Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач, уточнивши свої позовні вимоги, звернулась до суду з позовом по тих підставах, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2010 року. Від даного шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Їх спільне життя не склалося у звязку з цим вони припинили шлюбні стосунки. На даний час дитина мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач відмовляється у добровільному порядку матеріально допомагати дитині. У звязку з цим, позивач просить суд розірвати шлюб між нею і відповідачем та наполягає на стягнені аліментів на сина в частці до заробітку враховуючи, що відповідач має постійне місце роботи. Позивач в судове засідання не зявилась, на розгляд суду від неї надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився. На адресу суду від відповідача також надійшла заява, з якої вбачається, що відповідач згоден з позовними вимогами позивача та просить розглядати справу без його участі, що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. В звязку з цим в силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню. В судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони 02 жовтня 2010 року уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД № 133227 за актовим записом № 64 (а.с. 6). Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 260874 (а.с. 7). Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства і не мають наміру їх поновлювати, тому їх сім`я носить виключно формальний характер. Шлюб у сторін перший, майновий спір чи спір про місце проживання дитини у них відсутній. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує лише формально та позов підлягає задоволенню, оскільки ст. 112 Сімейного Кодексу України передбачено розірвання шлюбу, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З заяви позивача вбачається, що вона просить відновити своє дошлюбне прізвище «Торлак». Згідно довідки наданої головою Підгірненської сільської ради Тарутинського району Одеської області від 15.07.2016 року № 627, дитина мешкає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні (а.с.10). Кошти, які вона отримує за місцем своєї роботи не достатні для утримання сина (а.с. 9). Відповідач відмовляється у добровільному порядку матеріально допомагати дитині не зважаючи на те, що він працездатний та має постійний заробіток, що підтверджується довідкою з місця роботи (а.с. 21). Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В порядку ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач не надав суду доказів які б свідчили про те, що він має зобов'язання по утриманню інших осіб та інше. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». За таких обставин суд, враховуючи, що витрати на утримання дитини батьки повинні нести порівну, відповідач працює, має регулярний заробіток, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 25% його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття щомісячно, що не зашкоджує взаємним інтересам сторін. Згідно положень ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви в частині вимог про розірвання шлюбу у розмірі 551 гривня 20 копійок, а також стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір за подання позивачем позовної заяви в частині вимог про стягнення аліментів в сумі 551 гривня 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved