Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач ТОВ «ПоршеМобіліті» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.02.2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав в кредит кошти в сумі 100 451,76 грн, що еквівалентно на дату укладання договору 12 494 доларів США, строком на шістдесят місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля [PERSON], державний номер [NUMBER]. Відповідач [PERSON] виступив поручителем за виконання зобов'язань, взятих [PERSON] згідно кредитного договору. Приватним нотаріусом КМНО Маринець О.С. було вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог позивача у розмірі 114 723,71 грн. На підставі виконавчого напису державним виконавцем було відкрито виконавче провадження. В ході здійснення виконавчого провадження, на предмет застави було звернуто стягнення та 23.06.2015 року на рахунок позивача було перераховано 114 723,71 грн. Проте, зважаючи на те, що сторони у договорі встановили еквівалент суми кредиту в доларах США, зважаючи на коливання курсу долара та сплату боргу більш ніж через один рік після направлення відповідачам вимоги про погашення заборгованості. отриманих коштів не вистачило для повної сплати заборгованості відповідачами за кредитним договором. Станом на 24.06.2015 року сума заборгованості становила 2 245,55 доларів США. Курс долара станом на 24.06.2015 року по відношенню до гривні складає 21,341 грн. за 1 долар США. Таким чином зобов»язання відповідачів складає на суму 47 922,28 грн. Враховуючи те, що відсоткова ставка за кредитним договором становить 9,90 %, сума заборгованості по відсотках становить 527,14 грн., а всього загальна суму боргу становить 48 449,42 грн. Крім того, ТОВ «ПоршеМобіліті» понесло збитки у вигляді витрат за надання юридичних послуг у розмірі 5 000 грн., які мають бути компенсовані з урахуванням ПДВ у сумі 6 000 грн. Також з відповідачів підлягає стягненню і 3% річних за період прострочення з 01.07.2015 року по 10.08.2015 року в сумі 157,55 грн. За таких обставин позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 54 606,97 грн, яка складається з: основної суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 48 449,42 грн, збитків в розмірі 6 000 грн та 3 % річних у розмірі 157,55 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову, пояснивши, що вимоги позивача є незаконними, безпідставними та необґрунтованими, оскільки останнім не надано суду необхідних належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені в позові щодо нарахування завданої шкоди заподіяної внаслідок несвоєчасної оплати щомісячних платежів погашення суми кредиту. Суд, вислухавши пояснення сторін та представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 17.02.2012 року між ТОВ «ПоршеМобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50002912, згідно якого позичальник отримав в кредит кошти в сумі 100 451,76 грн, що еквівалентно на дату укладання договору 12 494 доларів США, з відсотковою ставкою 9,90 % річних строком на 60 місяців. Кредит був отриманий для придбання транспортного засобу автомобіля [PERSON], державний номер [NUMBER]. З метою забезпечення належного виконання [PERSON] умов кредитного договору, 17.02.2012 року між ТОВ «ПоршеМобіліті» та [PERSON] було укладено договір поруки. 23.02.2012 року між ТОВ «ПоршеМобіліті» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу, предметом якого був транспортний засіб автомобіль [PERSON], державний номер [NUMBER]. В зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору з боку відповідачів, за заявою ТОВ «ПоршеМобіліті» 27.04.2015 року приватним нотаріусом КМНО Маринець О.С. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на транспортний засіб марки [PERSON], державний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] На підстав виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві 30.04.2015 року було відкрито виконавче провадження. Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві від 30.04.2015 року автомобіль [PERSON], державний номер [NUMBER], було оголошено в розшук. Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві від 30.04.2015 року на вищевказаний автомобіль було накладено арешт. 18.05.2015 року заставний автомобіль було вилучено відповідно до акту опису та арешту майна. В ході здійснення даного виконавчого провадження на предмет застави було звернуто стягнення та 23.06.2015 року на рахунок позивача було перераховано 114 723,71 грн. Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві від 25.06.2015 року виконавче провадження було закінчено. Отже, як було встановлено судом, в результаті звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором позивачу було переховано 114 723,71 грн. Оскільки з моменту направлення відповідачам вимоги від 17.02.2015 року про дострокове погашення заборгованості до моменту звернення стягнення на предмет застави минуло більше року, позивач вважає, що з відповідачів підлягає стягненню курсова різниця заборгованості за тілом кредиту та процентами, оскільки сторони встановили еквівалент суми кредиту в доларах США. У відповідності до вимог п.1.3.1 загальних умов кредитування, з якими погодився позивач при їх підписанні, визначено обов»язок сплати платежів у повернення кредиту відповідно до виставлених рахунків у гривні, але розмір таких платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів в у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у Кредитному договорі. Як встановлено з листа позивача до позичальника від 17.02.2015 року та виконавчого напису нотаріуса від 27.04.2015 про звернення стягнення на транспортний засіб марки [PERSON], то у них у відповідності до вказаних положень погодженого між сторонами договору було визначено суму заборгованості в розмірі - 114 723, 71 грн. із урахуванням обмінного курсу долара до гривні на той час та вказані кошти були сплачені 23.06.2015 року позивачем в рахунок погашення усієї суми боргу. Відтак, суд погоджується з твердженнями відповідачів про те, що жодним законодавчим актом України не передбачено стягнення із будь-якої сторони договору курсової різниці у разі збільшення або зменшення курсу іноземної валюти по відношенню до національної валюти - гривні, а з урахуванням цієї справи вже сплачені раніше в повному обсязі. Більше того, сплачені в рахунок погашення заборгованості кошти в сумі - 114 732,71 грн. покривають суму боргу по кредиту навіть із урахування такої курсової різниці долара США до гривні станом на 23.06.2015 року (курс долара до гривні станом на початок розрахунку заборгованості 27.04.2015 року - 22 грн. за 1 долар США, а станом на 24.06.2015 року - 21,5 доларів за 1 долар США), а тому жодних заборгованостей у відповідача не було у зв»язку з тим, що протягом цього часу курс не збільшувався, а навпаки зменшився. Також, станом на 24.06.2015 року у позивача ніякої заборгованості за кредитом не було з огляду сплату ним коштів у вказаній сумі, які покрили в повному обсязі увесь борг із врахуванням визначеної позивачем курсової різниці в 47 922,28 грн. Зокрема, позивачем без достатніх підстав були зараховані на невідомі цілі перераховані відповідачем в рахунок боргу кошти, хоча за умовами п.п.1.7-1.8 загальних умов кредитування інші вимога та витрати Компанії погашаються у дев»яту чергу, при наявності передніх восьма черг, куди в рахунок основного боргу повинні були б бути зараховані сплачені кошти. Так, як пояснив та зазначив в судовому засіданні представник позивача, то саме з 23.06.2015 року сплачені - 114 723,71 грн. почали зараховуватись спочатку в рахунком боргу та процентів за 03.11.2015 року у незначних сумах, а потім в сумах - 3900 грн., 35 428 грн., 17 208,56 грн. та 21 701,75 грн. на інші витрати та авторе калькуляцію. Доказів обґрунтованості перерахування вказаних коштів на вказані цілі суду надано не було. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 48 449,42 грн. задоволенню не підлягають. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. В якості збитків ТОВ «ПоршеМобіліті» зазначено витрати за надання юридичних послуг. Слід зазначити, що, виходячи зі змісту ст. 22 ЦК України, вимога про стягнення збитків у вигляді витрат за надання юридичних послуг не ґрунтується на положеннях закону За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин представник ТОВ «Порше Мобілті» просить суд стягнути з відповідачів 3% річних за період з з 01.07.2015 року по 10.08.2015 року в сумі 157,55 грн. Враховуючи ту обставину, що суд не знайшов підстав для стягнення з відповідачів основної суми заборгованості, а тому позовні вимоги про стягнення 3 % річних, які є похідними від позовних вимог про стягнення основної суми заборгованості, не підлягають задоволенню. Положеннями ст.. 15 ЦК України передбачено право кожної сторони звернутися до суду за захистом свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивач скористався правом на дострокове повернення кредиту, вирішивши це питання в досудовому порядку, звернувшись до приватного нотаріуса з вимогою щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed