Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

Позивач у квітні 2015 року звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаними вище позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №1497рv15-07 від 29 серпня 2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит для придбання транспортного засобу у розмірі 44\~755,20 доларів США із кінцевим терміном повернення до 29 серпня 2014 року. 30 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір застави №1497рv15-07, за умовами якого в заставу банку передано рухоме майно транспортний засіб марки «Toyota Rav 4». У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у відповідача [PERSON] станом на 08 січня 2015 року виникла заборгованість, яка згідно курсу Національного банку України становить 1 674 459 грн. 60 коп. Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 674 459 грн. 60 коп., а також понесені судові витрати у розмірі 3\~654 грн. Справа слухалась у відсутність сторін, які в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися судом про місце та час розгляду справи. Представник позивача надала заяву, в якій судове засідання просила провести у її відсутність. Позов підтримала у повному обсязі. У разі відсутності відповідача, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи через публікацію в пресі оголошення. Причину своєї неявки суду не повідомив. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що представник позивача не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 29 серпня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №1497рv15-07 (а.с.3-8). Частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до умов договору, погоджених сторонами, відповідач [PERSON] отримав кредит на придбання транспортного засобу в сумі 44755,20 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом з кінцевим терміном погашення по 29 серпня 2014 року. Також 30 серпня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачем [PERSON] укладено договір застави №1497рv15-07, за умовами якого в заставу банку передано відповідачем рухоме майно транспортний засіб марки «Toyota Rav 4» (а.с.9-10). Згідно із положеннями ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При порушенні зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.\~\~\~ Якщо у зобов'язанні\~\~встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін (ч.1 ст.530 ЦК України)). \~Відповідно до ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. \~Таким чином, судом достовірно встановлено, що між сторонами існували договірні зобовязання, які банк виконав в повному обсязі, надавши відповідачу у користування кредитні кошти, однак [PERSON] взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконав, у визначений в договорі строк кошти не повернув, чим порушив умови укладеного між сторонами договору та відповідно прострочив виконання взятих на себе зобовязань, що призвело до утворення заборгованості по сплаті кредиту, яка згідно із наданим позивачем розрахунком станом на 08 січня 2015 року складає 32\~486, 95 доларів США, з яких 26\~490,08 доларів США сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 5\~996,87 доларів США сума простроченої заборгованості по процентам (а.с.13-23). Як розяснив пленум Верховного суду України у своїй постанові «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, вказана заборгованість за кредитним договором, відповідно до курсу Національного банку України, станом на день ухвалення рішення, тобто на 13 липня 2015 року становить 712 113 грн. 94 коп. (а.с.60). При цьому, відповідно умов договору з відповідача також підлягає стягненню 1\~162\~608 грн. 22 коп. пеня за прострочення користування кредитними коштами за період з 08.01.2014 р. по 08.01.2015 р. У звязку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору, позивач 28 листопада 2014 року надіслав відповідачу вимогу про погашення простроченої заборгованості, однак відповідач жодним чином на неї не відреагував (а.с.47). Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що вказаний вище борг по договору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обємі. Крім того, суд вважає, що з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню і судові витрати, понесені останнім у звязку із зверненням до суду з даним позовом.

Outcome: approved