Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» звернулось з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за період з жовтня 2008 року по березень 2021 року в розмірі 54171,02 гривень, а також судові витрати, посилаючись на те, що позивач здійснював постачання теплової енергії у квартиру [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , споживачами якої є відповідачі, що зафіксовано актами про підключення/відключення опалення багатоквартирного будинку [ADDRESS] за спірний період. Стверджує, що не зважаючи на постачання теплової енергії в період з жовтня 2008 року по березень 2021 року, відповідачі не здійснюють її оплату, в результаті чого виникла відповідна заборгованість. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, вважав, що у даному випадку застосування позовної давності неможливо, оскільки було переривання позовної давності, щодо розстрочення виконання рішення просив вирішити це питання на розсуд суду. У надані ним 25.05.2021 року зазначив, що 18 травня 2021 року до позивача надійшла копія заяви позивача про застосування строків позовної давності. Представник зазначає, що заява не підписана жодним з відповідачів чи їх представником , тобто не зрозуміло хто саме висловлює позицію, та чи має ця персона право висловлювати цю позицію від імені інших учасників справи. Також сама заява адресована від відповідача [PERSON] , яке не має право висловлювати позицію інших відповідачів. Також, позивач не згоден з зазначеною заявою в частині застосування строків позовної давності, з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як зазначено у ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За приписами ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до новою строку не зараховується. Відповідно до витягу з особистого рахунку [NUMBER] , відповідач на протязі всього періоду з 2008 року по 2021 рік вносив на рахунки позивача оплату за поставлену теплову енергію, при цьому деякі платежі були сплачені поза межами опалювального періоду (у літній період), що свідчить про визнання відповідачем своєї заборгованості за постачання теплової енергії. Відтак, враховуючи положення ст. 264 ЦК України, при розгляді цивільної справи відсутні підстави для застосування строків позовної давності. Втретє, позивач зазначає, що документи, які додані відповідачем не стосуються відносини, що склалися між товариством та відповідачем, не підтверджують ніякі факти або обставини, які стосуються цих правовідносин, а отже не можуть бути враховані судом при ухвалені остаточного рішення по справі. На підставі викладеного просить суд відмовити в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності. Задовольнити позовні вимоги просить в повному обсязі. Стягнути з відповідачів судовий збір в розмірі 2 270 грн. в солідарному порядку Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, також зазначила, що розділяє думку своєї доньки [PERSON] та підтримує її в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала частково, в межах позовної давності за період з березня 2018 року по березень 2021 року. Перебуває в скрутному матеріальному становищі, оскільки хворів її батько, вона має двох неповнолітніх дітей. Просила розстрочити виконання судового рішення та погодилася зі строком розстрочення в один рік. Разом з тим, 24.05.2021 року [PERSON] надала заяву в якій зазначила про те, що просить суд застосувати строк позовної давності. Сума яку хоче стягнути з них ТОВ «Бахмут -Енергія» значно вище тієї яка має буди з урахуванням строку позовної давності. За опалювальний сезон 2018-2019 року було надано послуги на суму:16823,24 грн., з неї було сплачено нами за цей період з жовтня по вересень 1750 грн. Борг за цей період залишається у сумі 15073,24 грн. 2019-2020 року було надано послуги на суму: 12042,61 грн., сплачено з жовтня 2019 по вересень включно 2020 року - 3300 грн, борг за цей період залишається у сумі 8742,61 грн. 2020-2021 року було надано послуги у розмірі 17972,86 грн. (включаючи врахування за березень 3277,32 та квітень 915,26 яких не має в документах позовної заяви позивача). Сплачено було з листопада по квітень включно суму 3800 грн (в документах поданих позивачем не вказані суми оплати за березень та квітень квитанції об оплаті за ці місяці будуть прикріплені до цієї заяви в знак підтвердження її слів). Борг за цей період залишається у сумі: 14172,86 грн. Всього за ці опалювальні сезони (2018-2019 рр., 2019-2020 рр., 2020-2021 рр.) залишається борг у сумі 37988,71 грн., але ж ніяк не 54171,02 грн. як зазначив позивач, так як вона вважає, що в їх випадку життєво необхідно врахувати позовну давність їх боргу. Вона чітко розуміє, що наявність боргу за опалювальну енергію є недопустимою, але просить взяти до уваги наступні обставини. [PERSON] це її рідний брат, син [PERSON] , він не проживає за пропискою, тобто за адресою: [ADDRESS] . Мати неодноразово просила його виписатися, але він заперечував. Мати, [PERSON] та її батько, [PERSON] - весь цей час оплачували за нього всі комунальні платежі. На даний час в квартирі фактично проживає вона та її мати, [PERSON] , інвалід третьої групи, пенсіонерка та її неповнолітній син [PERSON] , 2007 року народження, молодший син [PERSON] , 2013 року народження, її чоловік [PERSON] . Раніше з ними постійно проживав її рідний батько [PERSON] , але він помер [INFO] , після довготривалого захворювання. В нього було онкологічне захворювання. Вона постійно протягом декількох років доглядала його. Його не можливо було залишити самого, тому вийти працювати, вона не мала змоги. Майже всі гроші які в них були, а це заробітна плата чоловіка, пенсія батька та матері йшли на його лікування. Він переніс декілька операцій. Її старший 13 річний син, [PERSON] , після смерті її батька (його рідного дідуся) сильно переживав, навіть 18.03.2021 року потрапив до стаціонару дитячої лікарні з нервовим розладом та високим тиском. Теж багато грошей прийшлось віддати, займати у знайомих, щоб сину пройти обстеження та лікування. Так тяжко він пережив смерть дідуся. Комунальні платежі робили кожен місяць в повному обсязі, але оплата опалення була завеликою, і в них не було таких грошей щоб оплачувати опалення у повному обсязі. Мати неодноразово зверталася з проханням реструктуризації боргу до «Бахмут-Енергії», але на тих умовах які пропонувало товариство це було не можливо. Нажаль тільки в усній формі вони потребували сплатити то 35% боргу, а потім і зовсім 50% всього боргу, і тоді вони дадуть всю згоду на реструктуризацію боргу. Її мати інвалід третьої групи з 2005 року за основним захворюванням артритом та має багато супутніх захворювань. Тільки за останні роки перенесла декілька операцій. Неодноразово лежала по лікарням з хворобою серця, та інших. Вона постійно потребує лікування, вимушена приймати цілу купу препаратів щоб жити, щоб хоча б на деякий час вгамовувати нестерпну біль спричинену її хронічними захворюваннями. Її пенсії ледве вистачає купити ліки та деяку їжу. Вона 22 липня 2019 року подавала офіційно заяву постійно діючий міжвідомчій комісії виконавчого комітету для розгляду питання щодо відключення окремих житлових будинків від мереж центрального опалення і ГВП при відмові споживачів від центрального опалення в м.Бахмут. Вона просила надати дозвіл на відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання для влаштування індивідуального (автономного) опалення та гарячого водопостачання будинку [ADDRESS] . Вказувала, що причиною є скрутне матеріальне становище що не дозволяє оплачувати високу вартість опалення, також була присутня на самому засіданні цієї комісії. Вона просила відключити палення у її квартирі, щоб у подальшому борг не зростав, а частково його зовсім погасити. Борг зростає кожного опалювального сезону. Субсидію їм не дають, тому що борг, погасити в повному обсязі вони його не можуть. Кожного місяця на протязі всього року вони вносять оплату за опалення, не тільки у опалювальний сезон, а кожного місяця, але всю суму платити немає змоги. Зараз її чоловік, [PERSON] , теж хворіє, а це додаткові трати на лікування, а він в них єдиний на даний час годувальник. Просить суд врахувати всі ці обставини по справі та винести справедливе та гуманне рішення. Просить з урахуванням строку позовної давності, встановити іншу суму боргу. Надати їм змогу розділити цю суму на строк хоча б не менш чим до 60 місяців, щоб вони кожного місяця частково гасили цей борг у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем (а.с.96-102). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що за адресою: [ADDRESS] у Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія», яке надає послуги з постачання теплової енергії, відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Згідно довідки №221 від 22.02.2021 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.7). У відповідності до розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2008 року по березень 2021 року по особовому рахунку № [NUMBER] існує заборгованість в розмірі 54171,02 грн. (а.с.5-6). З актів, складених представниками ТОВ «Бахмут-Енергія», вбачається, що протягом 2008-2021 років в будинку [ADDRESS] надавалися послуги з опалення (а.с.8-16). Згідно копій ліцензій, наданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, ТОВ «Бахмут-Енергія» внесено 14 вересня 2012 року за № 304 до державного реєстру на право: постачання теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та уставках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) (а.с.30-31). З копії рішення чергових зборів учасників товариства № 1/2016 від 18 лютого 2016 року вбачається, що найменування юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» змінене на Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія». Товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (а.с.27). Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Правовідносини з приводу надання та отримання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законом, який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, а саме Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. В свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком ; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а наймач зобов`язаний своєчасно щомісяця вносити плату за комунальні послуги. В силу ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. На підставі ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 3 статті 20 та частини 2 статті 32 Закону України № 1875-ІV від 24.06.2004 року «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Як передбачено частиною 6 статті 19 та частиною 5 статті 25 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку. Відповідно до абзацу 9 пункту 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 Закону України № 1875-ІV від 24.06.2004 року «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За статтями 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Також, згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. За приписами статті 253 цього ж Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною першою статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України). З матеріалів справи встановлено, що ТОВ «Бахмут-Енергія» звернулося до суду з позовом 29 березня 2021 року. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] подала заяву про застосування позовної давності. Тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності. Аналогічний по суті висновок зроблено в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 6-1996цс16. У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою». В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 161/15679/15-ц (провадження № 61-765св18) міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що «з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта». Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити, чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов`язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2170цс16. Так, з наданого позивачем витягу з особистого рахунку № [NUMBER] встановлено, що в період з березня 2018 року до березня 2021 року за надану теплову енергію відповідачу всього нараховано 46406,40 грн. В свою чергу, за цей період сплачено 8400,00 грн., що підтверджено наданими до суду копіями квитанцій (а.с.125-164). Таким чином, заборгованість відповідачів перед позивачем за теплову енергію за період з березня 2018 року по березень 2021 року становить 38006, 40 грн. За таких обставин, враховуючи вищезазначене та те, що позивач звернувся до суду з позовом 29 березня 2021 року, а відповідач під час розгляду справи просив застосувати позовну давність, з відповідачів на користь ТОВ «Бахмут-Енергія» підлягає стягненню заборгованість за поставлену і спожиту теплову енергію за період з березня 2018 року до березня 2021 року, яка складає 38 006,40 грн. Разом з тим, відповідачем [PERSON] заявлене клопотання про надання їй розстрочення виконання рішення суду стосовно стягнутої суми заборгованості на 60 місяців. Згідно ч.1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідач [PERSON] , [INFO] , 07.07.2007 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07.07.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції (а.с.76). На утриманні відповідача [PERSON] та її чоловіка знаходяться неповнолітня діти - син [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.74-75), батьками дітей є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається зі свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 21.01.2021 року Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), [PERSON] , [INFO] помер [INFO] (а.с.73,84). Відповідач [PERSON] , [INFO] є інвалідом третьої групи, загальне захворювання (а.с.85). Згідно з епікризом № 1159 з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] 11.07.2019 року була проведена операція правого ока. 10.12.2020 року буда проведена операція лівого ока (а.с.78-79). 22.07.2019 року відповідач [PERSON] зверталась з заявою до позивача ТОВ «Бахмут-Енергія» про надання дозволу на відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання та влаштування індивідуального (автономного) опалення та гарячого водопостачання в квартирі [ADDRESS] (а.с.82). Листом Бахмутської міської ради Донецької області за 02/1082 від 31.07.2019 року [PERSON] направлено відмову щодо заяви з приводу надання дозволу на відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання (а.с.83). Згідно з випискою із медичної картки стаціонарного хворого № ІХ-210318/4518, [PERSON] , [INFO] знаходився на стаціонарному лікуванні у педіатричному відділенні з 18.03.2021 року по 29.03.2021 року з діагнозом: (враховуючи право особи на таємницю даних особистого характеру стосовно здоров`я, суд вважає можливим не зазначати його найменування). Також, згідно з висновками мультидетекторної комп`ютерної томографії черевної порожнини, заочеревинного простору, таза від 23.04.2021 року, у [PERSON] , 19.03.1987 року виявлено: (враховуючи право особи на таємницю даних особистого характеру стосовно здоров`я, суд вважає можливим не зазначати його найменування) (а.с.90). Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є інвалідом третьої групи, має проблеми з зором, лікування з приводу цього нею було пройдено у 2019-2020 роках, також відповідач [PERSON] , яка одружена та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, один з синів, а також її чоловік мають захворювання. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Враховуючи особи відповідачів, їх матеріальне становище, суд враховуючи зазначені обставини, що фактично ускладнюють виконання рішення та заяву відповідача [PERSON] та [PERSON] , вважає за можливе задовольнити їх заяву частково та розстрочити виконання даного рішення на один рік рівними щомісячними платежами. При цьому, суд вважає обґрунтованим термін розстрочення виконання рішення тривалістю один рік, оскільки це максимальний строк визначений законодавством на який можливо розстрочити виконання рішення суду. На підставі ч.1 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, пропорційно задоволеної частині позовних вимог у розмірі 530,80 грн. з кожного

Outcome: partial