Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивач - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до відповідача - [PERSON], згідно якого прохало суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договорами № 500907729 від 13.05.2013 року в розмірі 37798,76 грн. та судові витрати в сумі 1600 грн. На обґрунтування своїх вимог зазначено, що між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500907729 від 13 травня 2013 року на суму 17250,85 грн. 30.09.2014 року Між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата\~Майнінг груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг\~Груп» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 500907729 від 13 травня 2013 року. 10.10.2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 2016 - 1ДМГ/ЄАПБ, у у відповідності до умов якого, ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до [PERSON] коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ « Дата Майнінг\~Груп», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набкло право вимоги грошових коштів від відповідача. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»: за кредитним договором № 500907729 від 13.05.2013 року на суму 37798,76 грн., з яких: 16007,04 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 9741,72 грн. - заборгованість по відсотка та комісією; 12050 грн. - пеня, штраф, неустойка. 23.03.2018 року на адресу суду від представника відповідача за угодою - адвоката [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив застосувати строки позовної давності до відносин, які виникли між позивачем та [PERSON] на підставі кредитного договору № 500907729 від 13.05.2013 року та відмовити ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у задоволенні позову до [PERSON] в повному обсязі. Так, позиввачем не надано доказів наявності у нього права кредитора за кредитним договором № 500907729 від 13.05.2013 року, оскільки п. 1.3 договору факторингу від 30.09.2014 року передбачено, що право грошової вимоги вважається відступленим фактору в день отримання клієнтом грошових коштів від фактора. Доказів перерахування ТОВ «ДАТА Майнінг Груп» грошових коштів на користь ПАТ «Альфа-Банк», а отже і переходу права грошової вимоги позивачем не надано. Крім того, позивачем не надано доказів переходу права грошових вимог за кредитним договором № 500907729 від 13.05.2013 року від ТОВ «Дата Майнінг Груп» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу № 2016-1ДМ/ЄАПБ від 10.10.2016 року. Що стосується стягнення пені, штрафу, неустойки, то відповідно до вимог чинного законодавства для них встановлюється спеціальна позовна давність в один рік, а тому позивач звернувся з даною вимогою після спливу строку позовної давності. Також, позивачем не надано до суду первинних документів, які б підтверджували заборгованості перед позивачем. 26.03.2018 року та 02.04.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, відповідно до якої останній зазначає, що твердження представника відповідача про відсутність права вимоги у позивача є безпідставними, оскільки матеріали справи містять договір факторингу № 2016-1ДМ/ЄАПБ від 10.10.2016 року, що підтверджує перехід права вимоги, що стосується доказів переходу права вимоги від ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Дата Майнінг Груп» то дані докази позивач не може надати суду, оскільки ці відомості становлять комерційну таємницю. При цьому, договір факторингу укладений між ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Дата Майнінг Груп» у встановленому законом порядку недійсним не визнаний. Що, стосується строків позовної давності заявлених представником відповідача то до стягнення підлягає сума заборгованості за платежами з погашення основної суми кредиту, проценти за користування кредиту та комісія за обслуговування кредиту за період з 27.11.2014 року до 10.10.2016 року. Ухвалою суду від 29.03.2018 року було витребувано у ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», оригінал кредитного договору № 500907729 від 13.05.2013 року. Ухвалою суду від 10.10.2018 року було витребувано у ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», розділ № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в Пат «Альфа-Банк», затвердженні розпорядженням Пат «Альфа-Банк» № 2129 від 17.07.2012 року. В судове засідання представник позивача не з'явився, направив клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] та його представник за угодою - адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували просили в задоволенні позову відмовити, з підстав вказаних в у відзиві. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з'ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступного. Судом встановлено, що ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 13.05.2013 року було укладено кредитний договір № 500907729 (далі - Договір) на суму 17250,85 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,99 % на рік, датою повернення кредиту є 14.05.2018 року, що підтверджується кредитним договором № 500907729 від 13.05.2013 року та договором про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору 500907729 від 14.05.2018 року Пунктом 2.6 Договору порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інші платежі за цим договором: платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в термін, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору та його невід'ємною частиною. Відповідно до п. 4 Договору позичальник зобов'язується за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена Розділом № 1 цього договору та/або інших платежів за договором сплатити Банку штраф у розмірі - якщо сума кредиту становить суму грошових коштів у розмірі до 19999,99 гривень - 150 грн. за перший прострочений платіж, та 350 гривень за кожний наступний прострочений поспіль платіж. 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнін Груп» було укладено договір факторингу за яким, ПАТ «Альфа-Банк» відступив ТОВ «Дата Майнін Груп» право вимоги до [PERSON] коштів (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання яких належить ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 500907729 від 13.05.2013 року. 10.10.2016 року між ТОВ «Дата Майнін Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТОВ «Дата Майнін Груп» відступив позивачу право вимоги від відповідача коштів (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнін Груп», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача, що підтверджується договором факторингу від 10.10.2016 року, Актом приймання - передачі реєстру боржників від 10.10.2016 року. витягом з додатку № 1-1 до договору факторингу. Відповідно до платіжного доручення № 12410 від 10.10.2016 року ТОВ «ФК»Європейська агенція з повернення боргів» сплатила ТОВ «Дата Майнінг Груп» 6876362,42 грн. за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 101.10.2016 року На виконання умов договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві, від імені ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» направлено повідомлення про відступлення права вимоги та про порядок погашення заборгованості по кредитному договору № 500907729 від 13.05.2013 року, що підтверджується копією відповідного повідомлення від 24.10.2016 року № 001477744-1. Відповідно до реєстру боржників - додатку № 1 до договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 37798,76 грн. Таким чином [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»: за кредитним договором № 601304203 від 13 травня 2013 року на суму 52795,64 грн., з яких: 12977,04 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 75,38 грн. - заборгованість за відсотками; 19434,22 грн. - сума заборгованості за платою за управлінням кредитом; 12875, 00 грн. - сума заборгованості за пенею. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої особи (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.2 ст.1054, ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.2 ст. 1054, ч.2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов'язання. Після відступлення від ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Дата Майнін Груп» права грошової вимоги та від ТОВ «Дата Майнін Груп» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунок ПАТ «Альфа-Банк» чи ТОВ «Дата Майнін\~Груп», а ні на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Отже, на підставі досліджених доказів є доведеним факт відступлення права грошової вимоги від ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Дата Майнін Груп» та від ТОВ «Дата Майнінг Груп» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] по кредитному договору № 500907729 від 13.05.2013 року та наявності заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». При цьому, представник позивача в судовому засіданні просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, оскільки позивач його пропустив. Судом встановлено, що відповідно до п. 24 розділу 2 Загальних умов кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які є невід'ємною частиною кредитного договору № 500907729 від 13.05.2013 року, встановлено, що сторони домовились про те, що позовна давність за спорами, що випливають із договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів) тощо, становить 50 років. Вказане застереження до договору є договором про збільшення позовної давності. Однак, з таким твердження, суд погодитися не може, оскільки відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року зазначено, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з матеріалі справи стороною позивача не доведено на підставі належних та допустимих доказів, що на момент укладання кредитного договору з відповідачем діяли саме ці умови про збільшення строку позовної давності, що саме ці умови розумів відповідач , підписуючи Анкету - заяву про отримання кредиту. Також, Анкета - заява не містить домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності, а тому суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати загальний та спеціальний строк позовної давності визначені статтями 257, 258 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 416 ЦПК України, у постанові палати, об'єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об'єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об'єднаної палати, Великої Палати. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує висновки, сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 щодо застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, відповідно до яких: Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 14 числа кожного місяця впродовж строку кредитування до 14.05.2018 року, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 19.12.2018 року, а останній платіж відповідачем було здійснено 14.02.2014 року, а тому до стягнення підлягає сума заборгованості за платежами з погашення основної суми кредиту, проценти за користування за період з 14.01.2015 року по 14.05.2018 року, що складає: 13183,01 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 4012,72 - заборгованість по процентам. Що стосується стягнення пені, штрафу, неустойки в сумі 12050 грн., то суд враховує висновки, сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, відповідно до яких: Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, нарахування штрафу за прострочення виконання зобов'язання за кредитним договором № 500907779 припинилося 14.09.2016 року, а позивач звернувся до суду 19.12.2017 року, тобто останнім пропущено строк звернення до суду з даною вимогою, а тому вона задоволенню не підлягає. Що стосується сплати комісії розрахованої графіком платежів та розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг то суд зазначає наступне, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач, як правонаступник кредитора не зазначив, які саме послуги за вказану комісію з обслуговування кредиту надавались відповідачу, оскільки останній платіж відповідачем було здійснено 14.02.2014 року, а обслуговування кредиту ПАТ «Альфа-Банк» припинилося з 30.09.2014 року, а тому суд вважає дані вимоги не доведенні позивачем на підставі належних та допустимих доказів. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача 13183,01 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 4012,72 - заборгованість по процентам. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 728 грн.

Outcome: partial