Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу (депозиту). Свої вимоги представник позивача обґрунтував наступним. 19 лютого 2014 року позивач уклав з ПАТ «МКБ» договір акційного банківського вкладу №2630/55/15974 (далі - Договір), відповідно до умов якого [PERSON] вніс на строковий депозитний рахунок грошові кошти в сумі 21.134,00 доларів США. Строк депозиту складає 120 днів, тобто з 19.02.2014 р. по 19.06.2014 р. зі сплатою банком вкладнику процентів за зазначений період. Відповідно до п. 4.3.2 ст. 4 частини 2 Договору, Банк зобов'язується на вимогу вкладника повернути вклад та виплатити нараховані на суму вкладу проценти на умовах та в строки, що встановлені цим Договором. Відповідно до виписки по особовим рахункам з 19.06.2014 р. по 05.08.2014 р. на рахунках позивача у ПАТ «МКБ» на підставі Договору знаходяться грошові кошти у сумі 21.554,61 долари США, що станом на 05.08.2014 р. становить гривневий еквівалент 262.601,09 грн., у тому числі 21.134,00 доларів США - сума вкладу, 420,61 доларів ША - нараховані проценти. 05 серпня 2014 року позивач письмово звернувся до Відповідача із заявою про отримання суми вкладу та процентів по ньому, однак грошові кошти повернуті йому не були. В судове засідання відповідач (представник) не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (ч. 5 ст. 74 ЦПК України), про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність та заперечень на позов до суду не надав. Представник позивача, до суду, до судового засідання, надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю заочно, викладене в позовній заяві підтримує в повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив заочно розглядати справу у відсутності належно повідомлених відповідачів без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, дійшов висновку про можливість задоволення позову, виходячи із нижче викладених підстав. Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Як випливає з матеріалів справи, 19.02.2014 року [PERSON] уклав з Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк» договір акційного банківського вкладу (з виплатою відсотків щомісячно, без можливості поповнення) №2630/55/15974. У відповідності до умов п. 1.2 ст. 1 частини 1, п. 1.1 ст. 1 частини 2 Договору позивач вніс на строковий депозитний рахунок грошові кошти в сумі 21.134,00 доларів США, що на момент внесення коштів становило 183.588,94 грн., що підтверджується квитанцією від 19.02.2014 р. №3437. Відповідно до п. 1.2 ст. 1 частини 1 Договору строк депозиту складає 120 днів. Згідно п. 1.7 ст. 1 частини 2 Договору, повернення вкладу та нарахованих процентів вкладнику здійснюється банком шляхом видачі коштів готівкою через касу банку або шляхом безготівкового перерахування на власний поточний рахунок вкладника. Відповідно п. 1.1 ст. 1 частини 2 Договору, банк приймає від вкладника грошові кошти на строковий депозитний рахунок в сумі та на умовах дійсного Договору, що викладені в ст. 1 частини 1 цього Договору на строк з 19.02.2014 р. по 19.06.2014 р. зі сплатою банком вкладнику процентів за зазначений період в розмірі та порядку, що визначений п. 1.2 ст. 1 частини 1. Згідно п. 1.3 частини 2 Договору у разі, якщо вкладник за цим Договором не витребує суму вкладу по закінченню строку, встановленого п. 1.1 ст. 1 частини 2 цього Договору, сума вкладу в день закінчення строку дії цього Договору переноситься на рахунок з обліку вкладу на вимогу. Банк забезпечує збереження суми вкладу на рахунку вкладу на вимогу до моменту звернення вкладника до банку із вимогою про повернення вкладу. Відповідно до п. 4.3.2 ст. 4 частини 2 Договору, банк зобов'язується на вимогу вкладника повернути вклад та виплатити нараховані на суму вкладу проценти на умовах та в строки, що встановлені цим Договором. Відповідно до виписки по особовим рахункам з 19.06.2014 р. по 05.08.2014 р. на рахунках позивача у ПАТ «Міський комерційний банк» на підставі Договору знаходяться грошові кошти у сумі 21.554,61 доларів США, що станом на 05.08.2014 року становить еквівалент 262.601,09 грн., у тому числі 21.134,00 доларів США - сума вкладу, 420,61 доларів США - нараховані проценти. 05.08.2014 року [PERSON] письмово звернувся до Відповідача із заявою про отримання суми вкладу та процентів по ньому, як то передбачено п. 1.7 ст. 1 частини 2 Договору, однак належні йому грошові кошти повернуті не були. Статтею 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку. Статтею 1058 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Частиною 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Таким чином, позивач, як вкладник по Договору № 2630/55/159734 від 19.02.2014 року, вправі вимагати повернення свого вкладу від Відповідача. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як визначено в ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). Отже, суд дійшов висновку, що Відповідач не виконав свої зобов'язання по Договору №2630/55/159734 від 19.02.2014 року, щодо повернення суми Вкладу та процентів [PERSON] Виходячи з поняття наведеного в п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Приймання банками вкладів від фізичних осіб є нічим іншим ніж фінансовими послугами, оскільки, по-перше, вони надаються на підставі індивідуального замовлення споживача, тобто на підставі договору; по-друге, в результаті їх надання споживач отримує матеріальні блага - грошові кошти (відсотки). Вкладник підпадає під поняття споживача, оскільки це - фізична особа, яка придбаває замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Враховуючи вищенаведене, відносини, що виникають між вкладником (споживачем послуг) та банком (надавачом послуг) регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Згідно ч. 4 ст. 110 Цивільного процесуального кодексу України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися за місцем проживання споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України визначено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.. На підставі ст. ст. 509, 525-526, 530, 533, 610, 625, 1058, 1060 ЦК України, ст. ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 58, 60, 79, 88, 109, 209, 212-215, 218, 224-226, 228, 231 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved