Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач ТОВ «Здравофарм» звернулося до суду з вищеназавним позовом, мотивуючи його тим, що 04 серпня 2017 року на \~шостій сторінці випуску № 31 газети «НЕДЕЛЯ» за авторства відповідача [PERSON] була надрукована стаття «Внимание: сорбенты. Земляки, будьте бдительны при покупке сорбентов!».У даній статті була викладена інформація, яка не відповідає дійсності, а ТОВ «Здравофарм» фактично було звинувачене у вчиненні протиправних дій, зокрема: - виробництві та реалізації сорбенту під торговою назвою «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ»/«БЕЛЫЙ УГОЛЬ» без реєстрації його у встановленому законом порядку як лікарського засобу в Мінздраві; - фальсифікації лікарського препарату «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ»/«БЕЛЫЙ УГОЛЬ» шляхом умисного незаконного його виробництва, розповсюдження, поставки і продажу; - неправомірному використанні товарного знаку ТОВ «ОмниФарма Киев» «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ» та «БЕЛЫЙ УГОЛЬ», який визнано добре відомим в Україні, в процесі виробництва та реалізації своєї продукції (дієтичної добавки під торговою назвою «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ»/«БЕЛЫЙ УГОЛЬ»), що вводить в оману споживача стосовно лікарських якостей засобу та його виробника; - виробництві та реалізації неналежної якості продукції під назвою «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ- ЗДРАВОФАРМ»/«БЕЛЫЙ УГОЛЬ- ЗДРАВОФАРМ»); - здійсненні недобросовісної конкуренції по відношенню до ТОВ «ОмніФарма Київ» шляхом умисного неправомірного використання їх товарного знаку для своїх товарів. Позивач вважає зазначену інформацію такою, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію. Тому, за уточненими в судовому засіданні вимогами, він просить зобовязати відповідача ТОВ «Редакція газети «НЕДЕЛЯ» спростувати вищевказану недостовірну інформацію шляхом опублікування тим самим шрифтом резолютивної частини рішення суду на 6 сторінці у запланованому найближчому випуску газети «Неділя» протягом місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили за рахунок відповідача [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі і просить його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позову не визнав, надавши проти нього заперечення, суть яких зводиться до того, що викладені у його публікації факти були результатом моніторингу засобів масової інформації, а тому вони є правдиві. Крім того, відповідач зазначає, що викладена у його публікації інформація має характер оціночного судження, а тому не підлягає доведенню і не підлягає спростуванню. Відповідач ТОВ «Редакція газети «Неделя» позову не визнало. Свою позицію мотивує тим, що за укладеною між ним та [PERSON] угодою вони дійсно здійснили публікацію статті останнього. Це був авторський матеріал, який не містив ніяких протиправних чи образливих висловлювань щодо будь-кого, а тому вони мали повне право його надрукувати. Також відповідач вказує, що викладена в публікації [PERSON] інформація по своїй суті є оціночним судженням, а тому не підлягає спростуванню. За таких обставин відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Так, з матеріалів справи вбачається, що 04 серпня 2017 року в номері № 31 на 6 сторінці газети «Неделя» була опублікована стаття під заголовком «Внимание: сорбенты. Земляки, будьте бдительны при покупке сорбентов!» авторства відповідача [PERSON] В даній статті серед іншого було зазначено, що позивач ТОВ «Здравофарм»: - здійснює виробництво та реалізацію сорбенту під торговою назвою «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ»/«БЕЛЫЙ УГОЛЬ» без реєстрації його у встановленому законом порядку як лікарського засобу в МОЗ України; - фальсифікує лікарський препарат «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ»/«БЕЛЫЙ УГОЛЬ» шляхом умисного незаконного його виробництва, розповсюдження, поставки і продажу; - неправомірно використовує товарний знак ТОВ «ОмниФарма Киев» «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ» та «БЕЛЫЙ УГОЛЬ», який визнано добре відомим в Україні, в процесі виробництва та реалізації своєї продукції (дієтичної добавки під торговою назвою «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ»/«БЕЛЫЙ УГОЛЬ»), що вводить в оману споживача стосовно лікарських якостей засобу та його виробника; - виробляє та реалізує неналежної якості продукцію під назвою «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ- ЗДРАВОФАРМ»/«БЕЛЫЙ УГОЛЬ- ЗДРАВОФАРМ»); - здійснює недобросовісну конкуренцію по відношенню до ТОВ «ОмніФарма Київ» шляхом умисного неправомірного використання товарного знаку для своїх товарів. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суд розяснив, що при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію засновником газети «Неделя» є ТОВ «Редакція газети «Неделя». Також встановлено, що у вищевказаній статті авторства відповідача [PERSON] дійсно була викладена інформація, яка стосується позивача, а також, що зазначена інформація поширена в газетному випуску, тобто доведена до відома багатьох осіб. Однак, вирішуючи питання про захист особистих немайнових прав позивача, в тому числі про захист його честі та гідності, то суд звертає увагу, що честь та гідність є особистими немайновими правами тільки фізичної особи і ці права взагалі не можуть належати юридичній особі, якою є ТОВ «Здравофарм». Тому суд в даній справі вирішує питання тільки про захист ділової репутації позивача. Статтею 94 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу. Тобто, ділова репутація юридичної особи є недоторканою і вона може звернутися до суду з позовом про її захист. При цьому зміст права на ділову репутацію полягає в можливості особи претендувати на те, щоб репутація про неї складалась на підставі достовірного сприйняття третіми особами її поведінки і щоб суспільна моральна оцінка відповідала дійсності виконуваних нею вимог закону, моралі, ділових звичаїв, ділової етики. Відповідно до положень ст. ст. 15,16 ЦК України юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Таким чином, діючим цивільним законодавством закріплена презумпція добропорядності особи, а тому, згідно з положеннями статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, обовязок довести, що поширена про позивача інформація є достовірною, покладається на відповідача. Відповідно до пункту 19 Постанови ПВСУ № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Статтею 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що\~\~містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних\~\~засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, відповідно до змісту вищеназваних положень Закону не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів особи, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Частиною 1 ст. 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 13 ЦК України встановлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності (ч. 2 ст. 302 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 273 ЦК України діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права. Однак, проаналізувавши інформацію, наведену у статті стосовно позивача, а також характер використаних при її викладенні мовних засобів, суд доходить до висновку, що в цілому ця інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження, з огляду на використання мовних оборотів, застосованих у статті, які прямо і ясно вказували на певні події та явища. Зокрема, вказівка в статті про те, що позивач здійснює виробництво та реалізацію сорбенту під торговою назвою «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ»/«БЕЛЫЙ УГОЛЬ» без реєстрації його у встановленому законом порядку як лікарського засобу в МОЗ України, фальсифікує вищевказаний лікарський препарат, неправомірно використовує торговий знак іншого виробника, виробляє та реалізує неналежної якості продукцію під назвою «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ- ЗДРАВОФАРМ»/«БЕЛЫЙ УГОЛЬ-ЗДРАВОФАРМ» та здійснює недобросовісну конкуренцію по відношенню до іншого виробника шляхом умисного неправомірного використання його товарного знаку для своїх товарів, на думку суду, констатує та конкретно вказує на те, що позивач в своїй діяльності не дотримується вимог чинного законодавства і навіть вчиняє кримінальні злочини. В той же час, під час розгляду справи відповідачами не було надано суду доказів того, що позивач здійснив будь-які протиправні дії в процесах запровадження, виробництва та реалізації своєї продукції дієтичної добавки під торговим знаком «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ-ЗДРАВОФАРМ»/«БЕЛЫЙ УГОЛЬ-ЗДРАВОФАРМ», а також користування останнім. Так, вказівка в статті на те, що позивач незаконно здійснює виробництво та реалізацію сорбенту під торговою назвою «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ-ЗДРАВОФАРМ»/«БЕЛЫЙ УГОЛЬ-ЗДРАВОФАРМ» без реєстрації його у встановленому законом порядку як лікарського засобу в МОЗ, не грунтується на матеріалах справи, оскільки із представлених позивачем суду документів вбачається, що вищевказаний товар не є лікарським засобом, а є біологічно активною добавкою, кваліфікується як харчовий продукт і відповідно до діючого законодавства не потребує реєстрації як лікарського засобу. Також суж вважає безпідставними посилання відповідача [PERSON] у своїй статті на те, що ТОВ «Здравофарм» фальсифікує лікарський препарат «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ»/«БЕЛЫЙ УГОЛЬ» шляхом умисного незаконного його виробництва, розповсюдження, поставки і продажу. Так, ст. 321-1 КК України передбачає кримінальну відповідальність за фальсифікацію лікарських засобів або обіг фальсифікованих лікарських засобів. При цьому, поняття терміну «фальсифікований лікарський засіб» визначає ст. 2 Закону України «Про лікарські засоби», відповідно до якої фальсифікований лікарський засіб лікарський засіб, який умисно промаркований неідентично (невідповідно) відомостям (одній або\~декільком з\~них) про\~лікарський засіб з\~відповідною назвою, що\~внесені до\~Державного реєстру лікарських засобів України, а\~так само лікарський засіб, умисно підроблений у\~інший спосіб, що\~не\~відповідає відомостям (одній або\~декільком з\~них), у\~тому числі щодо складу, про\~лікарський засіб з\~відповідною назвою, що\~внесені до\~Державного реєстру лікарських засобів України. Таким чином сорбент, який виробляє ТОВ «Здравофарм» під торговою маркою «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ-ЗДРАВОФАРМ»/«БЕЛЫЙ УГОЛЬ-ЗДРАВОФАРМ», не може бути предметом злочину, передбаченого ст. 321-1 КК України, оскільки в даному випадку він не відноситься до лікарських засобів, а виробляється позивачем як дієтична добавка. Вирішуючи питання щодо незаконності використання позивачем інтелектуальної власності ТОВ «ОмниФарма Киев» (товарного знаку ТОВ «ОмниФарма Киев» «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ» та «БЕЛЫЙ УГОЛЬ»), суд виходить із наступного: Відповідно до пункту 3 статті 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», не можуть бути зареєстровані знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати із знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на імя іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг. Однак, тотожність та схожість позначень знаку позивача від товарного знаку ТОВ «ОмниФарма Киев» спростовуються тим, що в ДП «Український інститут інтелектуальної власності» зареєстровані дві заявки позивача від 10.02.2017 року та від 23.05.2017 року відповідно на реєстрацію в якості знака для товарів позначень «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ-ЗДРАВОФАРМ»/«БЕЛЫЙ УГОЛЬ-ЗДРАВОФАРМ». Відповідно до п. 1 ст. 16 вищеназваного Закону права, що випливають із свідоцтва діють від дати подання заявки, тобто права на використання заявленого позначення «БЕЛЫЙ УГОЛЬ-ЗДРАВОФАРМ» за заявкою з 10.02.2017 року, а права на використання заявленого позначення «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ-ЗДРАВОФАРМ» діють з 23.05.2017 року. Відповідно пункту 4.3.2.6. Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Державного патентного відомства від 28.07.1995 року № 116 при встановленні схожості словесних позначень враховується звукова (фонетична), графічна (візуальна) та смислова (семантична) схожість. Під час порівняння таких позначень береться до уваги загальне враження, яке складається на основі сукупної дії звукової, графічної та смислової схожості. Відповідно до Методичних рекомендацій з окремих питань проведення експертизи заявки на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Державного підприємства «Український інститут промислової власності» від 07.04.2014 року № 91 із змінами та схвалених рішенням Колегії Державної служби інтелектуальної власності України від 18.03.2014 року (протокол № 9), під час встановлення схожості позначень саме зорове сприйняття досліджуваних позначеньє головним, оскільки в памяті залишаються, як правило, відмітні елементи знака (в даному випадку логотипу назви фірми позивача «ЗДРАВОФАРМ»). Розбіжність в окремих елементах не повинна грати визначальної ролі, оскільки варто враховувати, що споживач, як правило, не має можливості порівняти два знаки, а керується загальними, часто нечіткими враженнями про знаки, які він сприймав раніше. При цьому із представлених суду зображень спірних товарів видно, що позначення «БЕЛЫЙ УГОЛЬ» та «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ» відрізняються від позначень «БЕЛЫЙ УГОЛЬ-ЗДРАВОФАРМ» та «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ-ЗДРАВОФАРМ» за фонетичними ознаками, оскільки ці позначення, вимовляються інакше, мають відмінний звуковий ряд; перше позначення складається з двох слів, а друге складається з трьох слів. Ці позначення відрізняються і графічно, оскільки мають різну шрифтову графіку, різну довжину написання та кількість використаних для їх написання знаків. Крім того, позначення, що використовує ТОВ «Здравофарм» семантично відрізняються від позначень «БЕЛЫЙ УГОЛЬ» та «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ» завдяки наявності у їх складі оригінального слова «ЗДРАВОФАРМ», яке є фірмовим найменуванням підприємства та привертає увагу споживача на виробника товару. Таким чином, суд приходить до висновку, що позначення «БЕЛЫЙ УГОЛЬ-ЗДРАВОФАРМ» та «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ-ЗДРАВОФАРМ» в цілому відрізняються від позначень «БЕЛЫЙ УГОЛЬ» та «БІЛЕ ВУГІЛЛЯ» ТОВ «ОмніФарма Київ», оскільки мають різну фонетику, семантику та загальне зорове враження, як самого знаку, так і дизайну їх упаковок, що не призводить до змішування товарів та їх виробників споживачами, тобто вони мають розрізняльну здатність у розумінні ст. 492 ЦК України. Крім того, відповідно до статті 25 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» визначено, що охорона прав на добре відомий знак здійснюється згідно зі статтею 6 bis Паризької конвенції про охорону промислової власності та цим Законом на підставі визнання знака добре відомим Апеляційною палатою або судом. Знак може бути визнаний добре відомим незалежно від реєстрації його в Україні. Тобто, у розумінні ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», з дати набуття знаком статусу «Добре відомий в Україні» він набуває прав, що випливають із свідоцтва та діють відносно знаку заявленого на реєстрацію з дати подання заявки на його реєстрацію. Таким чином, суд приходить до висновку, що викладені у публікації відповідачем [PERSON] дані про неправомірне використання товарних знаків та інших обєктів інтелектуального права, у тому числі дуже відомих в Україні, вводять в оману споживачів відносно товару, є неправдивими і не грунтується на доказах. Так само суд важає безпідставними твердження відповідача [PERSON] щодо випуску позивачем товару неналежної якості. Так, із матеріалів справи вбачається, що дієтична добавка «БІЛЕ ВІГУЛЛЯ-ЗДРАВОФАРМ» виробляється відповідно до технічних умов, засвідчена відповідним сертифікатом якості та науковим звітом санітарно-епідеміологічної оцінки. При цьому, жодних даних про те, що цей товар є товаром неналежної якості відповідачами до суду представлено не було. Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», недобросовісною конкуренцією є будь-які дії у конкуренції, що суперечать торговим та іншим чесним звичаям у господарській діяльності. До таких дій, відповідно до статті 4 цього Закону, віднесено неправомірне використання імені, комерційного (фірмового) найменування, торговельної марки (знака для товарів і послуг), рекламних матеріалів, оформлення упаковки товарів і періодичних видань, інших позначень без дозволу (згоди) суб'єкта господарювання, який раніше почав використовувати їх або схожі на них позначення у господарській діяльності, що призвело чи може призвести до змішування з діяльністю цього суб'єкта господарювання. Однак, суду не надано жодних належних та допутимих доказів, що позивач у своїй діяльності вчинив якісь дії, що підпадають під визначення ст. 4 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції». Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1, негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Суд погоджується з доводами позивача, що викладена в статті інформація є негативною, оскільки з її змісту слідує, що позивач в своїй діяльності свідомо нехтує вимоги законодавства і навіть вчиняє кримінальні правопорушення. Тому суд вважає, що в даному випадку мало місце порушення особистих немайнових прав позивача на недоторканність його ділової репутації, оскільки така інформація спотворила оцінку та принизила позивача і сформувала негативне ставлення громадськості до нього. Ця оцінка поставила під сумнів професійність позивача, породила сумніви щодо дотримання ним професійних та моральних засад в своїй комерційній діяльності. Суд вбачає безпосередній причинно-наслідковий звязок між поширенням відповідачами недостовірної інформації та приниженням ділової репутації позивача. Відповідно до частин шостої і сьомої статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Поширена відповідачами інформація створює негативну оцінку позивача в очах необмеженого кола осіб. Відтак суд дійшов висновку, що спірна інформація завдає шкоди його діловій репутації, а тому підлягає спростуванню. У пункті 25 Постанови ПВСУ № 1 зазначається, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог статті 37 Закону про пресу та положень іншого відповідного законодавства може зобовязати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях у запланованому найближчому випуску. Суд вважає, що спосіб спростування недостовірних відомостей, на якому наполягає позивач, є адекватним до способу їх поширення, а тому його вимоги і в цій частині підлягають повному задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved