Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивач у травні 2015 року звернувся до суду зі вказаним позовом до відповідача [PERSON] обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок та просив ухвалити рішення, яким визнати недостовірною та зобовязати відповідача на найближчих зборах членів та уповноважених представників членів громадянської організації спростувати поширену нею інформацію щодо нього на розширених зборах ради [PERSON] міжрайонної організації Українського товариства мисливців і рибалок 14 лютого 2015 року і викладену у протоколі цих зборів саме з приводу незадовільної роботи його, як виконуючого обовязки Голови президії ХМО УТМР, а також стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн. та сплачений судовий збір. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував наступним. 16 лютого 2015 року відповідно до наказу №7, підписаного виконуючим обовязки Голови президії [PERSON] міжрайонної Українського товариства мисливців і рибалок, [PERSON], його було звільнено з посади виконуючого обовязки Голови президії [PERSON] міжрайонної організації Українського товариства мисливців і рибалок згідно п.2 ст. 40 КЗпП України (виявленої невідповідності працівника займаної посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя, які перешкоджають продовженню даної роботи). Підставою прийняття вказаного наказу про його звільнення був саме протокол розширених зборів ради [PERSON] міжрайонної організації Українського товариства мисливців і рибалок 14 лютого 2015 року. На вказаних розширених зборах слухався його звіт про виконану роботу за певний період , як виконуючого обовязки Голови президії [PERSON] міжрайонної організації Українського товариства мисливців і рибалок. На зборах ради виступив і Голова президії [PERSON] обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок - [PERSON] , який повідомив всім присутнім нібито про незадовільну його роботу та з приводу цього надав пропозицію про відсторонення його від займаної посади. Вказану інформацію слухали 17 чоловік, які всі одноголосно підтримали [PERSON] Він вважає, що протокол розширених зборів ради від 14 лютого 2015 року містить недостовірні відомості,створює негативний образ про нього, як виконуючого обовязки голови громадської організації та про його професійну діяльність, що принижує його честь та гідність, ділову репутацію, а також завдає непоправних моральних страждань та переживань. Позивач вважає, що поширення відповідачем інформації про нібито незадовільну його роботу не підтверджена жодними доказами, вона для нього є негативною та не відповідає дійсності, а тому, як вважає позивач має бути спростована відповідачем на найближчих зборах. Внаслідок поширення вказаної негативної відповідачем інформації він був відсторонений від займаної посади та негативно відзначилось на його професійному образі, що надало йому великої моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 10 000 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримала, надавши вищевказані пояснення та наполягали на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 25 березня 2015 року ( а.с.14), у судове засідання з'явилася, проти задоволення позову заперечувала. Надала суду письмові заперечення , в яких просила у задоволення позову відмовити, посилаючись на хибність позиції позивача, оскільки він, як особа, щодо якої головою ради[PERSON] обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок було висловлено оціночне судження, міг скористатися своїм правом на відповідь і висловити власну думку щодо оцінки своєї роботи , він не був обмежений в реалізації права на відповідь, так як був особисто присутнім на зборах 14.01.2015 року, те , що він вказаним правом не скористувався не свідчить про порушення його прав з боку відповідача (а.с.15-16). Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справа, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так в судовому засіданні було встановлено та не спростовано сторонами, що16 лютого 2015 року відповідно до наказу №7, підписаного виконуючим обовязки Голови президії [PERSON] міжрайонної організації Українського товариства мисливців і рибалок, [PERSON], позивача було звільнено з посади виконуючого обовязки Голови президії [PERSON] міжрайонної організації Українського товариства мисливців і рибалок згідно п.2 ст.40 КЗпП України ( а.с.64). Підставою для прийняття вказаного наказу про звільнення [PERSON], як вказав сам позивач), був саме протокол розширених зборів ради [PERSON] міжрайонної організації Українського товариства мисливців і рибалок від 14 лютого 2015 року( а.с.5). На вказаних розширених зборах слухався його звіт про виконану роботу за певний період , як виконуючого обовязки Голови президії [PERSON] міжрайонної організації Українського товариства мисливців і рибалок. На зборах ради виступив Голова президії [PERSON] обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок - [PERSON] , який повідомив всім присутнім нібито про незадовільну роботу позивача та з приводу цього надав пропозицію про відсторонення його від займаної посади, що і стало підставою для звільнення позивача з займаної посади. Позовні вимоги позивача ґрунтуються на наданні головою президії [PERSON] обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок, [PERSON], негативної оцінки виконаній роботі позивача, як в. о. голови нижчестоящої організації , на розширених зборах ради, що відбулася 14.02.2015 року, де саме, як вказав сам позивач, слухався його звіт про виконану ним роботу за певний період, що позивач і вважає розповсюдженням недостовірної інформації. Зі вказаним твердження суд не погоджується з наступних підстав. Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Згідно ч. 1 ст. 270 ЦК України та відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі; передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи , а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Відповідно до ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Разом з тим, відомості, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію повинні містити інформацію щодо конкретних фактів поведінки певної особи або конкретних обставин її життя; стосуватися певної сфери життя чи діяльності громадянина або організації, а саме інтимної сфери, професійної діяльності; містити загальну оцінку поведінки особи або конкретних обставин такої поведінки. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з\~огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідачів, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до \~ст. 34 Конституції України, якою передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, суд вважає, що відповідачі у колективній заяві фактично виражали свою суб'єктивну думку стосовно позивача , висловлювання відповідачів у вказаній заяві є їх оціночними судженнями відносно позивача. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Суд вважає, що характер інформації, яка була висловлена Головою президії [PERSON] обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок [PERSON] на розширених зборах 14.02.2015р., який повідомив всім присутнім про незадовільну роботу позивача та з приводу цього надав пропозицію про відсторонення його від займаної посади є оціночними судженнями, а тому, в силу ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. а тому суд відмовляє у задоволенні позову. Така думка викладена в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 29 січня 2014 року по справі №6-46025св13. Крім того, як пояснив представник відповідача та проти чого не заперечував сам позивач, при обранні позивача в. о. голови ради [PERSON] міжрайонної організації Українського товариства мисливців і рибалок 31.01.2015 року , позивач сам запропонував свою кандидатуру та публічно зобовязався вчинити певні дії у визначений ним же двотижневий строк. На підставі звіту позивача про стан виконання взятих на себе зобовязань голова ради [PERSON] обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок, [PERSON], оцінив стан його роботи як незадовільний , що і стало підставою для його звільнення. Не погодившись зі звільненням зі вказаних підстав, позивачем, з метою захисту своїх порушених прав, а саме ( на думку позивача) незаконне звільнення його з посади згідно наказу №7 від 16 лютого 2015 року, оскаржено до суду. Таким чином у суду не має підстав для задоволення позову. Оскільки відсутні підстави щодо задоволення позовних вимог щодо захисту честі, гідності та ділової репутації, тому не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed