Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позовні вимоги. Прокурор звернувся до суду з відповідним позовом в інтересах Львівської міської ради. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Галицьким районним судом м. Львова розглянуто матеріали кримінального провадження №12020140050001931. Так, ухвалою суду відповідача звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України. Однак, згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» потерпілий [PERSON] , перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова». Загальна сума затрачених коштів на лікування потерпілого становить 6026,36 грн. При цьому вказані витрати [PERSON] відшкодовано не було. Враховуючи вищевикладене просить суд стягнути із [PERSON] до місцевого бюджету м. Львова, понесені Комунальним некомерційним підприємством «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» витрати в розмірі 6 026,36 грн. на лікування потерпілого [PERSON] . Рух справи в суді. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в судове засідання. Однак, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про необхідність здійснити перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у судове засідання для розгляду справи по суті. Позиції сторін у справі. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив такі задовільнити. Представником Львівської міської ради було подано до суду клопотання про здійснення розгляду без їх участі, позовні вимоги просили задовільнити в повному обсязі. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом було встановлено, що [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ГАЗ 33023-115 КТП 7», реєстраційний номер [NUMBER] , та рухаючись ним по вул.Беренди, в напрямку проспекту Свободи у м.Львові, неподалік будинку №1, що знаходиться на вул.Беренди, порушив вимоги: Розділу 2 п.п.2.3 б) і д); Розділу 8 п.п.8.7.3 (е); вимог знаку 2.2 (додаток 1 до Правил дорожнього руху), а також дорожньої розмітки 1.12 (додаток 2 до Правил дорожнього руху). Правил дорожнього руху України (ПДР) затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, а саме: керуючи вказаним транспортним засобом, був неуважним до дорожньої обстановки, створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху (Розділ 2 п.п.2.3 б) і д), проїхав без зупинки знак Розділу 2 ПДР Знаки пріоритету п.2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», та не зупинив транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп лінією), не виконав вимоги п.8.7.3 е) Розділу 8 ПДР червоний сигнал, забороняє рух, чим допустив зіткнення із болардом. В результаті зіткнення пасажир керованого ним автомобіля [PERSON] отримав згідно висновку судово-медичної експертизи перелом верхнього кінця плечової кістки, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України. Згідно даних обвинувального ату від 29 липня 2020 року, потерпілим від кримінального провадження значиться [PERSON] . Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.09.2020 у справі 461/7154/20, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» №34 від 21.07.2021, потерпілий [PERSON] , 1979 року народження, з 29.07.2020 по 19.08.2020 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова». Загальна сума затрачених коштів на лікування потерпілого становить 6026,36 грн. Так, у відповідь на лист Галицької окружної прокуратури міста Львова від 26.07.2021 №14.50/105-4380 вих-21 щодо вжиття заходів з метою повернення коштів до міського бюджету, витрачених на лікування потерпілого, Львівська міська рада листом №2901-вих-65810 від 27.07.2021 повідомила, що не зверталася до суду щодо стягнення з [PERSON] , який вчинив кримінальне правопорушення затрачених коштів Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» на лікування потерпілого у розмірі 6 026,36 грн. Мотиви прийняття рішення судом. Згідно із ст.ст. 140, 142, 145 Конституції України, місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку. Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи, які є підконтрольними і підзвітними відповідним радам (ч. 1 ст. 10, ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать, окрім іншого, видатки на охорону здоров`я. Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є Львівська міська рада, на яку законом покладено обов`язок здійснювати функції і повноваження місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальної громади м. Львова, в тому числі щодо наповнення міського бюджету, у даному випадку - стягнення витрат комунальних закладів охорони здоров`я на лікування потерпілих від злочину, що випливає з вимог, зокрема, ст.ст. 140, 142, 145 Конституції України, ст.ст. 10, 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч.ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України, п. 3 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України. Верховний Суд у постанові Великої Палати від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц зазначив, що у випадку коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах. (п. 26). В судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визнав стороною у справі певний орган (п. 27). При цьому, право на звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Менчинська проти Росії» (№42454/02, 15.01.2009) суд відзначив, що сторонами цивільного провадження є позивач та відповідач, яким надаються рівні права, зокрема право на юридичну допомогу. Підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян або коли потрібно захистити інтереси держави (п.35). У п. 6.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №903/129/18 зазначено, що сам факт не звернення до суду орану місцевого самоврядування з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Саме бездіяльність Львівської міської ради, як органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, зі звернення до суду з позовом про стягнення коштів до бюджету свідчить про не здійснення цим органом захисту інтересів територіальної громади (великого числа громадян), що має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень та підтверджує наявність «виключного випадку» для звернення прокурора з даним позовом до суду. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 1 ст. 1206 ЦК України визначено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» роз`яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Відповідно до п. 3, 4 Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету (АРК, місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а з відповідача необхідно стягнути вартість лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2270 грн.

Outcome: approved