Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач ТОВ «Чорна Кам`янка» подав до Уманського міськрайонного суду позов до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Дукра Агро» про визнання недійсним договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди. 05 травня 2017 року суддею Уманського міськрайонного суду Ребриною К.Г. було винесено ухвалу про відкриття провадження у даній цивільній справі. В позові позивач вказує, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Чорна Кам`янка» та [PERSON] 19 липня 2008 року, був укладений договір оренди землі №б/н, відповідно до якого позивачу в користування була передана земельна ділянка площею 5,0925га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державна реєстрація договору оренди землі була проведена Уманським РВ ЧРФ ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28.10.2008р. за №040879400021. [INFO] орендодавець [PERSON] померла. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 листопада 2015 року, новим власником земельної ділянки став її син [PERSON] . Позивач в позові зазначає, що починаючи з дати проведення державної реєстрації договорів позивач, у відповідності до діючого на момент укладання договорів законодавства, набув права оренди на земельні ділянки. При цьому, сторонами було погоджено (п.8 Договору), що після закінчення строку договорів, орендар має переважне право поновлення їх на новий строк. У цьому випадку Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договорів - повідомити письмово Орендодавців про намір продовжити їх дію. Позивач належним чином у відповідності з умовами та строками передбаченими Договорами та діючим законодавством проводив розрахунок за користування земельними ділянками. Маючи намір продовжити договірні відносини із відповідачем, позивач листом-повідомленням за вих.№27130 від 14.09.2016 звернувся до останнього з пропозицією поновити Договір оренди земельної ділянки. До листа-повідомлення було долучено Додаткову угоду від 05.09.2016, в якій описувались основні пункти Договору оренди землі № б/н від 19.07.2008, орендна плата встановлена на рівні 10,5% від нормативної грошової оцінки землі, а також визначено строк дії договору землі до 31 грудня 2026 року. В позові також зазначено, що вказаний лист-повідомлення з додатковою угодою був направлений відповідачу [PERSON] , цінним листом з описом вкладення, але відповіді на запропоновані умови від відповідача позивач не отримав. Разом з тим, в позові вказано, що позивач, як законний орендар землі, що належним чином виконував усі свої обовязки протягом строку дії Договорів, зрозуміло сподівався на належне ставлення до нього орендодавця зі своєї сторони, а саме на поновлення Договору, тому по закінченню збору урожаю здійснив відповідний обробіток земельної ділянки відповідача, тобто продовжує на даний час користуватися земельною ділянкою й після закінчення строку дії договору, тобто продовжує користуватися земельною ділянкою й після закінчення строку дії Договору. Позивач також зазначає, що у відповідь на запропоновані умови відповідач не надав позивачу будь - яких пропозицій/вимог щодо перегляду умов договору, як це узгоджується із положеннями ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме: при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Тому, із врахуванням викладеного, позивач вважає, що між Орендодавцем/Відповідачем та Орендарем/Позивачем, на даний час відповідно до норм цивільного законодавства та ст. 33 Закону України «Про оренду землі», відбувається переговорний процес стосовно досягнення домовленостей та узгодження умов, за яких Орендодавець та Орендар продовжать орендні відносини на новий строк. Причиною звернення Товариства до суду став той факт, що останньому стало відомо про реєстрацію 01.11.2016р. договору оренди землі, на земельну ділянку, яка є предметом договору, з іншою юридичною особою, а саме ТОВ «ДУКРА агро» на умовах, які відповідачами порушення ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» не було запропоновано позивачу, який має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк та які, в разі отримання відповідної пропозиції, були б ним беззаперечно прийняті. Позивач стверджує про порушення з боку відповідача переважного права орендаря землі на поновлення Договору, шляхом вчинення дій по укладенню договору оренди землі з ТОВ «ДУКРА агро» на ту ж саму земельну ділянку та порушення правил, встановлених ст. 33 Закону України «Про оренду землі», внаслідок чого вимушений звернутися до суду для захисту своїх інтересів і прав. На цих підставах позивач звернувся до суду та просить суд визнати недійсним договір оренди землі від 31.10.2016р., укладений між гр. [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДУКРА агро» (код ЄДРПОУ 32535756), зареєстрований державним реєстратором Уманської районної державної адміністрації Черкаської області Саморухою Володимиром Олександровичем. Номер запису про інше речове право № 17248707 від 01.11.2016р.; визнати укладеною, без підпису сторін, додаткову угоду до договору оренди землі № б/н від 19.07.2008р. зареєстрованого 28.10.2008р. за № 040879400021, з моменту набрання чинності судового рішення на умовах визначених додатковою угодою (в прохальній частині позову повністю викладено текст додаткової угоди відповідного договору оренди землі). Представник позивача ТОВ «Чорна Кам`янка» в судовому засіданні 23.10.2019 та в поданій письмовій позиції, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та наполягав, що після закінчення терміну дії відповідного договору оренди, вони продовжили користування земельною ділянкою, що є предметом договору оренди з відповідачем. Він наполягав, що їх переважне право на продовження терміну дії договорів оренди землі порушене і просив суд задовольнити позов з підстав викладених в ньому. Від представника позивача ТОВ «Чорна Кам`янка» за вх. № 22850 від 10.09.2018р. надійшла до суду відповідь на відзив, в якому він пояснив, що у відзивах поданих представником відповідача-фізичної особи опротестовується належне виконання обов`язків ТОВ «Чорна Кам`янка» по договору, проте ТОВ «Чорна Кам`янка» проводило використання земельних ділянок виключно за цільовим призначенням (для вирощування сільськогосподарської продукції), дотримувалось екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів з додержанням стандартів, норм і правил, тощо. ТОВ «Чорна Кам`янка» вважає неналежним доказом вказані/надані документи представником відповідача-фізичної ооби Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, у судові засідання жодного разу не з`явився. При цьому, до суду подав відзив та письмові пояснення, в яких просить відмовити позивачу ТОВ «Чорна Кам`янка» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує на те, що позовні вимоги є безпідставними, такими, що порушують його законні права та інтереси, суперечать вимогам чинного законодавства, тому вважає, позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Вважає, що будь-якої пропозиції про укладення договору оренди землі чи додаткової угоди до закінченого договору оренди землі від позивача йому не надходило. Після закінчення строку дії договору оренди землі (28.10.2016р.) ним був направлений позивачу лист-повідомлення від 01.11.2016р. про передачу належної йому земельної ділянки з двома актами-прийому передачі землі, і у відповідності до ст. 34 ЗУ «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Представник відповідача ТОВ «ДУКРА агро» в судовому засіданні 23.10.2019 та поданих на адресу суду письмових поясненнях, позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні з підстав, що викладені в відзиві. ТОВ «Дукра агро» позовні вимоги вважає безпідставними, такими, що порушують законні права та інтереси, суперечать вимогам чинного законодавства, а тому не підлягають задоволенню, оскільки, посилання представника позивача на те, що позивач у відпровідності до ст. 33 ЗУ «Про ренду землі» має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) та на те, що позивач належним чином виконав умови ЗУ «Про оренду землі» є помилковим, оскільки на момент коли позивач виконував на його думку вимоги даного закону, дана земельна ділянка вже вибула з його користування (оренди), що підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та актом прийому-передачі межових знаків на зберігання. Вважає, що всі твердження позивача про нібито порушення ТОВ «Дукра агро» та відповідачем вимог законодавства при укладені договору оренди землі, не відповідають фактичним обставинам справи та наявним доказам, а тому вимоги позивача, що ґрунтуються на нібито порушеному його праві не можуть бути задоволенні. Суд, беручи до уваги пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, прийшов до такого висновку. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових заходів з метою забезпечення реалізації цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом (ст. 6 ЦПК України). Спосіб захисту порушеного права, відповідно до ст.ст. 15, 16, 20 ЦК України, при зверненні до суду обирається позивачем. Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З договору оренди землі укладеного між позивачем та відповідачем-фізичною особою вбачається, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Орендна плата врегульована окремим розділом в договорі оренди, що має тотожну назву. В п. 8 договору оренди землі зазначено, що договір укладено на 8 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. У п.9 договору оренди землі зазначено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: 3 відсотки від грошової оцінки земельної ділянки в сумі 1801,68 грн. на рік. П.10 договору оренди землі передбачає обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням (без урахування) індексації. Відповідно до п. 11 договору оренди землі орендна плата вноситься у такі строки: з 1 серпня по 31 грудня. П.12 договору оренди землі вказано, що передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. П.13 договору оренди землі передбачає, що розмір орендної плати переглядається 1 раз на рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодаством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законо. П. 18 договору оренди землі - передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення. П.20 договору оренди землі - передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 5-ти денний термін після державної реєстрації цього договору за актом її (строк) приймання-передачі. П. 36 договору оренди землі - зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. П. 37 договору оренди землі - дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом. П. 38 договору оренди землі - дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. П. 39 договору оренди землі - розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. П. 40 договору оренди землі - передбачає, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставною для зміни умов або розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем. П. 43 договору оренди землі - цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. В договорі вказано, що його укладено у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендодавця, другий в орендаря, третій в органі, який провів його державну реєстрацію в Уманському РВ ЧРФ ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України». Також в договорі вказано, що його невідємними частинами є: план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об`єкта оренди. Відповідний договір оренди складається з 14 розділів («Предмет договору», «Об`єкт оренди», «Строк дії договору», «Орендна плата», «Умови використання земельної ділянки», «Умови і строки передачі земельної ділянки в оренду», «Умови повернення земельної ділянки», «Обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки», «Інші права та обов`язки сторін», «Ризик випадкового знищення або пошкодження об`єкта оренди чи його частини», «Страхування об`єкта оренди» «Зміна умов договору і припинення його дії», «Відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору», «Прикінцеві положення» - всього 43 пунктів). Текст договору оренди землі містить посилання на загальну площу відповідної земельної ділянки, однак в них відсутні посилання: на ідентифікуючі ознаки відповідних об`єктів нерухомості (кадастровий номер, тощо) та документи, які б підтверджувати факт належності цієї земельної ділянки відповідній фізичній особі, яка є стороною договору оренди землі. Не дивлячись на те, що в договорі п. 43 міститься посилання на наявність невід`ємних частин договору, сторонами до матеріалів справи не додавалися відповідні документи та не ставилося питання про їх витребування. Також, в процесі розгляду справи сторонами, до матеріалів справи не було долучено державного акту на право власності на земельну ділянку, який би підтверджував факт належності земельної ділянки фізичній особі, що зазначена в якості відповідача у вказаному позові та документів, які б належним чином ідентифікували відповідну земельну ділянку, що є предметом спору. В прохальній частині, поданої до суду позовної заяви, позивачем в повному обсязі викладений текст додаткової угоди до відповідного договору оренди землі про визнання укладеною якої, без підпису сторін ставиться питання в позові. В цій угоді вказано, що з метою приведення тексту договору оренди землі до вимог відповідних нормативних актів, сторони дійшли згоди внести зміни в договір оренди землі, виклавши його в цілому в новій редакції. Також в тексті угоди містяться посилання, що вона набуває чинності для сторін з моменту її підписання сторонами та державної реєстрації. Вказана додаткова угода складається із 14 розділів ( «1.Предмет договору», «2.Об`єкт оренди», «3.Строк дії договору», «4.Орендна плата», «5.Умови використання земельної ділянки», «6.Умови і строки передачі земельної ділянки в оренду», «7.Умови повернення земельної ділянки», «8. Обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки», «9. Інші права та обов`язки сторін», «10. Ризик випадкового знищення або пошкодження об`єкту оренди чи його частини», «11. Страхування об`єкту оренди», «12.Зміна умов договору і припинення його дії», « 13.Відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору», «14.Прикінцеві положення» - в 14 розділі п. 14.10 зазначено, що невід`ємними частинами цього договору є копія документу, що підтверджує право власності орендодавця на земельну ділянку). В розділі «4.Орендна плата» міститься інформація з приводу розміру орендної плати: 10,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; строк дії договору визначений до 31.12.2026 року; розділ «2.Об`єкт оренди», крім посилання на розмір земельної ділянки (п.2.1) містить посилання на кадастровий номер земельної ділянки ( п.2.2). Договір оренди землі, який був укладений з відповідачем-фізичною особою та відповідачем юридичною особою ТОВ «Дукра агро» сторонами до суду надані не були і в судовому засіданні не ставилось питання про їх витребування. ТОВ «Чорна Кам`янка» 19.07.2008 року уклав договір оренди землі №б/н з [PERSON] , відповідно до якого в користування ТОВ «Чорна Кам`янка» була передана земельна ділянка площею 5,0925 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком дії на 8 років. Позивач та відповідач при укладанні договору підтвердили свою згоду на умови договору, що підтверджується підписами сторін. Державна реєстрація договору оренди землі була проведена Уманським РВ ЧРФ ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28.10.2008р. за №040879400021. [INFO] орендодавець [PERSON] померла. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 листопада 2015 року, новим власником земельної ділянки став її син [PERSON] . Сторонами було погоджено (п.8 Договору), що після закінчення строку договору, орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому випадку Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору - повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію. Згідно довідки ТОВ «Чорна Кам`янка» від 31.03.2017р. № 28135 про нараховану та виплачену суму орендної плати відповідно договору оренди землі №б/н від 19 липня 2008 року площею5,0925га укладеного між [PERSON] та ТОВ «Чорна Кам`янка» в період 2014-2016 років нараховано та виплачено за користування земельною ділянкою орендну плату, що є доказом належного виконання своїх обов`язків позивачем (а.с.25). Відповідно до листа-повідомлення від 14.09.2016р. за вих.№27130, ТОВ «Чорна Кам`янка» звернулось до [PERSON] з пропозицією поновити Договір оренди земельної ділянки (а.с9-10). До листа-повідомлення було долучено проект додаткової угоди б/н від 05.09.2016р. до договору оренди землі № б/н від 19.07.2008р. (а.с.12-14). Лист разом з проектом додаткової угоди 20.09.2016р. був поштою надісланий на адресу відповідача з описом вкладення цінним листом (а.с.15). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за номером 79990480 від 09.02.2017р., було проведено реєстрацію договору оренди землі, відносно земельної ділянки, площею 5,0925га (кадастровий номер 7124387700:03:001:0921), яка належить орендодавцю [PERSON] з іншою юридичною особою, а саме ТОВ «ДУКРА АГРО» на строк до 31.12.2023р., з правом пролонгації, орендна плата складає 10,2% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відповідач на адресу позивача ТОВ «Чорна Кам`янка» неодноразово надсилав листи повідомлення про те, щоб після закінчення терміну дії укладеного між ними договору оренди землі, земельна ділянка повинна бути звільнена, оскільки він не має наміру продовжувати договірні відносини з відповідною юридичною особою. Так, відповідач 26.02.2016р. звернувся до ТОВ «Чорна Кам`янка» із листом-повідомленням про відмову у наданні згоди на поновлення/продовження договору оренди землі, в якій вказував, що він є орендодавцем земельної ділянки загальною площею 5,0925га, згідно з Договором оренди землі від 19.05.2006р., укладеного з ТОВ «Чорна Кам`янка», що є орендар та повідомляє: «У 2016 році закінчується строк дії вказаного договору, який Ви зобов`язанні припинити використання даної земельної ділянки, звільнити її та передати мені згідно акту приймання-передачі, відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оренду землі», а також прошу здійснити повний розрахунок по виплаті орендної плати в розмірі та в строк визначений вказаним договором» Листом-повідомленням від 01.11.2016р. вказано, що 28.10.2016р. закінчується строк дії вказаного Договору та повідомлено, що відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця, також попереджав про відшкодування орендодавцю завданих збитків, та передати земельну ділянку згідно акту приймання-передачі. Згідно ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України та ст. 1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки - це засноване надоговорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». До 01 січня 2013 року спеціальний Закон України «Про оренду землі» у статтях 18 та 20 передбачав обов`язковість проведення державної реєстрації договору оренди землі й саме момент такої реєстрації визначався моментом набуття договором юридичної чинності. За загальним правилом і з урахуванням статей 641 та 642 ЦК України моментом, з якого договір вважається укладеним, є момент досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору, тобто повного і безумовного прийняття однією стороною пропозиції другої сторони укласти договір на визначених і добровільно погоджених ними умовах. За таких обставин, укладення договору є певним процесом (від направлення оферти до моменту надання договору юридичної сили), а не моментальною, одноактною дією, та фактично складається з кількох стадій, що слідують послідовно одна за одною, а саме: подання однією стороною пропозиції щодо укладення договору, прийняття погодженої пропозиції другою стороною, надання договору необхідної форми (з урахуванням законодавчих вимог), а за необхідності - нотаріальне посвідчення та державна реєстрація договору. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права та виконати обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоду встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. Ці висновки ґрунтуються на положеннях правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19.02.2014 року по справі № 6-162цс13, постанові від 25.12.2013 року по справі № 6-118цс13, постанові від 13.06.2016 року по справі № 6-643цс16. Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина першастатті 627 ЦК України). За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Відповідно до ч. 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що позивач виконав вимоги ст. 33 Закону України «Про оренду землі», за місяць до закінчення строку дії договору направив лист-повідомлення про поновлення договору оренди з проектом додаткової угоди відповідачам, однак доказів отримання відповідних документів відповідачем до суду позивач не надав. Відповідач в своєму відзиві вказував на те, що не отримував листів пропозицій з додатковими угодами і наполягав, що повідомляв позивача про небажання продовжувати з ним договірні відносини неодноразово, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.94). Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, крім іншого, свобода договору. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ст. 203 ч. 3 ЦК України). Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України при ухваленні постанови від 25.02.2015 року дійшла висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена ст. 33 ч. 1 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Аналізуючи вищевказане, суд приходить до переконання, що для реалізації переважного права необхідна наявність двох складових в їх сукупності - дотримання встановленої законом процедури та наявності волевиявлення сторін. В даному випадку одна з даних складових - волевиявлення відповідача відсутня. За таких умов суд не вправі всупереч ст.ст. 3, 203 ч. 3, 373, 627 ЦК України, ст. 16 ЗУ «Про оренду землі» примушувати відповідача укладати договір оренди належної йому земельної ділянки з позивачем. Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першоїстатті 777 ЦК України. Так, у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права. Права наймача, що встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами. За матеріалами справи встановлено і не заперечується сторонами, що після закінчення строку дії договорів в 2016 році ТОВ «Чорна Кам`янка» продовжувало користуватися земельною ділянкою, яка є предметом спірного договору. Суд вважає, що такий спосіб поновлення договору оренди землі може мати місце лише тоді, коли сторони до закінчення строку дії договору не вчиняли будь-яких значимих юридичних дій, передбачених частинами 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Суд також вважає, що визнавати договір оренди землі поновленим на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» можна лише у разі, коли сторони договору до закінчення терміну його дії ніяким чином не виказували свого ставлення та не вчиняли ніяких дій щодо поновлення терміну дії договору, а після закінчення строку дії договору одна сторона продовжує користуватися земельною ділянкою, а інша протягом місяця не направила листа-заперечення. Отже визнавати договір оренди землі поновленим з мотивів, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону «Про оренду землі», теж немає підстав. Також при відмові позивачу у задоволенні відповідної позовної вимоги суд враховує те, що з положень ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» вбачається, що у разі якщо орендар продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені попереднім договором. В додатковій угоді, яку направляв позивач ним змінено істотні умови договору і він фактично викладеній у новій редакції, про що зазначено у тексті додаткової угоди. Суд провівши комплексний аналіз вищевказаних норм закону вважає, що оскільки змінюються істотні умови договору і на це не отримано згоди Відповідачем-фізичною особою, на обов`язковій наявності якої постійно наголошує законодавець, між сторонами не досягнуто домовленості щодо істотних умов договору, що випливає із відповідних листів відповідача, то позивач втратив своє переважне право на укладення договору оренди спірних земельних ділянок. Вказана правова позиція відображена в постанові Верховного Суду України по справі №6-219цс14 від 25.02.2015 року. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, таких доказів він не надав. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, які оцінені за вимогами ст. 89 ЦПК України, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що права позивача порушені, тобто позивач не довів своїх позовних вимог, що є його процесуальним обов`язком (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed