Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач у січні 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача та просить: зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу, громадянину Канади, за приниження честі та гідності, ділової репутації, завданої шкоди: моральної, фізичної, психічної, ментальної та розповсюдження письмових відомостей, які не відповідають дійсності, (заперечення від 23.11.2017) не мають фактів доказу, на яких, відповідач зганьбив і принизив позивача в письмовій юридичній формі. Позивача особисто, як громадянина Канади і Державу Канада на міжнародній арені; зобов`язати відповідача [PERSON] ( [PERSON] ) вибачитись в Посольстві Канади у позивача при свідках - працівниках Канадського Посольства у Києві, і перед послом Канади в Україні при позивачу, особисто. В обґрунтування позову вказує, що в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 760/15646/17, провадження № 2/760/5412/17. Зазначає, що [PERSON] у зазначеній справі подала заперечення від 23.11.2017, в яких вказала неправдиву інформацію щодо обставин справи, обставин догляду та утримання матері позивача [PERSON] та його участь у її житті. Просить суд врахувати, що вказане принизило його честь, гідність та ділову репутацію, завдало позивачу моральну, фізичну, психічну, ментальну шкоду. Ухвалою судді від 25 квітня 2018 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу надано 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження. Відповідачка, заперечуючи проти позову, подала до суду заперечення, в яких вказала, що позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди та не вказано доказів у підтвердження зазначених в позові обставин. Просила у задоволенні позову відмовити. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено що у провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа № 760/15646/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сербіна Наталія Петрівна про призначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом, посилається на те, що відповідачка у поданих запереченнях в межах розгляду справи № 760/15646/17 вказала неправдиві відомості про нього, його відносини з матір`ю та відповідачкою, що завдало йому моральної шкоди, яку він і просить стягнути та зобов`язати відповідачку попросити вибачення у позивача в посольстві Канади, при свідках, і перед послом Канади при позивачі, особисто, на що суд зазначає наступне. Статтями 3, 28 Конституції України проголошено найвищою соціальною цінністю людину, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпеку, кожен має право на повагу до його гідності. Згідно з положеннями статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя, згідно з приписами статті 34 Конституції України. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Відповідно до статті 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Згідно з положень частин 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. За змістом частини 1 ст. 277 ЦК України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування. Верховний суд України у пункті 18 постанови Пленуму від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Як вбачається з пункту 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням - висловлюванням, яке не містить фактичних даних, за виключенням винятком образи чи наклепу, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Статтею 10 Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens v. Austria). У справі Jerusalem v. Austria суд встановив, що ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики. Свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Невід`ємними елементами юридичного складу правопорушення у даній категорії справ є поширення недостовірної інформації та порушення прав внаслідок її поширення. Дослідивши матеріали поданого позову, наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що підтверджують поширення відповідачкою недостовірної інформації. Так, позивач посилається на поширення відповідачкою недостовірної інформації відносно нього в поданих запереченнях по справі № 760/15646/17, однак долучив до справи копію заперечень без реєстраційної позначки (штампу) суду. З огляду на вказане, суд позбавлений можливості перевірити, чи дійсно вказані заперечення подані позивачем в межах розгляду справи № 760/15646/17 та чи міститься в них недостовірна інформація, яку він просить спростувати. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Також, у зв`язку із відсутністю реєстраційної позначки (штампу) суду, на наданих позивачем запереченнях [PERSON] , що з точки зору позивача містять недостовірну інформацію, суд позбавлений можливості встановити осіб, яким інформація в них повідомлена, в позовній заяві таких позивачем не зазначено. Суд звертає увагу, що в силу пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, та що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Як вбачається із заперечень [PERSON] , остання підтверджує факт подання заперечень у справі № 760/15646/17, однак даних заперечень суду не надає. Відтак, суд позбавлений можливості оцінити заперечення, на які посилаються сторони, з точки зору достовірності, викладеної в них інформації щодо приниження честі та гідності, ділової репутації [PERSON] . Викладене ж в запереченнях [PERSON] на позов нагадує художній твір з ілюстраціями. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З клопотанням про витребування доказів позивач до суду не звертався. Відтак, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, суд не вбачає підстав вважати, що зазначена відповідачкою у запереченнях по справі № 760/15646/17 інформація є неправдивою та такою, що принизила честь, гідність та ділову репутацію позивача. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не конкретизовано, яку саме інформацію він просить визнати недостовірною із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, з посиланням на докази, що підтверджують кожну з таких обставин. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зазначених в позові вимог про захист честі, гідності та ділової репутації. У зв`язку з наведеним, також не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки не встановлено порушень прав позивача, що відповідно до ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, у тому числі судовий збір, не відшкодовується позивачеві. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed