Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04.01.2016 [PERSON] уклала з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредитний договір № 160104-111727, відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти в розмірі 1600 грн. 00 коп. і зобовязалася їх повернути, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 840 грн. 00 коп. у строк до 02.02.2016. Крім того, вказує, що 17.02.2016 відповідач сплатила відсотки за користування кредитом в сумі 1260 грн. 00 коп., частково сплатила суму кредиту в розмірі 252 грн. 00 коп. та пролонгувала договір строком до 18.03.2016, зобовязавшись повернути кредит разом з відсотками у розмірі 2240 грн. 00 коп. Однак, в порушення умов договору, відповідач свої зобовязання щодо повернення отриманих грошових коштів не виконала, у звязку з чим, станом на 23.05.2017 утворилась заборгованість в розмірі 14056 грн. 00 коп., яка складається з суми основного боргу 1148 грн. 00 коп., процентів за користування кредитом в розмірі 840 грн. 00, пені в розмірі 12068 грн. 00 коп. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 160104-111727 від 04.01.2016 в розмірі 14056 грн. 00 коп., а також судові витрати в розмірі 1600 грн. 00 коп. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.06.2017 відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. 29.06.2017 справу передано на розгляд до Придніпровського районного суду м. Черкаси, оскільки заяву було прийнято з порушенням правил підсудності. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.07.2017 дану справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. Крім того, дана цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. В судове засідання представник позивача ТОВ «Служба миттєвого кредитування» не зявився. До початку судового засідання директором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» подано заяву з проханням проводити розгляд справи без участі позивача, підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі. Не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявилася, про причину неявки суду не повідомила, була належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду справи рекомендованим листом, який повернувся до суду не отриманим, що є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Відзив на позовну заяву подано не було. Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи думку представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини: в судовому засіданні встановлено, що 04.01.2017 між сторонами укладено кредитний договір, шляхом підписання відповідачем [PERSON] для отримання кредиту №\~160104-111727 та ознайомлення з Умовами надання та обслуговування кредитів, відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти в розмірі 1400 грн. 00 коп., які зобовязалася повернути у строк до 02.02.2016 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2 % за кожен день користування кредитом, тобто 840 грн. 00\~коп. (730 відсотків річних), а також зі сплатою при виникненні заборгованості неустойки в розмірі 2 % у порядку, передбаченому розділом 4 Умов. Вказаний кредитний договір є договором приєднання і складається із [PERSON] для отримання кредиту і Умов надання та обслуговування кредитів, затверджених наказом директора ТОВ «Служба миттєвого кредитування» № 51 від 11.10.2014. Відповідач, подавши Заяву-анкету, яка відповідно до п. 1.7, 2.1 Умов є пропозицією (офертою) клієнта про укладання договору і, яка була акцептована позивачем, шляхом видачі грошових коштів, прийняв на себе зобовязання за кредитним договором. Факт надання позивачем відповідачу коштів в сумі 1400 грн. 00 коп. підтверджується видатковим касовим ордером від 04.01.2016. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №\~160104-111727 від 04.01.2016, який досліджено в судовому засіданні, відповідач 17.02.2016, відповідно до п. 2.3. Договору, сплатила відсотки за користування кредитом в сумі 1260 грн. 00коп. та частково сплатила суму кредиту в розмірі 252 грн. 00 коп. Крім того, відповідач пролонгувала договір строком до 18.03.2016, зобовязавшись повернути кредит разом з відсотками у розмірі 2240 грн. 00 коп. Згідно з п. 1.5 Умов, датою повернення кредиту є дата, в яку Клієнт зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом шляхом внесення відповідної суми коштів до каси Товариства. Пунктом 2.3.1 Умов визначено, що клієнт має право звернутись до Товариства з пропозицією (офертою) про продовження строку користування кредитом не пізніше дати повернення кредиту. Умовою акцепту Товариством пропозиції (оферти) Клієнта про продовження строку користування кредитом є погашення Клієнтом процентів за користування кредитом, нарахованих на дату повернення кредиту, способом, зазначеним в п. 3.1.1.2 цих Умов. Погашення заборгованості здійснюється в дату повернення кредиту єдиним платежем. При цьому, такий платіж складається з суми кредиту та процентів, нарахованих за користування кредитом (п. 3.1.1.2 Умов). Відповідно до п. 3.2 Умов, при внесенні суми, що є недостатньою для погашення кредиту повністю, кошти зараховуються в наступному порядку: сума неустойки, проценти за кредитом, сума кредиту. Згідно з п. 4.3 Умов, за порушення строків повернення кредиту, Клієнт зобовязаний сплачувати Товариству неустойку у вигляді пені у відсотках від суми кредиту, у розмірі, що вказана в Заяві-анкеті за кожен день прострочення або неналежного платежу за кредитним договором у розмірі та порядку, зазначеному в п. 4.4 Умов. Відповідно до п. 4.4 та п. 4.5 Умов, при виникненні заборгованості клієнт зобовязується сплачувати Товариству пеню у розмірі 2,64 % від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на пятнадцятий день заборгованості клієнт зобовязується сплачувати Товариству пеню у розмірі 4,02 %, на тридцятий день заборгованості клієнт зобовязується сплачувати товариству пеню у розмірі 6,67 %. Клієнт погоджується із тим, що при порушенні терміну сплати процентів за користування кредитом його заборгованість за кредитом збільшується на неоплачену суму. Подальше нарахування відсотків штрафних санкцій розраховується з урахуванням збільшеної суми заборгованості за кредитом. Разом з тим, в порушення договірних умов, відповідач, станом на 23.05.2017 не виконав свої зобовязання щодо повернення отриманих грошових коштів в розмірі 1148 грн. 00 коп., а також щодо сплати процентів за користування кредитом. Доказів повернення несплаченої суми грошових коштів, або повідомлення про підстави неможливості погашення боргу відповідачем суду не надано. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Як передбачено ст. 627 ЦК України (в ред., що діяла на час спірних правовідносин), відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл.\~52 Цивільного Кодексу України. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. На час розгляду справи договір №\~160104-111727 від 04.01.2016 недійсним, розірваним чи припиненим не визнаний. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Поняття та підстави виникнення права на неустойку визначені ст.ст. 549, 550 ЦК України. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.\~551 ЦК України). Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Як передбачено ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 1148 грн. 00 коп. та процентами в сумі 840грн. 00 коп. підтверджується розрахунком, наданим позивачем. Вказаний розрахунок є повним, чітким, обєктивним, він узгоджуються з умовами кредитного договору. Тому, суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. Таким чином, стягненню з відповідача в повному обсязі підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 1148 грн. 00 коп. та процентами в сумі 840\~грн. 00 коп. Вирішуючи питання щодо розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, суд керується правовими позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014, згідно яких частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Так, відповідно до принципів розумності і справедливості на кредитора покладається обовязок вживати необхідних заходів щодо зменшення розміру збитків, завданих йому порушенням зобовязання, але у всякому разі, не сприяти їх збільшенню. Невиконання кредитором цього обовязку також може бути підставою для зменшення судом розміру збитків та неустойки, що стягуються з боржника, що передбачено частиною другою статті 616 ЦК України, згідно якої суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобовязання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Крім того, відповідно до рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 (справа №7-рп/2013), вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Істотними обставинами в розумінні частини 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Положення статті 616 ЦК України передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Правова позиція з цього приводу викладена в Постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 по справі № 6-100цс14. Враховуючи, що нарахований позивачем розмір неустойки, а саме, - плати за пропуск платежів, є неспівмірним із розміром основного боргу за кредитом та процентами, беручи до уваги, що позивачем будь-яких доказів про негативні наслідки для позивача через прострочення виконання зобовязання суду не надано, а також ступінь виконання відповідачем своїх зобовязань і її майновий стан (є пенсіонером), тому, суд,

Outcome: partial