Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Харківська бісквітна фабрика» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на їх користь 33921,60 грн., що складається з 31451,85 грн. збитків, 1609,50 грн. судового збору за подання позову та 860,25 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. Надалі позивачем уточнено позовні вимоги, ПАТ «Харківська бісквітна фабрика» просив стягнути з [PERSON] на їх користь в порядку регресу 31451,85 грн. та судовий збір в сумі 339,23 грн. В заяві позивач посилається на те, що 20.12.2009 року на вул. Котлова в м. Харкові сталася ДТП за участю застрахованого у ТДВ СК «Альфа-Гарант» автомобілю «SUBARU Impreza», д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «ЗИЛ», д.н. [NUMBER], застрахованого у ВАТ «НАСК «Оранта», під керуванням [PERSON], який належить ПАТ «Харківська бісквітна фабрика». Також позивач зазначає, що постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 01.11.2010 року [PERSON] визнано винним в скоєнні вказаної ДТП, проте постановою апеляційного суду Харківської області від 02.02.2011 року постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 01.11.2010 року скасовано, провадження по справі закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, але, позивач зазначає, що закриття справи не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Крім того, позивач зазначає. що на час ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах із ПАТ «Харківська бісквітна фабрика». В результаті наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило страхове відшкодування [PERSON] в сумі 56411,85 грн. Крім того, ВАТ «НАСК «Оранта», за заявою [PERSON] виплатило відшкодування в межах ліміту відповідальності 24990 грн., після чого, некомпенсований ТДВ СК «Альфа-Гарант» залишок суми шкоди склав 31451,85 грн., що стало підставою для пред'явлення позову до ПАТ «Харківська бісквітна фабрика». Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.05.2013 року з ПАТ «Харківська бісквітна фабрика» на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» задоволена апеляційна скарга останнього, та 14.12.2013 року стягнуто з ПАТ «Харківська бісквітна фабрика», як роботодавця винної у скоєнні 30.12.2009 року ДТП особи, на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» 31451,85 грн. збитків, 1609,50 грн. судового збору за подання позову та 860,25 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та підтвердив обставини, викладені у заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що під час розгляду справи у Ленінському районному суді м. Харкова було проведено дві судові авто технічні експертизи за висновками однієї із них, визнана вина водія [PERSON], дії якого не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України та знаходилися з технічної точки зору в причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Також відповідач зазначає, що на час ДТП, він перебував у трудових відносинах із позивачем, та обіймав посаду подія 1 класу. Проте згідно із наданого ПАТ «Харківська бісквітна фабрика» договору б/н від 02.04.2012 року «Про повну індивідуальну матеріальну відповідальність», адміністрація позивача заключила його із «водієм-експедитором». Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 30.12.2009 року о 09.00 год. в м. Харкові по вул. Котлова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Зил», д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Субару» д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 01.11.2010 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, провадження по справі було закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ч. 2 ст. 38 КпАп України. Постановою апеляційного суду Харківської області від 02.02.2011 року постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 01.11.2010 року відносно [PERSON] скасована, провадження по справі закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. При цьому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ч. 2 ст. 38 КпАП України, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Застосування п. 7 ч. 1 ст. 247 КпАП України можливе виключно у випадку наявності вини особи у скоєнні адміністративного правопорушення. На час скоєння ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах із Публічним акціонерним товариством «Харківська бісквітна фабрика» на посаді водія 1 класу, що не заперечувалось сторонами та підтверджується копією його трудової книжки та подорожнім листом № 459910 від 30.12.2009 року. На момент ДТП автомобіль «SUBARU Impreza», д.н. [NUMBER], було застраховано у ТДВ СК «Альфа-Гарант». Автомобіль «Зил», д.н. [NUMBER], застраховано у ВАТ «НАСК «Оранта». ТДВ СК «Альфа-Гарант» було проведено виплату страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 50012,85 грн. та направлено Ват «НАСК «Оранта» заяву на виплату страхового відшкодування (в порядку регресу), а також було проведено залік на суму 6399,00 грн., що зараховано в рахунок сплати чергових страхових платежів за договором страхування. Крім того 24.03.2011 року ВАТ «НАСК «Оранта» [PERSON] було виплачено ліміт за полісом 24990,00 грн. ТДВ СК «Альфа-Гарант» вважаючи, що отримав право на стягнення з роботодавця винної особи не компенсовану суму шкоди в розмірі 31451,85 грн., звернувся з позовом до господарського суду Харківської області та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.05.2013 року стягнуто з ПАТ «Харківська бісквітна фабрика» на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» 31451,85 грн., судовий збір за подання позову у розмірі 1609,50 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 860,25 грн., яка стягнута з позивача по даній справі. В постанові Харківського апеляційного господарського суду від 13.05.2013 року встановлена вина [PERSON], дії якого не відповідали вимогам п. 16.11 і розділу 33 п. 2.1 Правил дорожнього руху України та знаходились з технічної точки зору у причинному зв'язку з вищезазначеною дорожньо-транспортною пригодою, що підтверджено висновками судової авто технічної експертизи № 1556 від 29.09.2010 року, проведеної під час розгляду Ленінським районним судом м. Харкова. Постановою Вищого господарського суду України від 02.07.2013 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Харківська бісквітна фабрика» залишено без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.05.2013 року залишено без змін. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено в ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно зі ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Аналізуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, він набув права звернення до суду із регрес ним позовом до відповідача, в зв'язку з чим приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення збитків в порядку регресу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та ст.ст. 22, 1166, 1191 ЦК України,

Outcome: approved