Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач, уточнивши свої позовні вимоги, звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що відповідно до рішення Чукалівської сільської ради Тисменицького району їй передано у власність земельну ділянку у с.Чукалівка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0470 га та 24.12.2008 року він отримала на своє ім'я державний акт на право власності на дану земельну ділянку, який зареєстрований у встановленому законом порядку. У 2014 році при виконанні робіт по встановленню /відновленню/ меж земельних ділянок в натурі /на місцевості/ було виявлено розбіжності між фактичною конфігурацією та площею земельної ділянки і даними щодо площ та конфігурації цих земельних ділянок, визначеними у правовстановлюючих документах. На сьогодні виправити помилку у державному акті шляхом видачі нового державного акту неможливо, оскільки діючим законодавством не передбачена видача державних актів на право власності на земельну ділянку. Представник позивача в судове засідання не з»явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі, позов підтримує, просив його задоволити. Представник відповідача, Чукалівської сільської ради, в судове засідання не з»явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі. Представник відповідача, управління держкомзему у Тисменицькому районі, в судове засідання не з»явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі. Третя особа, [PERSON], в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце судового розгляду належним чином повідомлявся. Дослідивши матеріали справи та зібрані по ній докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням виконкому Чукалівської сільської ради Тисменицького району від 11.11.2008 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,0470 га, яка розташована по [ADDRESS], що стверджується копією цього рішення (а.с.12). На підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування позивач 24.12.2008 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], яким підтверджено його право власності на земельну ділянку площею 0,0470 га, яка розташована по [ADDRESS] з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що слідує з копії цього державного акту, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER]. Технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельну ділянку позивачу виготовлено ДП «Івано-Франківський інститут землеустрою» (а.с.10). З плану меж земельної ділянки позивача в державному акті вбачається, що ця земельна ділянка межує із земельною ділянкою [PERSON] Відповідно до висновку спеціаліста з ДП «Івано-Франківський інститут землеустрою» вищевказаний державний акт позивача на земельну ділянку виготовлено з порушенням, а саме: у державному акті допущено помилки при визначенні меж земельних ділянок, помилки полягають у частковому накладенні земельних ділянок позивача на суміжну земельну ділянку [PERSON] Допущені помилки свідчать про розбіжності між фактичною конфігурацією та площею земельних ділянок та даними, зазначеними у державному акті. За ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Отже, згідно зазначених правових норм, на підставі технічної документації громадянин має право приватизувати ту земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні. Відповідно до ст.183 ЗК України завданням землеустрою є, зокрема, встановлення на місцевості меж адміністративно-територіальних утворень, територій з особливим природоохоронним, рекреаційним і заповідним режимами, меж земельних ділянок власників і землекористувачів. Згідно приписів ст.184 ЗК України землеустрій передбачає: встановлення (відновлення) на місцевості меж адміністративно-територіальних утворень, землеволодінь і землекористувань; складання проектів відведення земельних ділянок; встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок; підготовку документів, що посвідчують право власності або право користування землею; проведення топографо-геодезичних, картографічних, ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень і розвідувань земель. Як передбачено в ст.198 цього Кодексу, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану. З вищенаведеного вбачається, що саме при проведенні геодезичних обмірів земельної ділянки позивача було виявлено накладення однієї земельної ділянки на іншу, що підтверджено зведеним кадастровим планом, також фактичні межі та площа земельної ділянки не відповідають тим, що вказані у державних актах. Відомості щодо земельної ділянки позивача внесено до Державного земельного кадастру, оскільки земельним ділянкам присвоєно відповідні кадастрові номери. За ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками користувачами. Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Ст. 37 цього Закону передбачено, що виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах. Згідно розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» до вказаного Закону, у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. В даному випадку помилки допущені також в державному акті про право власності на земельну ділянку щодо меж, розмірів та конфігурації земельних ділянок. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України (в редакції на час отримання земельної ділянки відповідачем) таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. В даний час виправити помилки шляхом видачі нового державного акту неможливо, оскільки згідно ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» повноваження щодо видачі правовстановлюючого документу на земельну ділянку перейшли до органів реєстраційної служби Мінюсту, якими видається свідоцтво про право власності на землю. Позивач просить суд для захисту його прав визнати недійсними не тільки державний акт на право власності на земельну ділянку, а й визнати недійсним рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого було оформлено державний акт. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Таку правову позицію було висловлено Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 26 вересня 2012 року (справа № 6-103 цс 12). В ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, але цей перелік не є вичерпним, оскільки згідно ч.2 цієї статті, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. За ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.3 цієї статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно приписів ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. В ст.393 ЦК України також передбачено, що правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Отже, нормами діючого законодавства передбачено такий спосіб захисту порушених прав, як визнання недійсним відповідного акту органу державної влади або органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, як акту органу державної влади або органу місцевого самоврядування, за умови, що він не відповідає законові і порушує права власника. А тому суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту його прав, на що вказано вище, узгоджується з нормами діючого законодавства і встановленими по справі обставинами. Крім того, Порядком ведення державного земельного кадастру, який затверджено постановою КМ України від 17.10.2012 року за № 1051, визначено, що запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. А після цього державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку, як передбачено п.107 Порядку ведення державного земельного кадастру. Враховуючи все вищенаведене, відповідно до ст.ст. 16,21, 393 ЦК України, ст.ст. 118, 125. 126, 152,155,183, 184, 198 ЗК України, Законом України «Про державний земельний кадастр», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком ведення державного земельного кадастру, який затверджено постановою КМ України від 17.10.2012 року за № 1051,

Outcome: approved