Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», звернувся до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з гр. [PERSON], [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором № 30/12 від 07 червня 2007 року у розмірі 25 994,12 гривень, витрати на оплату судового збору в сумі 259,94 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 30/12. Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору, позивач зобов'язується надати відповідачеві кредит у сумі 9836,44 доларів США, для придбання транспортного засобу строком користування кредитними коштами до 07 червня 2013 року, а боржник одержує та повертає кредит і сплачує за його користування проценти в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та Графіком погашення кредиту. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідача [PERSON], [PERSON] виступала поручителем згідно договору поруки від 07 червня 2007 року. Згідно договору поруки поручитель солідарно відповідає перед кредитодавцем за виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань у повному обсязі за кредитним договором. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві [PERSON] кредит у сумі 9836,44 доларів США. У порушення умов договору, відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує. Станом на 04 березня 2013 року всього заборгованість становить: кредит - 952,27 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 04 березня 2013 року становить 7611,49 гривень; відсотки - 1767,61 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 04 березня 2013 року становить 14 128,51 гривень; комісія - 0,00 гривень; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 4254,12 гривень. Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» - Кириллов М.С. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що відповідач [PERSON] сплачував кредитні кошти періодично, останній платіж було зафіксовано 25 січня 2013 року, а саме погашення відсотків у розмірі 200 доларів США, в подальшому кредитні кошти повернуті не були. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти заявлених вимог щодо відповідача [PERSON] заперечував. Пояснив суду, що дійсно між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір. Проте, право звернення з вимогою про стягнення заборгованості з поручителя у позивача виникло ще в червні 2010 року. В подальшому, позичальником здійснювалося періодичне погашення заборгованості по тілу кредиту, по відсоткам. При цьому, враховуючи норми ч. 4 ст. 549 Цивільного кодексу України, у позивача право вимоги до поручителя сплинуло з січня 2011 року. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 07 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 30/21, за умовами якого банк надав позичальнику [PERSON] грошові кошти у сумі 9 836,44 доларів США 44 центи терміном по 07 червня 2013 року зі сплатою за користування кредитними коштами плати в розмірі 13 процентів річних (а.с. 7-13). За приписом частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Частинами 1, 2 статті 553 Цивільного кодексу України, визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Так, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 30/21 від 07 червня 2007 року, укладеним між позивачем та відповідачем [PERSON] 07 червня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель [PERSON] солідарно відповідає перед кредитодавцем за виконання [PERSON] зобов'язань у повному обсязі за кредитним договором № 30/21 від 07 червня 2007 року (а.с. 17). Згідно п.п. 2.1., 2.2. п. 2 договору поруки, поручитель зобов'язується в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитодавцем погасити заборгованість по кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, проценти по простроченому кредиту (штраф, пеню) та інші платежі, передбачені кредитним договором. Поручитель зобов'язується відповідати перед кредитодавцем своїми грошовими коштами та всім своїм майном. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.п. 2.5.1. п. 2.5. Розділу 2 кредитного договору, позичальник зобов'язується щомісячно до дати, встановленої в графіку, наведеному в додатку № 1 до цього договору, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не менш суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших плат, встановлених в Графіку. Згідно 2.4.1. - 2.4.2. п. 2.4. Розділу 2 кредитного договору, проценти розраховуються виходячи з фактичної суми наданих кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами із розрахунку рік рівний - 360 дням, місяць рівний календарній кількості днів та сплачуються позичальником згідно з п. 2.5. цього договору. Розрахунок процентів за користування кредитними коштами здійснюється у валюті кредиту щомісячно у день сплати. При розрахунку процентів враховується день видачі кредитних коштів та виключається останній день терміну повернення кредитних коштів, згідно п. 1.2. цього договору. За вимог ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: 1.припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2.зміна умов зобов'язання; 3.сплата неустойки; 4.відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до п.п. 4.1., 4.5. Розділу 4 кредитного договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної в п. 1.3. цього договору, що розраховується від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань з моменту несвоєчасного виконання боргових зобов'язань та до моменту їх виконання. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості. За несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату відсотків, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20 відсотків, від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується розрахунком заборгованості, наданого стороною позивача, виписками по особовому рахунку, станом на 04 березня 2013 року заборгованість за кредитним договором № 30/21 від 07 червня 2007 року становить: кредит - 952,27 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 04 березня 2013 року становить 7611,49 гривень; відсотки - 1767,61 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 04 березня 2013 року становить 14 128,51 гривень; комісія - 0,00 гривень; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 4254,12 гривень. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, сторона відповідача [PERSON] посилалася на той факт, що строк пред'явлення вимог до поручителя з боку кредитодавця вже сплинув, у зв'язку з чим позивач не може звертатися із позовними вимогами до поручителя [PERSON] Відповідно до п.п. 2.7.1. - 2.7.2. п. 2.7. Розділу 2 кредитного договору, незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому, або у визначеній частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором та/або умов договору застави/договору поруки. При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником та/або поручителем протягом семи робочих днів з дати надсилання банком відповідної вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, 18 лютого 2013 року та 04 березня 2013 року на адресу відповідача [PERSON] ([ADDRESS]) та [PERSON] ([ADDRESS]) були направлені відповідні вимоги про дострокове повернення коштів. Згідно ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як роз'яснено в 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. При цьому, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов'язання полягає не в змісті кредитного договору, а в реально існуючих правовідносинах, які складаються з прав та обов'язків. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, можна зробити висновок про те, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Якщо банк пред'явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, можна зробити висновок, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов'язання. Вказаний правовий висновок взаємоузгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду України у постанові від 14 червня 2017 року у справі за № 6-1009цс17. Як вбачається з умов кредитного договору та Графіку погашення заборгованості по кредиту і відсотків, погодженого між сторонами кредитного договору, щомісячний платіж по тілу кредиту з боку позичальника встановлений на рівні 137,00 доларів США. При цьому, згідно наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписками по особовому рахунку, з 08 вересня 2012 року з боку позичальника не здійснювалося будь-яких оплат в рахунок погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним, у зв'язку з чим, враховуючи солідарний обов'язок позичальника та поручителя, шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя має відраховуватися саме з даного періоду та тривати до 08 березня 2013 року. При цьому, з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся до суду 04 березня 2013 року, про що свідчить відбиток штемпелю поштового відділення на конверті відправки, що в свою чергу свідчить про дотримання позивачем строків пред'явлення вимог як до позичальника, так і до поручителя за неналежне виконання умов кредитного договору. Крім того, у справі №6-2662цс15 Верховний Суд України в постанові від 20 квітня 2016 року дійшов висновку про те, що з огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 06.09.2017року, переглядаючи справу №6-623цс17. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, враховуючи порушення позичальником умов кредитного договору в частині сплати кредитів та відсотків за користування кредитними коштами, солідарну відповідальність позичальника та поручителя, суд приходить до висновку, що цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідачів кредитної заборгованості, відсотків, штрафу/пені підлягає судовому захисту в порядку визначеному пунктом 5 частини 2 статті 16 ЦК України, а відповідно позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 129,97 гривень, з кожного. Враховуючи наведене та

Outcome: approved