Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Позивач у травні 2018 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що сторони 24.01.1987 року уклали шлюб. Після одруження проживали разом 5 років, а в 1992 році фактично припинили шлюбні відносини, оскільки сімейне життя не склалося, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, які призвели до того, що вони стали чужими людьми та вже тривалий час кожен з подружжя живе своїм життям та своїми інтересами. На даний час сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують. Посилаючись на указані обставини, позивач просить розірвати шлюб між сторонами, який зареєстровано 24 січня 1987 року виконавчим комітетом Жигайлівської сільської ради Тростянецького району Сумської області. Ухвалою суду від 21.06.2018 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач у судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач також у судове засідання не зявився, подав заяву про те, що проти розірвання шлюбу не заперечує, визнає позов і просить справу розглянути без його участі. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 24.01.1987 року було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Жигайлівської сільської ради Тростянецького району Сумської області, актовий запис № 3. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище «Вовченко» (а.с.6). Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). У силу статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не установлено, примушування для збереження шлюбних відносин є порушенням прав чоловіка та дружини на свободу, а тому шлюб необхідно розірвати. Згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судово збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 50 % розміру судового збору, який мала б сплатити позивач при зверненні до суду, тобто 352, 40 грн. (704 грн. 80 коп. х 50%). На підставі викладеного та

Outcome: approved