Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача та просив суд стягнути з останнього на свою користь 889 659,00 грн та судові витрати. У обґрунтуванні позовних вимог зазначив, що 07 липня 2008 року між сторонами було укладено Договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. На виконання умов договору позивач сплатив відповідачу грошові кошти в розмірі 889 659,00 грн. Проте 11 грудня 2013 року Рішенням Апеляційного суду м. Києва було визнано недійсною довіреність від 05.10.2006, по якій [PERSON] уповноважила [PERSON] продати належну їй квартиру за адресою [ADDRESS]. Також визнано недійсним Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 16.05.2008, укладений між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], та [PERSON] (відповідач). У зв'язку з чим судом витребувано у [PERSON] (позивач) на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] набув у власність грошові коши в розмірі 889 659,00 грн, проте фактично право власності на квартиру не передавав та не міг передати, адже набув її за недійсним правочином. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, також зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, поважності причин неявки не повідомив. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 07 липня 2008 року між сторонами було укладено Договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]., який було посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано в реєстрі під №934 (а.с.6). Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п. 2.2. Договору купівлі-продажу від 07.07.2008 позивач сплатив відповідачу грошові кошти в розмірі 889 659,00 грн. 11 грудня 2013 року Рішенням Апеляційного суду м. Києва було визнано недійсною довіреність від 05.10.2006, по якій [PERSON] уповноважила [PERSON] продати належну їй квартиру за адресою [ADDRESS]. Також визнано недійсним Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 16.05.2008, укладений між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], та [PERSON] (відповідач). У зв'язку з чим судом витребувано у [PERSON] (позивач) на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] та виселено позивача з цієї квартири (а.с.8-9). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.09.2014 вищевказане рішення залишено без змін (а.с.10-11). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] набув у власність грошові коши в розмірі 889 659,00 грн за Договором купівлі-продажу квартири від 07.07.2008. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач отримав грошові кошти в розмірі 889 659,00 грнвід позивача за договором, який згодом було визнано недійсним, суд вбачає необхідним стягнути ці грошові кошти на користь позивача. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд вбачає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 6 890,00 грн (а.с.2). На підставі ст. 216, 655 ЦК України;

Outcome: approved