Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

позивач ТОВ «Ліко-Житлосервіс» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території. В обґрунтування позову ТОВ «Ліко-Житлосервіс» зазначило, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] , а тому є споживачем наданих йому житлово-комунальних послуг. [PERSON] не здійснює оплату за надані послуги, у зв`язку з чим за період з травня 2017 по лютий 2021 року утворилася заборгованість за житлово-комунальні послуги на суму 27 788,84 грн. Позивач зазначає, що між сторонами було укладено договір №24 про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 25.07.2006, відповідно до умов якого позивач забезпечує обслуговування та ремонт житлового будинку та утримання прибудинкової території, а відповідач приймає участь у витратах на виконання цих робіт. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15.04.2021 року прийнято справу до провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву та не подав заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України та відсутністю заперечень відповідача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Судом встановлено, що ТОВ «Ліко-Житлосервіс» здійснює обслуговування, утримання та експлуатацію багатоповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі Акту прийому-передачі житлового будинку від 30.06.2006 року. Також судом встановлено, що позивач та відповідач уклали договір №24 від 25.07.2006 року «Про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території». Зокрема, відповідно до вказаного договору Власник будинку - виконавець зобов`язався надати співвласнику - споживачу послуги з обслуговування та ремонту житлового будинку, а також утримання прибудинкової території, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги у строки і на умовах, передбачених договором. Відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Частиною 1 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. За п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Як встановлено судом, відповідач належним чином не виконав свій обов`язок з оплати за спожиті послуги, внаслідок чого відповідно до розрахунку, наданого позивачем у останнього виникла заборгованість з травня 2017 по лютий 2021 року за послуги з утримання будинку та прибудинкової території на суму 27 788,84 грн., три відсотка річних за час прострочення виконання зобов`язання за вказаний період - 888,63 грн., та інфляційні витрати у розмірі 1980,10 грн., що разом становить 30 657,57 грн. Згідно п. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, де зокрема в п. 3 зазначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин. В силу положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України, передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Жодних доказів, які б спростовували обставини, викладені позивачем, відповідачем не надано, в тому числі, не спростовано розміру нарахованої суми заборгованості, а також не подано відповідних заяв про можливість застосування строків позовної давності до позовних вимог, що позбавляє суд можливості самостійно вирішити вказані питання. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно із ст. 141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved