Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач у квітні 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача і просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість у розмірі 27 000,00 грн, 3% річних у розмірі 9,00 грн та судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 13 лютого 2018 року вона з відповідачем уклали договір позики, котрий був оформлений розпискою. Згідно умов вищезазначеного договору позивач передала, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 27 000,00 грн, які зобов'язувався повернути до 13 квітня 2018 року. Станом на 18 квітня 2018 року відповідач взяті на себе зобов'язання перед позивачем належним чином не виконав, борг не повернув, у зв'язку з чим за договором позики у нього існує боргова заборгованість в сумі 27 000,00 грн та 3% річних за період з 14 квітня 2018 року по 18 квітня 2018 року у розмірі 9,00 грн. 24 травня 2018 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва за вищевказаним позовом відкрито спрощене провадження по справі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання 18.12.2018 та 25.03.2019 не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 13 лютого 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження умов якого останнім було складено розписку. Згідно умов вищезазначеного договору позивач передала, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 27 000,00 грн, які зобов'язувався повернути до 13 квітня 2018 року (а.с.9). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на день звернення до суду відповідач взяті на себе зобов'язання перед позивачем належним чином не виконав та борг за договором позики від 13.02.2018 не повернув. Таким чином, з нього підлягають стягненню за договором позики від 13.02.2018 сума основного боргу 27 000,00 грн та 3% річних за період з 14 квітня 2018 року по 18 квітня 2018 року у розмірі 9,00 грн. Враховуючи вищенаведене, суд вбачає необхідним позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 27 000,00 грн та 3% річних за період з 14 квітня 2018 року по 18 квітня 2018 року у розмірі 9,00 грн. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704,80 грн, які підтверджуються долученою до справи квитанцією про їх оплату (а.с.2). На підставі викладеного, ст. 525, 526, 527, 625, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved