Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» в особі представника за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив звернути стягнення не предмет іпотеки, двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гудименка, буд.№29, кв.№91, загальною площею 54,21 кв.м., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №44/45-1280/2011 від 26.08.2011 р., яка станом на 30.06.2015 року становить 95261,01 гривень; а також стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору. До позовної заяви представник позивача [PERSON] надав клопотання про задоволення позову, розгляд справи за його відсутності в порядку заочного провадження. Відповідач, особисто повідомлений розгляд справи, в судове засідання повторно не зявився. Поважних причин неявки суду не повідомив. Заперечення проти позовної заяви суду не надав. Суд розцінює неявку відповідача без поважної причини, та згідно ч.4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України, приходить до висновку про необхідність розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обовязок надання яких покладається на сторони по справі. 26 серпня 2011 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» та [PERSON] (а.с.19-21) укладено кредитний договір №44/45-1280/2011, (а.с.6-7, 8-9) згідно якого (п.1.1.) Банк надає позичальнику у тимчасове користування 100000,00 гривень строком з 26 серпня 2011 року по 23 серпня 2018 року, з процентною ставкою 17,9 процентів річних за строковою заборгованістю, 20,9 процентів річних у разі порушення Позичальником зобовязань, визначених кредитним договором. [PERSON] підписала вказаний договір, тим самим погодилась з усіма його пунктами, та крім того, особисто заповнила заяву-анкету позичальника фізичної особи (а.с.10-11). Також, 26 серпня 2011 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір (а.с.12-13), за яким [PERSON] поручилась квартирою №91 будинку №29 по вулиці Гудименка у місті Запоріжжя, щодо належного виконання своїх зобовязань за кредитним договором №44/45-1280/2011. Як зазначено у позові, і проти чого не надано заперечень відповідачем, банк виконав свої зобовязання за кредитними договорами, та видав [PERSON] грошові кошти в сумі 100000 гривень. Згодом право вимоги за вказаними правочинами було відступлено до ПАТ «НЕОС БАНК» (а.с.25-30, 31-32, 33, 34, 46-47, 48-50, 51, 52, 53), а згодом до ТОВ «Кредитні Ініціативи» (а.с.35-36, 37-45, 54-56, 57-60). При цьому [PERSON] неналежним чином виконувала свої зобовязання перед банком, у звязку з чим, станом на 30 червня 2015 року за кредитним договором утворилась заборгованість на загальну суму 95261,01 гривень (заборгованість за кредитом 79236,06 гривень, за відсотками 16024,95 гривень) (а.с.22). У звязку з порушенням зобовязань позичальника, банк письмово звертався до [PERSON] з вимогою про дострокове погашення кредиту та інших нарахувань за ними (а.с.23, 24), але спір в досудовому порядку урегульовано не було. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно ст. 526, ст. 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, закону тощо. Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як вказує стаття 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 546 ЦК України, передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. При цьому, за змістом ст. 525, ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, та не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно зі ст. ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 589, 590 ЦК України у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором іпотекодержатель має право вимоги дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 9 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, щоправо вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо)належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3, 4 ЦПК України). Таким чином, оскільки внаслідок неналежного виконання зобовязань [PERSON] порушила визначений кредитним договором №44/45-1280/2011 строк і порядок виплати суми кредиту, а також загальні вимоги до виконання зобовязань, визначені діючим цивільним законодавством, вимоги позивача про стягнення суми заборгованості, та звернення стягнення ні предмет іпотеки підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати, що понесені позивачем відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved