Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги наступним. Позивача згідно до наказу № 434 по Ватутінському відділу народної освіти м. Києва від 25.05.90 р. призначено директором школи - новобудови № 293 шляхом переводу з посади вчителя української мови та літератури. На момент подачі позову школу перейменовано - комунальний заклад «Навчально-виховний комплекс «Спеціалізована школа І-ІІ ступенів з поглибленим вивченням природних наук-ліцей № 293» Деснянського району міста Києва. 29.05.2019 р. до навчального закладу прийшли особи, які представились працівниками відповідача і заявили про проведення перевірки за результатами якої, як дізналась позивач, було винесено на публічний огляд наказ № 200к від 31.05.2019 р. про звільнення [PERSON] з посади з 03.06.2019 р. за п. 3 ст. 40 КЗпП України. [PERSON] звернулась до суду з позовом про скасування даного наказу та в процесі розгляду справи, з наданих представником Департаменту документів, дізналась про існування іншого наказу про звільнення також за № 200к від 31.05.2019 р., яким її було звільнено з посади 05.06.2019 р. Разом з тим, оскаржуваний наказ не було вручено позивачу, про що складено відповідний акт. [PERSON] категорично не погоджується з прийняти наказом , вважає його незаконним, необгрунтованим, винесеним без достатніх правових підстав, з грубим порушенням правових норм та має бути скасованим. Позивач в день звільнення перебувала на лікарняному, отже не могла отримати наказ. Так, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтовним, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок про його тимчасову непрацездатність, про що зазначає Верховний суд України в рішенні від 12.09.2018 р. по справі № 127/21890/16-ц. Крім того, відсутні і підстави для застосування до позивача положень п. 3 ст. 40 КЗпП України за відсутності дисциплінарного проступку. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків , і складовими його є: дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Також не було дотримано порядку застосування дисциплінарних стягнень. За таких обставин представник позивача просить суд визнати незаконним та скасувати наказ № 200к від 31.05.2019 р. «Про звільнення [PERSON] з роботи з 05 червня 2019 року за п. 3 ст. 40 КЗпП України, виданий Департаментом освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та поновити [PERSON] на посаді. Представником відповідача подано відзив на позов, де зазначено наступне. До винесення оскаржуваного наказу [PERSON] перебувала з Департаментом у трудових відносинах, працювала на посаді директора Ліцею на умовах безстрокового трудового договору. Позивача було звільнено за систематичне невиконання посадових обов`язків. Про таку систематичність свідчать раніше винесені накази від 11.06.2018 р. № 259 та від 29.12.2018 р. № 836к, при винесені наказів враховані положення ст. 149 КЗпП України. Враховуючи виявлені Департаментом порушення позивачем трудової дисципліни, здійснено перевірку щодо їх усунення. Враховуючи результати перевірки, які закріплені актом перевірки від 29.05.2019 р., Департаментом 31.05.2019 р. видано спірний наказ № 200к про звільнення. Зазначений наказ працівники Департаменту разом із працівниками управління освіти Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації 05.06.2019 р. намагались вручити позивачу, яка відмовилась його отримувати, про що складено відповідний акт. Позивач повідомила, що знаходиться в стані тимчасової непрацездатності, хоча фактично перебувала в Ліцеї, вийшла на робоче місце. Наказ про звільнення не був реалізований Департаментом. Разом з тим, позивачем пропущено процесуальний строк для звернення до суду за захистом своїх прав, визначений ст. 233 КЗпП України. У відповіді на відзив представник позивача вказав наступне. Відповідачем жодним чином не підтверджено законність перевірки, результати якої було оформлено Актом від 29.05.2019 р. Не надано наказ про створення комісії на проведення перевірки, не затверджено її склад, вимог, завдань та мету перевірки. В самому акті відсутні посилання на відповідний наказ. Крім того, враховуючи, що наказ по звільнення так і не був вручений позивачу - про пропущення процесуального строку мова йти не може. У запереченнях на відповідь на відзив представником відповідача вказано серед іншого, що починаючи з 05.06.2019 р. і по день складання даних заперечень [PERSON] перебуває у стані непрацездатності. Департаментом 20.12.2019 р. видано наказ № 716к «Про внесення змін до наказу Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.05.2019 №200к «Про звільнення [PERSON] », яким змінено дату звільнення позивача з роботи з 05.06.2019 р. на 20.12.2020 року. Даний наказ намагались вручити [PERSON] під розписку, але позивач відмовилась від ознайомлення з наказом та повідомила про своє перебування у стані тимчасової непрацездатності з 20.12.2019 р. Департаментом видано наказ від 26.12.2019 р. № 732 «Про внесення змін до наказу Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.05.2019 р. № 200к «Про звільнення [PERSON] », в якому зокрема, зобов`язано Управління освіти Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації довести наказ до відома [PERSON] та здійснити інші необхідні заходи пов`язані зі звільненням [PERSON] з дня виходу її на робоче місце після тимчасової непрацездатності. Представником позивача подано заяву по збільшення розміру позовних вимог у зв`язку отриманням 17.02.2020 р. [PERSON] наступних наказів: № 200к від 31.05.2019 р., № 732к від 26.12.2019 р., № 58к від 13.02.2020 р.. Крім того, відповідачем видано ще один наказ № 716к від 20.12.2019р. Тому позивач задля захисту своїх порушених прав змушена збільшити заявлені вимоги шляхом скасування усіх наказів про внесення змін до наказу № 200к від 31.05.2019 р. Так, виносячи наказ № 716к від 20.12.2019 р. відповідач знову грубо порушує закон - позивач знаходиться на лікарняному. Наказом № 732к від 26.12.2019 р. відповідач знову змінив 1 пункт спірного наказ № 200к і звільнив позивача не з конкретної дати, а взагалі не визначивши дату звільнення, що не узгоджується з жодною нормою чинного законодавства. Наказом № 58к від 13.02.2020 р. п. 1 спірного наказу № 200к змінено втретє. Останнє застосування дисциплінарного стягнення до позивача відбулось 29.12.2019 р., а отже станом на 13.02.2020 р. позивач вважається таким, що не мав дисциплінарних стягнень, відповідно до ч. 1ст. ст. 151 КЗпП України. За таких обставин представник позивача збільшує вимоги і викладає їх в наступній реакції: визнати незаконним та скасувати наказ 200к від 31.05.2019 року «Про звільнення [PERSON] з роботи з 05 червня 2019 р. за п. 3 ст. 40 КЗпП України, виданий Департаментом освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація); визнати незаконним та скасувати наказ № 716к від 20.12.2019 року «Про внесення змін до наказу Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 31.05.2019 р. № 200к «Про звільнення [PERSON] », виданий Департаментом освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) ; визнати незаконним та скасувати наказ № 732к від 26.12.2019 року «Про внесення змін до наказу Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.05.2019 № 200к «Про звільнення [PERSON] » виданий Департаментом освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація); визнати незаконним та скасувати наказ № 58к від 13.02.2020 р. «Про внесення змін до наказу Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.05.2019 № 200к «Про звільнення [PERSON] », виданий Департаментом освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація); поновити [PERSON] на посаді та покласти судові витрати на відповідача. На заяву про збільшення розміру позовних вимог представник відповідача подав відзив, зазначивши наступне. Накази Департаменту про зміну наказу від 31.05.2019 р. за № 200к виносились, оскільки позивач тривалий час перебувала у стані тимчасової непрацездатності. А також наголосив на порушенні позивачем строків визначених ст. 233 КЗпП України. В судовому засіданні позивач, її представник підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову, вказуючи на дотримання процедури звільнення позивача з посади. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, надані відповідно до положень ЦПК України та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується сторонами, що [PERSON] наказом № 434 від 25.05.90 р. по Ватутінського відділу народної освіти м. Києва призначена на посаду директора школи - новобудови № 293 Ватутінського району шляхом переводу з посади вчителя української мови та літератури з 01 червня 1990 року. Як свідчать матеріали справи, станом на день розгляду справи школа № 293 Ватутінського району перейменована у комунальний заклад «Навчально-виховний комплекс «Спеціалізована школа І-ІІ ступенів з поглибленим вивченням природних наук-ліцей № 293». Також не заперечувалось учасниками процесу під час розгляду справи, що позивач [PERSON] обіймала посаду директора комунального закладу «Навчально-виховний комплекс «Спеціалізована школа І-ІІ ступенів з поглибленим вивченням природних наук-ліцей № 293». Так, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про загальну середню освіту» та п. 4.2 розпорядження Київського міського голови від 15.07.2013 р. № 118 «Про порядок призначення та звільнення керівників підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва», редакції від 13.06.2018 р., директор Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) призначає на посади керівників навчальних закладів загальної середньої освіти, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника, відповідно до положень ст. 147-1 КЗпП України. Як свідчать матеріали справи, 31.05.2019 р. Департаментом освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) винесено наказ № 200к «Про звільнення [PERSON] » відповідно до якого позивача звільнено з посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України з 05 червня 2019 року. Так, в наказі зазначено, що наказом Департаменту освіти і науки, молоді та спорту від 11.06.2018 р. № 259к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності директора комунального закладу «Навчально-виховний комплекс «Спеціалізована школа І-ІІ ступенів з поглибленим вивченням природничих наук-ліцей 293» Деснянського району м. Києва [PERSON].» та наказом Департаменту освіти і науки від 29.12.2018 р. № 836к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності директора комунального закладу «Навчально-виховний комплекс «Спеціалізована школа І-ІІ ступенів з поглибленим вивченням природничих наук-ліцей 293» Деснянського району м. Києва [PERSON] » [PERSON] оголошено догани. Проте, директор НВК Костіна належних висновків не зробила, порушення, за які вона притягувалась до дисциплінарної відповідальності усунула частково, про що свідчить акт перевірки від 29.05.2019 р. 05.06.2019 р. працівниками Департаменту спільно з працівниками управління освіти Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації складено акт про відмову позивача, яка повідомила що перебуває у стані тимчасової непрацездатності, від ознайомлення з наказом. Разом з тим, як свідчать матеріали справи, і дана обставина визнається представником відповідача, позивач [PERSON] станом на день винесення наказу про звільнення перебувала на лікарняному, з 05.06.2019 р. по 09.05.2019 р. (копія листка непрацездатності міститься у матеріалах справи). Як свідчать матеріали справи, 20.12.2019 р. Департаментом освіти і науки Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) винесено наказ № 716к «Про внесення змін до наказу Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.05.2019 № 200к «Про звільнення [PERSON] » яким п. 1 наказу Департаменту освіти і науки Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.05.2019 № 200к «Про звільнення [PERSON] » викладено в новій редакції та звільнено [PERSON] за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї посадовою інструкцією з 20.12.2019 р., п. 3 ст. 40 КЗпП України. Такий наказ видано у зв`язку із тривалим перебуванням [PERSON] у стані тимчасової непрацездатності та враховуючи наказ управління освіти Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.11.2019 р. № 742-к «Про відпустку [PERSON] ». 20.12.2019 р. працівниками Департаменту спільно з працівниками управління освіти Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації складено акт про відмову позивача, яка повідомила що перебуває у стані тимчасової непрацездатності, від ознайомлення з наказом. 26.12.2019 р. відповідачем, враховуючи лист управління освіти Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.12.2019 р. № 34-6095, винесено наказ № 732к «По внесення змін до наказу Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.05.2019 р. № 200к «Про звільнення [PERSON] » . Пункт перший наказу № 200к від 31.05.2019 р. викладено в наступній редакції: [PERSON] , директора навчально-виховного комплексу «Спеціалізована школа І-ІІ ступенів з поглибленим вивченням природничих наук-ліцей 293» Деснянського району міста Києва за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї посадовою інструкцією, звільнити з роботи у перший день виходу на роботу після тимчасової непрацездатності, п. 3 ст. 40 КЗпП України. Натомість, як свідчать матеріали справи 13.02.2019 р. Департаментом освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видано наказ № 58к «Про внесення змін до наказу Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.05.2019 р. № 200к «Про звільнення [PERSON] ». Пункт 1 викладено в наступній редакції: [PERSON] , директора навчально-виховного комплексу «Спеціалізована школа І-ІІ ступенів з поглибленим вивченням природничих наук-ліцей 293» Деснянського району міста Києва за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї посадовою інструкцією, звільнити з роботи 13 лютого 2020 року, п. 3 ст. 40 КЗпП України. Позивач, її представник вважають винесені накази такими, що порушують права працівника, а тому вони мають бути визнані незаконними та скасовані. Представник відповідача зазначає про дотримання порядку, передбаченого законом при звільненні [PERSON] з посади та наголошує на пропуску позивачем строку передбаченого законом для звернення до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року», ратифікованої Постановою Верховною Радою України № 3933-ХІІ від 04.02.1994 року, ця Конвенція поширюється на всі галузі економічної діяльності та на всіх осіб, які працюють за наймом. Згідно ст. 4 Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. На підставі ст. 9 Конвенції тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці. Відповідно до положень п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. При цьому за положеннями ч. 3 статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведене звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевірити їх відповідність законові. Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Такі висновки підтримуються Верховним Судом - 12.09.2018 р. Колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові в справі № 127/21890/16-ц зазначено - розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. За положеннями ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Так, під час розгляду справи встановлено, що до позивача застосовувались дисциплінарні стягнення у вигляді доган, а саме наказом відповідача № 259к від 11 червня 2018 р. та наказом № 836к від 29 грудня 2018 р., які не визнано незаконними у встановленому законом порядку та не скасовані Департаментом. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 151 КЗпП України Якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. Приймаючи рішення по суті справи, суд має наголосити на наступному. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Обставини встановлені в судовому засіданні та досліджені докази, отримані в порядку передбаченому ЦПК України дають підстави зробити висновки про те, що при звільненні [PERSON] відповідачем було порушено права роботодавця та відповідна процедура. Так, наказ № 200к від 31.05.2019 р. про звільнення, накази про внесення змін до накази про звільнення, а саме № 716к від 20.12.05.2019 р., № 732к від 26.12.2019 р. виносились під час перебування [PERSON] в стані тимчасової непрацездатності, а отже не можуть бути обгрунтованими. Необхідно звернути уваги і на ту обставину, що наказ № 732 від 26.12.2019 р. не містить дату, з якої позивача звільнено з займаної посади, що є недопустимим. Крім того, під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про дотримання відповідачем положень ст. 149 КЗпП України в частині надання працівнику можливості надати письмові пояснення щодо можливого порушення до застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Також, суд погоджується з доводами сторони позивача щодо недоведеності працедавцем правових підстав для здійснення перевірки 29.05.2019 р., результати якої стали підставою для звільнення, зважаючи на відсутність в матеріалах справи відповідного звернення, наказів на здійснення перевірки, створення комісії на проведення перевірки. Крім того, слід наголосити, що в розумінні положень п. 3 ст. 40 КЗпП України, звільнення працівника є можливим виключно у зв`язку із истематичним невиконанням останнім без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку та якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Разом з тим, з огляду на встановлені обставини, станом на 13.02.2020 р. підстави для застосування п. 3 ст. 40КЗпП України відсутні, зважаючи на те, що стягнення до позивача у вигляді доган застосовано наказами 11.06.2018 р. та 29.12.2019 р. та, з огляду положення ст. 150 КЗпП України. З іншого боку суд не може погодитись з доводами представника відповідача щодо звернення [PERSON] до суду з позовом поза межами строку, визначного ст. 233 КЗпП України, з огляду на наступне. Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, як це визначено ст. 233 КЗпП України. Під час розгляду справи представником відповідача не заперечувалась та обставина, що наказ № 200к від 31.05.2019 р. фактично був реалізований 13.02.2020 р. Звільнення - це триваючий у часі процес, який закінчується видачею трудової книжки з копією наказу про звільнення та остаточним розрахунком. На це звертає увагу Верховний Суд в постанові від 12.09.2018 р. у справі № 205/6983/16-ц. За приписами ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З огляду на викладене, зважаючи на необгрунтованість спірних наказів, беручи до уваги, що суд не може перебирати на себе повноваження роботодавця щодо скасування наказів, права позивача мають бути захищені шляхом визнання наказів незаконними. У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, відповідно до приписів ст. 235 КЗпП України. Отже, вимога [PERSON] щодо поновлення на посаді підлягає задоволенню. Крім того, суд вважає за можливе застосувати положення ст. 430 ЦПК України та допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Розподіляючи судові витрати суд керується приписами ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial