Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 11385,76 грн., Свої позовні вимоги обгрунтував тим, що відповідно до укладеного договору без номеру від 16.10.2007 року [PERSON] отримав строковий кредит у розмірі 1500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. При укладанні Договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавй Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, відсотків, комісії, а також інших витрат. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит в розмірі, встановленому в договорі. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в зв'язку з чим він станом на 31.10.2013 має заборгованість - 11385,76 грн. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але надав письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав повністю, просить суд стягнути з відповідача заборгваність за кредитним договором та судові витрати, розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник надав до суду письмову заяву, згідно з якою просить суд застосувати строк давності та відмовити в задоволенні позовних вимог, не визнає позовні вимоги. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Суд, оголосивши заяви представника позивача та представника відповідача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи: розрахунок заборгованості, згідно якого загальна сума заборгованості складає 11385,76 (а.с.4-7), кредитний договір з додатками (а.с.10-14); копія паспорту відповідача (а.с.15); реєстраційні документи позивача (а.с.16-18), вважає, що можливо застосувати за заявою відповідача наслідки спливу позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ст.ст.526-530, 610-612, 623, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору, вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у встановлений строк (термін). Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом 27 листопада 2013 року. Під час розгляду справи представник відповідача в письмовій заяві наполягає на застосуванні наслідків спливу позовної давності. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, зазначеними нормами закону початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. У зв'язку з цим початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусово-судовому порядку. Оскільки умовами договору між сторонами встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повертати борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку - штраф відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг, то право кредитора слід вважати порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, як видно з розрахунку боргу наданого позивачем , відповідач взагалі не здійснювала платіж за кредитом спочатку його отримання. Як вбачається з матеріалів справи, договір між сторонами укладений 16 жовтня 2007 року. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості останнє виконання зобов'язань за договором відповідачем здійснено 06.05.2010 року, тобто строк порушення платежів відповідачем визначається з 06.09.2010 року відповідно до Умов, а відтак перебіг позовної давності починається саме з 06 вересня 2010 року. Оскільки між сторонами не було встановлено іншого строку позовної давності, відповідно до ст.257 ЦК України застосовується загальний строк позовної давності у три роки. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судового рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно частини 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивачем будь-яких поважних причин пропущення позовної давності не зазначається і суд таких причин не вбачає. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача штраф 250,00 грн. (фіксована частина) та 530,27 грн. (процентна складова), згідно п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого при порушенні строків платежів за грошовими обов'язками, передбаченими договором більш ніж на 120 днів, боржник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500,00 грн. та 5% відсотків від суми позову. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (ч.2 ст.258 ЦК України - позовна давність в один рік).Таким чином, включення штрафу до основної вимоги поза межами позовної давності не ґрунтується на вимогах закону. Враховуючи вищевикладене, те що позивачем при зверненні із даним позовом до суду пропущено строк позовної давності, на застосуванні якого наполягає представник відповідача, а також те що поважних причин пропущення позовної давності судом не знайдено, виходячи із засад змагальності цивільного судочинства, меж судового розгляду, обов'язку сторін щодо доказування та подання доказів, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити в зв'язку зі сплином строку позовної давності.

Outcome: dismissed