Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач у вересні 2012 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві позивач посилався на те, що 22.08.2008 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № VOZOAE0001193, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 26900,81 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 17,04% на рік з кінцевим терміном повернення 21.08.2013 року. Вимоги до відповідача, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки, договору поруки з відповідачем [PERSON] Відповідач [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 13.08.2012 року у розмірі 43920,36 доларів США, що становить 351055,47 грн., яка складається з: 20147,60 доларів США заборгованість за кредитом, 6927,89 доларів США заборгованість по процентам а користування кредитом, 1645,07 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 13078,57 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 31,28 штраф (фіксована частина), 2089,96 доларів США штраф (процентна складова). Просив стягнути з [PERSON], [PERSON]М на користь позивача заборгованість за кредитним договором № VOZOAE0001193 від 22.08.2008 року у розмірі 42668,80 доларів США, що складає 341055,47 грн., судові витрати по справі, та стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 10000 грн. Заочним рішенням індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені. Ухвалою суду від 04.09.2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2012 року було скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Представник позивача у судовому засіданні при новому розгляді справи позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися. Причину неявки суду не повідомили. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання зявився, проти задоволення позову заперечував. Суду пояснив, що дійсно [PERSON] уклав з позивачем кредитний договір. Однак позивачем не надано доказів отримання [PERSON] коштів за договором. Вважає, що позивачем порушені вимоги закону та кошти за договором зараховувалися на транзитний рахунок. При продажу заставного автомобіля не було повідомлено відповідача та не були проведені торги. Крім того, що пеня та штрафи значно перевищують розмір заборгованості. За таких обставин вважає, що позов задоволенню не підлягає. Подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Представник відповідача ПАТ «А-Банк» у судове засідання не зявився. Повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитно-заставного договору № VOZOAE0001193 від 22.08.2008 року [PERSON] для придбання автомобіля отримав кредит у розмірі 26900,81 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 17,04% на рік з кінцевим терміном повернення 21.08.2013 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором в заставу було передано автомобіль Mercedes-Benz E320, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. [PERSON] звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом про визнання кредитного договору неукладеним. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.01.2014 року було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 12.06.2014 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.01.2014 року було залишено без змін. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Зобовязання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно позовної заяви та розрахунку заборгованості, виникла заборгованість за кредитом по кредитно-заставному договору № VOZOAE0001193 від 22.08.2008 року станом на 13.08.2012 року у розмірі 43920,36 доларів США, що становить 351055,47 грн., яка складається з: 20147,60 доларів США заборгованість за кредитом, 6927,89 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1645,07 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 13078,57 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 31,28 штраф (фіксована частина), 2089,96 доларів США штраф (процентна складова). Позивачем неодноразово направлялися досудові вимоги до [PERSON] про сплату заборгованості за кредитним договором, а саме від 16.03.2010 року № 10.0.0.0/01-1223, від 29.02.2012 року № [NUMBER]. Згідно акту прийомки автомобіля від 09.12.2009 року автомобіль Mercedes-Benz E320, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] було передано [PERSON] банку. Позивачем надано Звіт про оцінку ринкової вартості заставного автомобіля від 04.02.2010 року, за яким вартість автомобіля Mercedes-Benz E320, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] 108000 грн., та саме за таку ціну було реалізовано заставний автомобіль. Кошти були направлені на погашення заборгованості, про що було повідомлено [PERSON] згідно листа позивача № 3864 від 21.09.2010 року. Оскільки кредитний договір № VOZOAE0001193 від 22.08.2008 року діє до 21.08.2013 року. Після погашення заборгованості 04.02.2010 року заборгованість почала утворюватися з 22.06.2010 року, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку. Позивач звернувся із даним позовом до суду 07.09.2012 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Таким чином суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно положень ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й е саме правопорушення. Пунктами 14.2. кредитно-заставного договору № VOZOAE0001193 від 22.08.2008 року передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожен день прострочення. У той самий час, згідно з пунктом 14.9. даного кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених даним договором. Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне і те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором є недопустимим, підлягає стягненню з відповідача тільки пеня. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс/15 від 21 жовтня 2015 року, яка є обовязковою для застосування у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України. Розмір пені, який визначений банком у заборгованості за вказаним кредитним договором значно перевищує розмір збитків банку, а тому відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України підлягає зменшенню до 5000 доларів США. Так, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду,якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс/14 від 03 вересня 2014 року, яка є обовязковою для застосування у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] становитиме 33720,56 доларів США. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб. Зобовязання за договором № VOZOAE0001193 від 22.08.2008 року забезпечено порукою згідно договору поруки з [PERSON] від 22.08.2008 року. Враховуючи те, що заявлені позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» вимоги частково підтверджуються матеріалами справи, інших доказів на їх підтвердження надано не було, суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» такими, що підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з [PERSON] як поручителя на користь позивача суми заборгованості за кредитно-заставним договором № VOZOAE0001193 від 22.08.2008 у розмірі 33720,56 доларів США, що складає 269427,27 грн. Зобовязання за кредитно-заставним договором № VOZOAE0001193 від 22.08.2008 року забезпечено порукою згідно договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, укладеного з ПАТ «Акцент-Банк». Відповідно до розяснень, викладених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядаються справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Пунктом 15 даної Постанови визначено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Аналогічний висновок викладений в Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» підлягає закриттю., повідомивши позивача, що розгляд даних вимог віднесено до юрисдикції господарського суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial