Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

позивач публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі ПАТ «Акцент-Банк») звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 березня 2014 року в сумі 34'599,38 грн. з яких: 7'873,26 грн. заборгованість за кредитом; 22'602,34 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2'000 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. фіксована частина штрафу; 1'623,78 грн. процентна частина штрафу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між позивачем та відповідачем було укладено вказаний правочин, який складається з заяви на отримання кредиту, умов надання банківських послуг, правил користування платіжною картою та тарифів банку. За умовами цього договору відповідач отримав кредит у вигляді встановлення відповідного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту та взяв на себе зобовязання погасити заборгованість як за тілом кредиту так і за відсотками. Таких свої зобовязань [PERSON] не виконав у звязку з чим, станом на 31 серпня 2016 року, у нього утворилась вказана вище заборгованість, котру з нього слід стягнути, вважає представник позивача. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. До цієї заяви додала пояснення у яких зазначає, що позовні вимоги ПАТ «Акцент-Банк» визнає частково. Вважає, що підставно стягнути з її клієнта 7'873,26 грн. тіла кредиту, 4'346 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом з розрахунку 27,6% в рік з моменту коли він почав такими коштами користуватись (вересня 2014 року) до періоду на який посилається позивач 31 серпня 2016 року, а також 2'000 грн. заборгованості за пенею та комісією. Необґрунтованою вважає ту частину вимог, котра стосується заборгованості по відсотках, нарахованих за зміненою в односторонньому порядку відсотковою ставкою та штрафних санкцій. Також просить не стягувати з [PERSON] судовий збір. Мотивуючи такі свої твердження, представник позивача зазначає, що банк двічі, в односторонньому порядку підвищив процентну ставку про кредиту, що суперечить умовам договору та вимогам закону. Також банк неправомірно нарахував одразу два види неустойки, як штрафної санкції за невиконання зобовязання, тобто і штраф і пеню. Окрім цього позивачем пропущено річний строк позовної давності на звернення до суду з вимогою про стягнення вказаних штрафних санкцій, а тому у задоволенні цих вимог слід відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити частково з огляду на таке: 17 березня 2014 року між ПАТ «Акцент-Банк» та відповідачем укладено договір кредиту (далі Кредитний договір), який складається із заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, отримавши кредитну картку «Універсальна Gold». Відповідно до цього правочину відповідач отримав кредит у розмірі 8'000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник неналежно виконував умови Кредитного договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Як уже зазначалось вище, відсоткова ставка по Кредитному договору, на момент його укладення становила 27,6 % річних. 01 жовтня 2014 року вона була змінена до 34,8%, а 01 квітня 2015 році до 44,4%. Ці обставини визнані сторонами, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), доказуванню не підлягають. Представник позивача, посилаючись на законність такої зміни процентної ставки посилається на п. 1.3.2.3. умов та правил надання банківських послуг, яким визначено, що банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредитного ліміту, зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з п. 4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Однак такі його доводи суд відкидає з огляду на наступне: відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 10561 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Частиною 3 цієї ж норми права визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Оскільки в матеріалах справи не міститься жодного документу, відповідно до якого відповідач був, або міг бути проінформований про зміну тарифів, то зміна позивачем відсоткової ставки по Кредитному договору проведена позивачем в односторонньому порядку, а тому є неправомірною та не дійсною. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином відповідач обґрунтовано посилається на те, що відсотки за Кредитним договором повинні нараховуватись за ставкою 27,6 % річних. Згідно поданого представником відповідача розрахунку заборгованості за Кредитним договором, суму заборгованості за відсотками зі розрахунку 27,6% річних за період коли такі кошти були отримані відповідачем, тобто з вересня 2014 року до 31 серпня 2016 року (дата, станом на яку позивач здійснив обрахунок заборгованості відповідача при подачі позову до суду) складає 4'346 грн. Зазначена сума визнана відповідачем і стороною позивача не спростована. Також сторонами визнана, а тому, в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає та обставина, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість за пенею та комісією в сумі 2'000 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 500 грн. фіксованої частини штрафу та 1'623,78 грн. процентної частини штрафу, то тут суд вважає за необхідне зазначити таке: пунктом 1.5.20 умов та правил надання банківських послуг зазначено, що у разі непогашення кредиту в термін, встановлений графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, заборгованість в частині непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розрахунок якої здійснюється відповідно до розміру, встановленого у заяві на приєднання до цього договору для відсотків, від дня виникнення простроченої заборгованості. Згідно з п. 2.1.7.6 умов у разі порушення клієнтом термінів платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку судовий штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Пеня та штраф є різновидами неустойки як способу забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пеня та штраф згідно кредитного договору є по своїй суті одним і тим же видом відповідальності за невиконання зобов'язання по погашенню кредиту, а тому не може застосовуватись одночасно. У свою чергу нарахування процентної складової штрафу на пеню в розмірі 5% суперечить вимогам ч. 2 ст. 550 ЦК України. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст.ст. 526, 527, 530, 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до вказівок договору та вимог Цивільного Кодексу, одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За таких обставин суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню 14'219,26 грн., з яких: 7'873,26 грн. заборгованість за кредитом, 4'346 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 2'000 грн. заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Зважаючи на те, що суд прийшов до переконання про часткову підставність позовних вимог ПАТ Акцент-Банк», то з відповідача на його користь слід стягнути понесені ним документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Заперечення представника відповідача проти стягнення з її клієнта судових витрати є безпідставними. Суд бере до уваги той факт, що відповідно до пенсійного посвідчення [PERSON] № [NUMBER] від 21 вересня 2016 року, він є інвалідом третьої групи. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» інваліди третьої групи не наділені пільгами, щодо сплати судового збору, а тому він справляється (в тому числі і стягується) з нього на загальних підставах. Суду не надано доказів того, що [PERSON] відноситься до однієї із категорії осіб, котрі, відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях. На підставі наведеного,

Outcome: partial