Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач у жовтні 2015 року звернувся до Бердянського міськрайонного суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ФОП [PERSON] на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 10.08.2015 року по 02.10.2015 року в сумі 4357,16 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він 13.11.2013 року був прийнятий на роботу до фізичної особи-підприємця [PERSON] для виконання обовязків начальника відділу по трудовому договору між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю. 16 липня 2015 року подав заяву про звільнення за власним бажанням та був звільнений 10 серпня 2015 року. Проте на день звільнення відповідач не надала йому повідомлення про розмір всіх нарахованих при звільненні сум та не провела виплату заробітної плати за два останніх місці роботи та відпускних, незважаючи на його постійні усні і письмові запити. Розрахунок було здійснено лише 02 жовтня 2015 року, що підтверджується випискою з Банку. На його заробітну картку надійшли кошти заробітна плата за червень 2015 року 2011 грн., відпускні за липень 2556,73грн. та заробітна плата за серпень -1168 грн. Вважає дії роботодавця незаконними та на підставі ст.117 КЗпП України з неї на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 10.08.2015 року по 02.10.2015 року за 52 дні затримки. На день предявлення позову сума середнього заробітку, яку відповідач повинен сплатити на його користь, складає 4357,16 грн., виходячи з середньоденного заробітку 83,79 грн., розрахованої шляхом ділення зарплати за два останніх місяці роботи на кількість відпрацьованих днів: 4022 : 48 = 83,79 х 52 дні. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не зявилася, причини неявки не повідомила, тому суд за згодою позивача відповідно до ст.ст.169, 224-226 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як\~\~встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач працював у відповідача в період з 13.11.2013 року по 10.08.2015 року на посаді начальника відділу за трудовим договором №08021302304 від 13.11.2013 року, зареєстрованому в Бердянському міському центрі зайнятості. Звільнився з роботи за ст.38 КЗпП України, що підтверджується записами в його трудовій книжці. Як вбачається з наданої позивачем копії виписки по його картковому рахунку, відкритому в АО «Ощадбанк Росії», 02 жовтня 2015 року на його картку ФОП [PERSON] була перерахована заробітна плата червень-серпень 2015 року. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. \~\~ Статтею116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата усіх належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням,\~\~ отже , працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Враховуючи, що з позивачем остаточний розрахунок проведено 02.10.2015 року, час затримки з 10.08.2015 року, тобто з дати звільнення, становить 39 робочих днів, а не 52 дні, як помилково вважає позивач, який до того ж взяв до уваги не робочі дні, а календарні, що суперечить постанові Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати. Отже суд, перевіривши розрахунок, наводить свій розрахунок, бо позивачем також неправильно визначено і кількість робочих днів за останні два місці його роботи, що передували звільненню: у червні -20 днів, у липні -23 робочих дні, тому буде іншим і розмір середньоденного заробітку позивача: (2011+ 2011) / 43 = 93,53 х 39 днів = 3647,67 грн. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в сумі 3647,67 грн., в решті позову слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду в сумі 487,20 грн.

Outcome: partial