Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач у серпні 2012 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог в позивач посилався на те, що 13.07.2006 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № Е/V062094, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 50000 Євро, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 15,00 % на рік з кінцевим терміном повернення 12.07.2011 року. Вимоги до відповідача, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки та договору поруки з [PERSON] Відповідачка [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 13.08.2012 року у розмірі 38790,25 Євро, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 14240 Євро, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 15020,09 Євро, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 0 грн., пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у розмірі 9530,12 Євро. Просив стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № Е/V062094 від 13.07.2006 року у розмірі 37769,85 Євро, сплачений судовий збір, та стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 10000 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2012 року позовні вимоги були задоволені. Ухвалою суду від 26.12.2013 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2012 року було скасовано і справу призначено до розгляду у загальному порядку. Представник позивача при новому розгляді справи подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти розгляду справи без відповідачів. Відповідачі у судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки не повідомили. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № Е/V062094 від 13.07.2006 року [PERSON] отримав кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування 50000 Євро, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 15,00 % на рік з кінцевим терміном повернення 12.07.2011 року. 24.05.2007 року між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору № Е/V062094 від 13.07.2006 року, відповідно до якої банк надає [PERSON] кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування 29000 Євро окремими траншами в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту і сплаті відсотків, комісії та винагороди, штрафу і пені. Відповідачем [PERSON] надані докази, які підтверджують сплату ним коштів на кредитним договором № Е/V062094 від 13.07.2006 року, а саме квитанція № 1 на суму 9191,62 Євро та квитанція № 1 від 24.05.2007 року на суму 222,79 Євро та квитанція про сплату комісійного збору на суму 939,23 грн. від 24.05.2007 року. Таким чином, станом на 24.05.2007 року кредитний договір № Е/V062094 від 13.07.2006 року було погашено відповідачем зі сплатою комісії за дострокове погашення. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № Е/V062094 від 13.07.2006 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року та договір поруки № Е/V062094 з [PERSON] від 13.07.2006 року. 23.05.2007 року до договору поруки, укладеного з [PERSON] було укладено додаткову угоду, відповідно до якої позичальнику було надано кредит у розмірі 29000 Євро. Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № Е/V062094 від 13.07.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір застави № Е/V062094 від 13.07.2006 року, за яким в заставу було передано автобус пасажирський марки RENAULT SFR 111, рік випуску 1998, реєстраційний номер [NUMBER] та автобус пасажирський марки RENAULT SFR 111, рік випуску 1998, реєстраційний номер [NUMBER]. 24.05.2007 року між сторонам було укладено додаткову угоду до договору застави № Е/V062094 від 13.07.2006 року, відповідно до якої заставою забезпечується виконання зобовязань , що випливають з кредитно договору № Е/V062094 від 13.07.2006 року з повернення кредиту у сумі 29000 Євро, що надається у формі строкового кредиту до 12 липня 2011 року зі сплатою 15% річних за користування кредитом. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором в заставу передано майно - автобус пасажирський марки RENAULT SFR 111, рік випуску 1998, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідач сплатив кошти за внесення змін до Державного реєстру застави рухомого майна та в реєстр були внесені зміни в пункти 2, 3, 6,9 із залишенням у заставі одного автобуса з вартістю предмета застави 30000 Євро. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. 17.12.2009 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано звернення стягнення за договором застави автотранспорту № Е/V062094 від 13.07.2006 року. Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 08.04.2010 року було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] та [PERSON].С. про звернення стягнення на майно, передане в заклад позивачу відповідно до кредитного договору № Е/V062094 від 13.07.2006 року шляхом вилучення у [PERSON] належне йому на праві власності заставне майно, а саме автобус пасажирський марки RENAULT SFR 111, рік випуску 1998, реєстраційний номер [NUMBER], та звернено стягнення на дане майно. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором із сумою кредиту 50000 Євро та надав розрахунок заборгованості саме за цією сумою кредиту, у той час як судовим розглядом було встановлено, що розмір кредитних коштів , наданих [PERSON], складає 29000 Євро. Крім того, позивачем не надано до суду доказів реалізації заставного майна або відсутності реалізації заставного майна. Тобто позивачем не надано доказів наявності заборгованості за даним кредитним договором саме у тому розмірі, який зазначено у позовній заяві. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи те, що заявлені позивачем вимоги спростовуються матеріалами справи, жодних інших доказів на їх підтвердження надано не було, суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed