Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Позиція сторін у справі У листопаді 2020 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Васильківської районної державної нотаріальної контори про звільнення майна з-під архівних арештів. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що [PERSON] є власницею квартири номер [ADDRESS] відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 08 вересня 1998 року та реєстраційного посвідчення Київського міського Бюро технічної інвентаризації за реєстром № 3267 від 09 вересня 1998 року. В лютому місяці 2020 року позивач хотіла зареєструвати квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, однак отримала відмову від державного реєстратора прав на нерухоме майно Кендзьори Вікторії Ярославівни, департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ у державній реєстрації права власності, так як наявні зареєстровані обтяження щодо квартири [ADDRESS] із зазначенням власників: [PERSON] та [PERSON] . В січні 2020 року позивач звернулася до Васильківської районної державної нотаріальної контори з проханням зняти арешти (архівні записи) з її квартири, які накладені Ухвалою б/н 05.04.2000, Суд, м. Києва та зареєстровані 20.09.2004 в 11:19:50 за № 1314407 та 20.09.2004 11:20:47 за № 1314416 реєстратором: Васильківська районна державна нотаріальна контора. Мені надана відповідь 29.01.2020 року вих. № 107/01-16 про те, що арешти майна нотаріусом не накладаються та не знімаються. Для вирішення питання пропонують звернутися до Печерського районного суду м. Києва. Таким чином, не можливо з`ясувати, чи був такий спір, як він вирішився та хто сторони, а право власності позивача порушується, оскільки, у зв`язку із внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про арешт нерухомого майна, вона позбавлена можливості вільно володіти та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Позивач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, до суду подала заяву про вирішення спору у її відсутність та в заочному порядку. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і сторона позивача не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно з копією договору купівлі-продажу квартири від 08 вересня 1998 року та Реєстраційного посвідчення Київського міського Бюро технічної інвентаризації за реєстром № 3267 від 09 вересня 1998 року, [PERSON] є власницею квартири номер [ADDRESS] . Згідно відповіді Васильківської районної державної нотаріальної контори від 29.01.2020 року вих. № 107/01-16, арешти майна нотаріусом не накладаються та не знімаються. Для вирішення питання пропонують звернутися до Печерського районного суду м. Києва. Позиція суду та оцінка аргументів сторін У частині першій статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами частини першої, пункту 3 частини другою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як встановлено у частині першій статті 319, частинах першій та другій статті 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 391 ЦК України). Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач є власником квартири номер [ADDRESS] , наявні обтяження цього майна перешкоджають власнику реалізувати його законні права щодо розпоряджання своїм майном, стороною відповідача всупереч принципу змагальності цивільного судочинства не надано доказів обґрунтованості існування такого виду обтяження як арешт майна, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved