overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивач у серпні 2017 року звернулась до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що 24.06.2000 року між сторонами було укладено шлюб, в якому у них народилися син [PERSON], [INFO] та донька Ніколь, [INFO]. Сімейне життя не склалося, відсутнє взаємопорозуміння. Шлюбні відносини було припинено більше ніж рік тому. Позивач вважає, що шлюб носить формальний характер і примирення між сторонами є неможливим. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 24.06.2000 відділом реєстрації актів громадянського стану Краснопільського районного управління юстиції в Сумській області, актовий запис № 35. Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, у якій позов підтримала, розгляд справи просила провести без її участі. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, що проти позову не заперечив, розгляд справи просив провести без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 24.06.2000 відділом реєстрації актів громадянського стану Краснопільського районного управління юстиції в Сумській області, актовий запис № 35. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище «Солодова». (а.с.12). У шлюбі у сторін 20.11.2000 року народився син [PERSON] (а.с.13) та донька [PERSON], 01.05.2007 року (а.с.14). Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). У силу статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не установлено, примушування для збереження шлюбних відносин є порушенням прав чоловіка та дружини на свободу, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач у серпні 2017 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що 17.09.2005 року між сторонами було укладено шлюб, в якому у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між сторонами не склалося оскільки виявилося, що сторони є зовсім різними людьми і спільної мови та порозуміння між собою знайти не можуть. На даний час у сторін відсутні спільні інтереси, примирення не можливе, а тому позивач вважає, що їхній шлюб носить формальний характер. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 17.09.2005 Боромлянською сільською радою Тростянецького району Сумської області, актовий запис № 15. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити, судові витрати просила залишити за нею. Відповідач не заперечив проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 17.09.2005 року Боромлянською сільською радою Тростянецького району Сумської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 15. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище «Цимбалюк». (а.с. 9). У шлюбі у сторін 15.09.2008 року народилася донька [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). У силу статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не установлено, примушування для збереження шлюбних відносин є порушенням прав чоловіка та дружини на свободу, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач у серпні 2017 року звернулася до суду із вищезазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 26 червня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області , за актовим записом № 125. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO] Вказує, що спільне життя сторін не склалося, та шлюбні стосунки між ними припинено. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей які проживають разом з позивачем та знаходяться повністю на її утриманні та вихованні. В заяві ставиться питання про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісяця на утримання дітей. Позивач в судове засідання не прибула, надала заяву з проханням справу слухати за її відсутністю, наполягала на задоволенні вимог. Відповідач в судове засідання також не прибув,надав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, не заперечував проти задоволення вимог позивача . Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON], [INFO] є батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 9,10). Із змісту позовної заяви вбачається, що діти повністю знаходяться на утриманні позивача [PERSON] Проте, відповідач по справі матеріально їх не забезпечує . Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позивач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, так як є молодою та працездатної особою. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, батьків, дітей. Судом з'ясовано, що [PERSON] має мінливий дохід, інших утриманців не має. Згідно зі ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може призначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі 2500 грн. щомісяця до їх повноліття. Таким чином, суд приходить до висновку про повну доведеність та обґрунтованість заявлених вимог, тому вони підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач у серпні 2018 р. звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2012 р. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO] На протязі одного року сімейне життя між сторонами почало погіршуватись через різні погляди на життя та несумісність характерів, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, спільного господарства, подальше примирення та збереження шлюбу є неможливим. Сторони в судове засідання не з'явились, подали до суду заяви, в якій відповідач позов визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу, просив розглянути справу за його відсутності, позивач у своїй заяві позов підтримала та просила розглянути справу у її відсутність, у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін (а.с. 25-26). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги [PERSON], що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач у серпні 2018 року звернулася до суду з вказаним вище позовом до відповідача, в якому просить розірвати з останнім шлюб укладений 30 грудня 2003 року, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. 13 серпня 2018 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання. 24 жовтня 2018 року у судовому засіданні Оболонського районного суду міста Києва ухвалено закінчити підготовчий розгляд справи та призначити справу до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Дослідивши письмові докази справи, заслухавши позивача та відповідача, а також з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також враховуючи інші обставини життя подружжя, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] 30 грудня 2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 2187 (а.с.10). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.11). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами у справі склалися негативні стосунки, оскільки сторони між собою не знаходять порозуміння, втратили один до одного почуття поваги та кохання, внаслідок чого вже тривалий час між подружжям не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки, сторони не ведуть спільного господарства, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи те, що відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, а також те, що визнання останнім позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе шлюб між позивачем та відповідачем - розірвати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач у серпні 2019 року звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 11.04.2010 року АТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 18014,36 грн., яку й просили стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, та зазначив, що свої вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. За таких обставин, за згодою представника позивача, проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 11.04.2010 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (правонаступником є АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого надав відповідачу кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту строком дії - червень 2022 року. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим склалася заборгованість, яка згідно з розрахунком від 24.07.2019 року складає 18014,36 грн. в т.ч.: 7064,58 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3871,58 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5312,37 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 431,81 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 834,02 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судові витрати по справі відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач у серпні 2019 року звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 15.05.2012 року АТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 1400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 12192,00 грн., яку й просили стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, та зазначив, що свої вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин. З поштового повідомлення вбачається, що адресат відмовився від одержання судового виклику. Відповідно до ч.9 ст.130 ЦПК України особа, яка відмовилась одержати судову повістку, вважається повідомленою. За таких обставин, за згодою представника позивача, проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 15.05.2012 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (правонаступником є АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого надав відповідачу кредит у розмірі 1400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, остання строком - березень 2021 року. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим склалася заборгованість, яка згідно з розрахунком від 02.07.2019 року складає 12192,00 грн. в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1335,84 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 7349,40 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 2450,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 556,76 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судові витрати по справі відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

Позивач у серпні 2020 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на те, що шлюбні відносини між ними фактично припинені, у сторін різні інтереси та погляди на життя, відсутні взаєморозуміння, при вирішенні будь-яких питань виникають сварки. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.11.2020 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач у судове засідання також не з`явився, подав заяву, в якій зазначив, що просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнає. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстровано 18.01.2017 Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 46. Із матеріалів справи вбачається, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюбні відносини між ними припинені, а тому перебування в шлюбі суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СКУ суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного з них. З огляду на встановлені обставини та визнання позову відповідачем суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач у серпні 2020 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 06.10.2007 року між сторонами був укладений шлюб, Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №2033. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Головною причиною припинення шлюбних відносин слугувало несумісність характерів та поглядів на життя.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Позивач у серпні 2020р. звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на ті обставини, що 12.03.2015 року зареєстрував шлюб з відповідачем. Оскільки сімейне життя не склалося через відсутність порозуміння та несумісність характерів, внаслідок чого виникали суперечки, почуття кохання та поваги втрачені, вважає, що сім`я розпалася. Сімейно-шлюбні відносини відновлювати не має наміру, просить шлюб розірвати. 9.09.2020р. відкрито провадження у справі. За заявою відповідача [PERSON] 15.10.2020р. сторонам надавався строк на примирення, яке фактично не відбулося. Позивач у судовому засідання категорично настоював на розірванні шлюбу, вважає, що спроби примирення вичерпані. Відповідач проти розірвання шлюбу заперечувала. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно із ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що мають істотне значення. Судом встановлено, шлюб між сторонами зареєстрований 12 березня 2015 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №138. Позивач втратив почуття поваги та кохання до відповідача, сімейно-шлюбні стосунки не підтримує та відновлювати їх не має наміру. Подальше сумісне мешкання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, тому суд вважає необхідним шлюб розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved