Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивач, через свого представника, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] третя особа - [PERSON] про встановлення нікчемності правочину і застосування наслідків його недійсності, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.09.2004 між [PERSON], від імені якої діяла [PERSON] за довіреністю та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частини земельної ділянки площею 0,1546 га з загальної площі 0,2046 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої по [ADDRESS]. 28.12.2004 право власності на зазначену земельну ділянку було зареєстровано та отримано державний акт [NUMBER], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. 29.06.2016 позивач отримала витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку [NUMBER] та виявила, що до Державного земельного кадастру внесені відомості про сервітут на належній їй земельній ділянці, відповідно до договору земельного сервітуту від 02.10.2004, укладеного від імені позивача та [PERSON], яким останній надано право проходу та проїзду по земельній ділянці позивача. Позивач [PERSON] не укладала договору з [PERSON] та не була повідомлена про його укладення та вважає його нікчемним, у зв'язку з чим просить суд встановити нікчемність правочину - договору сервітуту від 02.10.2004 та застосувати наслідки його недійсності, скасувавши його державну реєстрацію. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити повністю, з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, при винесенні рішення покладалася на розсуд суду. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Дослідженими в судовому засіданні доказами судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до статей 1000, 1003, 1007 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні - дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє: цивільні права та обов'язки довірителя, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З матеріалів справи було встановлено, що 06.09.2004 між [PERSON], від імені якої діяла [PERSON] за довіреністю, посвідченою Виховською Ю. В., нотаріусом Магаданського міського нотаріального округу (Росія) 07.06.2004 за [NUMBER] та [PERSON], укладено договір купівлі-продажу частини земельної ділянки площею 0,1546 га з загальної площі 0,2046 га кадастровий номер [NUMBER], що розташована по [ADDRESS] (а. с. 12). 28.12.2004 право власності на зазначену земельну ділянку було зареєстровано, що підтверджується державним актом серії [NUMBER], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] (а. с. 11, 9). 29.06.2016 позивач [PERSON] отримала витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку [NUMBER] (а. с. 8) та виявила, що до Державного земельного кадастру внесені відомості про сервітут на належній їй земельній ділянці на підставі договору земельного сервітуту від 02.10.2004, укладеного від імені позивача та [PERSON], останній надано право проходу та проїзду по земельній ділянці позивача. Відповідно до умов зазначеного договору сервітуту землекористувач земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] встановлює земельний сервітут на землекористувача частини земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] на прохід та проїзд через земельну ділянку згідно плану земельної ділянки (а. с. 7). Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося всіма учасниками судового процесу, [PERSON] не укладала договір з [PERSON] та не була повідомлена про його укладення. Договір сервітуту від імені позивача був підписаний [PERSON], що діяла в інтересах [PERSON] на підставі довіреності. 07.06.2004 [PERSON] уповноважила [PERSON] придбати на її ім'я за ціну і на умовах на свій розсуд будь-яку земельну ділянку, що знаходиться в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області, для чого останній надавалося право надавати і отримувати необхідні довідки, посвідчення і документи у всіх організаціях і установах, в тому числі в податкових органів, органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно і угодами з ним, БТІ, архітектурі, інших установах і організаціях, підписати договір купівлі-продажу та передавальний акт, оплатити покупку, зареєструвати договір і перехід права власності в установі по реєстрації прав на нерухоме майно та угод з ними з правом отримання свідоцтва про державну реєстрацію прав та всіх необхідних зареєстрованих документів. Визначені повноваження посвідчувалися довіреністю, посвідченою Виховською Ю. В., нотаріусом Магаданського міського нотаріального округу Росія 07.06.2004 за [NUMBER], тобто, [PERSON] за зазначеною довіреністю була уповноважена на придбання для [PERSON] земельної ділянки без права розпорядження нею (а. с. 13). Таким чином, [PERSON], укладаючи договір сервітуту з і [PERSON] на земельну ділянку діяла без відповідних повноважень. Частиною 2 статті 203 Цивільного Кодексу України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦК України, цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. У відповідності до ч. 1. ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину. є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недотримання зазначених вище вимог, відповідно до ч. ст. 216 ЦК України, тягне за собою наслідки у вигляді недійсності правочину, а недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Отже, з досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що укладаючи вказаний вище договір сервітуту, [PERSON] не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, а тому укладений нею договір не створює юридичних наслідків для [PERSON] Статтею 657 ЦК України, передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Частиною третьою ст.640 ЦК України, передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Державний акт на землю [PERSON] отримала 28.12.2004, тобто з цього моменту позивач набула право власності на зазначену земельну ділянку. Таким чином на момент укладення договору сервітуту 02.10.2004 [PERSON] не була власником земельної ділянки, та відповідно, не мала законного права розпоряджатися нею в тому числі і укладати договір сервітуту. Відповідні положення про порядок розгляду справ визначеної категорії міститься в узагальненні Верховного суду України від 24.11.2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що [PERSON] не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, а тому укладений нею договір не створює юридичних наслідків. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. Таким чином, на підставі вищенаведеного та

Outcome: approved