Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 25 березня 2006 року в сумі 11 819,68 гривень та судові витрати у розмірі 243,60 гривень. В судовому засіданні представник позивача Піскун О.С. підтримала позов та пояснила, що 25 березня 2006 року з відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку на рахунку. Відповідач [PERSON] регулярно користувалась наданою їй платіжною карткою, але з серпня 2012 року почала неналежним чином виконувала свої зобов'язання, у зв'язку з чим, із зазначеної дати, за рахунком утворилась значна заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, та пояснила, що вказані грошові кошти позивач має стягнути з її колишнього цивільного чоловіка [PERSON]. Крім того розповіла, що вона дійсно укладала договір з позивачем, та отримувала кредитну картку, якою регулярно користувалась, та знімала грошові кошти. У 2009 році її первісна пластикова картка була замінена на нову, якою вона продовжила користуватись. У серпні 2012 року вона не змогла у встановлений строк внести щомісячний платіж за карткою, оскільки її роботодавець [PERSON] не виплатив їй заробітну плату. Після цього у неї були проблеми зі здоров'ям та з працевлаштуванням, у зв'язку з чим вона не може погасити заборгованість. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши та вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. 25 березня 2006 року ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.19, 21-22), уклав з відповідачкою [PERSON] (а.с.17-18) договір №б/н, відповідно до умов якого банк (позивач) зобов'язався шляхом відкриття карткового рахунку та надання платіжної картки надати позичальнику (відповідачу) кредит у розмірі 2 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.10). Позичальник (відповідач), власноруч підписуючи заяву разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, погодився з тим, що уклав з банком договір, згідно умов якого зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування та сплачувати комісії на умовах, передбачених договором (а.с.10-16), що також не заперечується відповідачем. Після чого відповідачу була надана платіжна картка [NUMBER] (а.с.10зв.), строк дії якої визначено до лютого 2013 року (а.с.34). В порушення умов договору, починаючи з серпня 2012 року (а.с.8), [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 30 квітня 2014 року за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості становить 11 819,68 гривень, і складається з: заборгованості за кредитом в сумі 6303,78 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4476,87 гривень, фіксованої частини штрафу в сумі 500 гривень, процентної складової штрафу в сумі 539,03 гривень (а.с.5-9, 35-70) Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно ст. 526, ст. 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, закону тощо. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як вказує стаття 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 546 ЦК України, передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. При цьому, за змістом ст. 525, ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, та не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Таким чином, оскільки внаслідок неналежного виконання зобов'язань, починаючи з серпня 2012 року [PERSON] порушила визначений договором №б/н від 25 березня 2006 року строк і порядок виплати суми кредиту, а також загальні вимоги до виконання зобов'язань, визначені діючим цивільним законодавством, вимоги позивача про стягнення суми заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати, що понесені позивачем - 243 гривні 60 копійок судового збору, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved