Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач у жовтні 2013 року звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Обгрунтовуючи свої вимоги посилалась на те, що перебувала у шлюбі з [PERSON] з 2005 року, шлюб розірвано згідно рішення Дарницького районного суду м.Києва від 01 березня 2013 року. Від шлюбу у сторін є спільна дитина: [PERSON] ([INFO]). Після розірвання шлюбу між сторонами склались негативні відносити, не бажаючи в подальшому травмувати дитину, позивач просила суд визначити місце проживання дитини разом з матір'ю. Ухвалою Дарницького районного суду від 23.01.2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] у частині стягнення аліментів та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька залишено без розгляду. Також вказаною ухвалою суду залишено зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. У судове засідання позивач не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її особистої участі, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач у судове засідання також не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його особистої участі, проти задоволення позову не заперечував. Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] (який укладено у серпні 2005 року)було розірвано, що підтверджується рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 01 березня 2013 року (а.с.7). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с.6), який знаходиться на утриманні матері - позивачки у справі та проживає з нею. Згідно ст.161 ч.1 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] визнав повністю позовні вимоги, стосовно визначення місця проживання сина, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved