Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі ПАТ «ВТБ Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначив, що 25.11.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №71-03-11, за умовами якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 303 800 грн. з відсотковою ставкою (платою) за користування кредитом у розмірі 17% річних на строк до 25.11.2018 року. З метою забезпечення виконання зазначеного договору між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено договір застави № 18-09-11 від 25.11.2011 р. та передано [PERSON] у заставу автомобіль марки TOYOTA, модель - HIGHLANDER, тип - легковий універсал, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) № JTEES42A902184898, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований в РВ ДДАІ МВС України 23.11.2011 р. Позивач посилається, що банком в ході проведення заходів стягнення боргу встановлено, що [PERSON] всупереч вимогам чинного законодавства та договору застави, не погоджуючи дії з позивачем здійснила продаж предмета застави третій особі та на теперішній час предмет застави зареєстрований в ВВНТПРЕД № 8050, держ. номер АХ 0018СЕ та належить на праві власності відповідачу [PERSON] Вказує на те, що предмет застави перебуває під обтяженням банку, у звязку з чим, відповідач не є добросовісним набувачем та набув право власності на предмет застави з обтяженням. Звертає увагу, що позивачем не надавалася згода щодо вчинення будь-яких дій відносно предмета застави , в тому числі не надавався дозвіл на відчуження предмета застави, передача іншим особам предмета застави, зняття з обліку предмета застави. Посилається на те, що [PERSON] не виконує свої зобовязання за кредитним договором, чим порушує умови договору, вимоги чинного законодавства та майнові права, законні інтереси позивача, у звязку з чим, загальна сума, що підлягає до сплати [PERSON] станом на 05.05.2016 р. становить 1\~146 057,58 грн. Просить суд звернути стягнення на користь позивача на предмет застави: автомобіль марки TOYOTA, модель - HIGHLANDER, тип - легковий універсал, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) № JTEES42A902184898, зареєстрований в ВВНТПРЕД № 8050, держ. номер АХ 0018СЕ та належить на праві приватної власності [PERSON] шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною 434 650,00 гривень для задоволення кредитних вимог позивача у розмірі 1 146 057 гривень 58 копійок за Кредитним договором № 71-03-11 від 25.11.2011 року, а також стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» сплачений у справі судовий збір. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2016 року зазначений вище позов задоволено (т. 1 а.с. 80-83). Рішенням апеляційного суду Харківської області від 8 лютого 2017 року скасовано рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2016 року, у задоволені позову відмовлено (т. 1 а.с. 116-118). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 25 жовтня 2017 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 8 лютого 2017 року скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 1 а.с. 144-146) 11 грудня 2017 року ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова було прийнято до провадження цивільну справу за позовною заявою ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року було замінено позивача Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», у звязку з укладанням між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» (далі ТОВ «ФК «Укрфінанс груп») 22 січня 2018 року договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 220118нв. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 червня 2018 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено [PERSON]. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності № 13-11/18 від 13.11.2018 р., в режимі відео конференції, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надала до суду нотаріально засвідчену заяву щодо розгляду справи у її відсутності, але у присутності її представника. Присутній у судовому засіданні представник відповідача [PERSON], що діє на підставі довіреності від 01.11.2016 р., заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] неодноразово своєчасно та належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не зявилася, причини неявки не повідомила. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.11.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» (кредитодавцем) та [PERSON] (позичальником) укладено кредитний договір № 71-03-11 (т. 1 а.с. 10-18), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 303800 грн. (п. 3.1. Договору), для здійснення розрахунків з метою придбання у власність нового автомобіля, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 17 % річних (п.п.2.1, 3.3.1. Договору) на строк до 25.11.2018 року (п.3.2. Договору), шляхом внесення щомісячних платежів до 28 числа кожного місяця відповідно до графіку (п.п. 3.4., 3.5. Договору), який є додатком до кредитного договору (т. 1 а.с.19, 20). 25.11.2011 року виконання зобов'язань за кредитним договором було забезпечено заставою належного на праві власності [PERSON], на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК № 228039, виданого РВ ДДАІ МВС України 23.11.2011 року (т. 1 а.с. 26), транспортного засобу марки TOYOTA, модель HIGHLANDER, тип легковий універсал, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) № JTEES42A902184898, реєстраційний номерний знак [NUMBER], відповідно до укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» (заставодержателем) та [PERSON] (заставодавцем) договору застави транспортного засобу № 18-09-11 від 25.11.2011 року (т. 1 а.с.24-25). За згодою сторін оціночна вартість предмета застави встановлена у розмірі 434650 грн. (п. 4 договору застави транспортного засобу від 25.11.2011 року (т. 1 а.с.24-25)). На підставі договору застави приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]\~внесено запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, яким встановлено обтяження на предмет застави: автомобіль легковий, марка - TOYOTA, модель HIGHLANDER, тип легковий універсал, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) № JTEES42A902184898, реєстраційний номерний знак [NUMBER], що підтверджується Витягами від 25 листопада 2011 року № 33943698, від 25 травня 2016 року № 49645265 (т. 1 а.с. 31-33). Згідно договорів про відступлення прав вимоги за договором застави № 220118аз від 22.01.2018 р. та про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 220118 нв від 22.01.2018 р. укладених між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс груп», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» є правонаступником ПАТ «ВТБ Банк» (т. 1 а.с. 203-205, 210-212). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем виконані свої зобов'язання перед [PERSON] шляхом надання грошових коштів. Свій обов'язок щодо погашення кредиту остання не виконала, не сплатила вказані суми у повному обсязі. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Так, право вимоги банку про дострокове повернення кредиту в повному обсязі у разі порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором передбачено у п.5.2.1. кредитного договору. Крім того, договором застави (п. 9.4.) передбачено, що у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором, заставодержатель має право достроково стягувати суму кредиту та звернути стягнення на предмет застави. Згідно з ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Та відповідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» також передбачає, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України). Факт отримання [PERSON] кредиту у розмірі 303\~800 грн. у вказаному в кредитному договорі розмірі підтверджується меморіальними ордерами від 25.11.2011 року (т. 1 а.с. 22, 23). Рішенням Дніпровського районного суду м. Київа, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № 71-03-11 від 25.11.2011 р. станом на 18.09.2013 р. у розмірі 249\~029 грн. 88 коп. (т. 1 а.с. 36-38). Так, судом встановлено, що зазначене рішення суду [PERSON] не виконано, в примусовому порядку державною виконавчою службою стягнення не здійснювалися (т. 1 а.с. 39-42). 14 листопада 2014 року внесено запис про арешт майна боржника на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження Дніпровського РВДВС м. Києва ГТУЮ, яким заборонено [PERSON] відчужувати майно (т. 1 а.с. 40-42). Відповідно до розрахунку заборгованості, який не спростовувався сторонами по справі та третьою особою, станом на 05 травня 2016 року у [PERSON] за кредитним договором існувала заборгованість в сумі 1\~146\~057, 58 грн. (т. 1 а.с. 6). Крім того,\~з матеріалів\~справи встановлено,\~що заставодавець\~[PERSON] без\~письмової згоди\~ПАТ «ВТБ\~ Банк»,\~за наявності\~зареєстрованого обтяження\~на предмет\~застави,\~відчужила автомобіль\~марки \~TOYOTA,\~модель -\~HIGHLANDER,\~тип -\~легковий універсал,\~2011\~року випуску,\~колір \~чорний,\~номер шасі\~(кузова,\~рами)\~№ JTEES42A902184898,\~третім особам,\~які в\~свою чергу\~відчужили відповідачеві\~[PERSON],\~яка з 29.05.2015\~року зареєстрована новим власником цього транспортного засобу, якій видано новий реєстраційний номерний знак АХ 0018СЕ та свідоцтво про реєстрацію ВВНТПРЕД № 8050, що не спростовується сторонами (т. 1 а.с. 112). Відповідно до п. 7.2 договору застави заставодавець має право розпоряджатися предметом застави (в т.ч., але не виключно, відчужувати, заставляти, здавати в оренду/лізинг, передавати іншим особам (в т.ч. в управління), видавати довіреності на розпорядження та керування предметом застави, знімати з обліку) тільки з письмової згоди заставодержателя. Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом. За ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Так, зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобовязань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні. Якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Відповідно до ст.10 цього Закону, у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Цією статтею визначено, що лише добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Отже, встановлені судом обставини, вказують на те, що відчуження автомобіля вчинено в момент дії застави, без відома заставодержателя. Відповідно до статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Крім того, вищезазначене узгоджується з позицією Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України викладеною у постанові № 6-168цс14 від 19.11.2014 року. Таким чином,\~враховуючи наведені\~вище норми\~матеріального закону\~й те,\~що вказаний\~предмет застави\~було відчужено\~заставодавцем в\~порушенням умов\~договору застави\~(п.7.2.)\~без письмової\~згоди заставодержателя\~та за\~наявності зареєстрованого\~обтяження на\~предмет застави,\~на нового\~власника транспортного\~засобу \~відповідача [PERSON] поширюються умови договору застави про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а тому вимога банку про звернення стягнення на належний відповідачеві [PERSON] автомобіль, який є предметом застави, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка утворилась у зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, шляхом продажу банком предмету застави на прилюдних торгах, відповідає вимогам закону та умовам договору. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved