Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду в інтересах останнього з позовом, в якому просить усунути перешкоди [PERSON] у користуванні належною йому на праві власності квартирою [ADDRESS] в житловому будинку літ. «А-15», що знаходиться за адресою м.Харків, пр.Перемоги буд. 66-І шляхом виселення [PERSON] з вказаної квартири, стягнути судовий збір та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12.07.2011 року між ПАТ «Трест Житлобуд-1» та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого [PERSON] та [PERSON] набули у власність у рівних частинах по ? частині кожен однокімнатну квартиру [ADDRESS]. 29.05.2013 року [PERSON] як співвласник вказаної квартири вселилась та зареєструвала місце свого проживання за вказаною адресою. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.11.2016 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22.11.2017 року припинено право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS], визнано за позивачем право власності на ? частину вказаної квартири, що належить [PERSON], вирішено виплатити [PERSON] з депозитного рахунку Дзержинського районного суду м.Харкова грошові кошти у сумі 610 278,00 грн. 18.12.2017 року на підставі вказаних судових рішень зареєстровано право власності [PERSON] на ? частину квартири, яка раніше належала [PERSON]. 28.12.2017 року з метою реалізації права власності [PERSON] в особі [PERSON], як представника за довіреністю, прибув до об'єкту права власності за адресою [ADDRESS] та здійснював права власника майна - змінював замки та встановлював охоронну систему. Під час вчинення вказаних заходів прибула відповідачка у супроводі чотирьох осіб та перешкодила реалізації прав власника майна з посиланням на проживання в квартирі та відсутності судового рішення щодо виселення. 11.01.2018 року за заявою [PERSON] в особі представника за довіреністю відділом реєстрації місця проживання [ADDRESS] місце проживання [PERSON] було знято з реєстрації за адресою [ADDRESS]. В добровільному порядку [PERSON] займане приміщення не покинула та продовжує користуватись належним позивачу нерухомим майном, чим чинить перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою. Позивач в судове засідання не з'явився, його представник позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначивши, що [PERSON] не чинить жодних перешкод позивачу у користуванні квартирою. Крім того, зазначила, що ухвалою Верховного суду від 25.04.2018 року зупинено судове рішення у справі про припинення права на частку у спільному майні, а тому до вирішення Верховним судом справи по суті вважала недоцільним розгляд зазначеної справи про виселення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 15.06.2018 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про зупинення провадження у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв'язку, вислухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.07.2011 року між ПАТ «Трест Житлобуд-1» та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №3984, відповідно до умов якого [PERSON] та [PERSON] набули у власність у рівних частинах по ? частині кожен однокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 5). Зі змісту позову вбачається, що 29.05.2013 року [PERSON] як співвласник вказаної квартири вселилась та зареєструвала місце свого проживання за вказаною адресою. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.11.2016 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22.11.2017 року припинено право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], визнано за позивачем право власності на ? частину вказаної квартири, що належить [PERSON], вирішено виплатити [PERSON] з депозитного рахунку Дзержинського районного суду м.Харкова грошові кошти у сумі 610 278,00 грн. (а.с. 9-13). 18.12.2017 року на підставі вказаних судових рішень зареєстровано право власності [PERSON] на ? частини квартири, яка раніше належала [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 20.12.2017 року (а.с. 14). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, надані позивачем до суду і звірені з оригіналами правовстановлюючі та реєстраційні документи, що засвідчують набуття права власності на однокімнатну квартиру номер 45 у будинку номер 66-І по проспекту Перемоги в місті Харкові, підтверджують той юридичний факт, що [PERSON] є єдиним законним власником даного об'єкту нерухомості. Як вбачається зі змісту позову та встановлено у судовому засіданні, позивач не може вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, у зв'язку з перешкодами, які створені у результаті дій відповідача. [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] без правових підстав, користується квартирою та добровільно звільняти її не збирається. Жодних документів, які підтверджують правовідносини з позивачем, як власником нерухомого майна, у відповідача немає, всупереч ст.398 ЦК України, у якій передбачено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Той факт, що відповідач [PERSON] проживає у спірній квартирі підтверджується поясненнями представника позивача, наданими ним у судовому засіданні та протоколом огляду місця події (квартири [ADDRESS]), що був складений 28.12.2017 р. за участю [PERSON], про що міститься її особистий підпис у протоколі (а.с. 15). Зі змісту позову та доданих до нього документів вбачається, що 11.01.2018 року за заявою [PERSON] в особі представника за довіреністю відділом реєстрації місця проживання [ADDRESS] місце проживання [PERSON] було знято з реєстрації за адресою [ADDRESS], що підтверджується листом в.о. начальника відділу реєстрації місця проживання у Новобаварському районі міста Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 11.01.2018 року №04-02-18/35 та довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про зареєстроване місце проживання ГУДМС України в Харківській області від 25.04.2018 року (а.с. 18, 53). Однак, в добровільному порядку [PERSON] займане приміщення не покинула та продовжує користуватись належним позивачу нерухомим майном, чим чинить перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою, власником якої є позивач. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.ст. 317, 383 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Також, у частині 3 статті 98 ЖК України встановлено, що тимчасові жильці зобов'язані на вимогу власника будинку негайно звільнити приміщення, яке вони займають. У разі відмови в цьому, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Стаття 109 ЖК України вказує, що виселення із жилих приміщень допускається з підстав, встановлених законом та в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що права власника житлового будинку, квартири визначені ст.ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Посилання представника відповідача, що зазначену справу про виселення недоцільно розглядати до вирішення Верховним судом справи про припинення права на частку у спільному майні, а також наявністю ухвали Верховного суду від 25.04.2018 року, якою зупинено дію судових рішень Дзержинського районного суду м. Харкова та Апеляційного суду Харківської області суд не приймає до уваги, оскільки зазначене судове рішення вже фактично виконане 20.12.2017р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 20.12.2017 року (а.с. 14). На підставі того, що позивач є власником квартири та не давав згоди на вселення у неї відповідача, а остання всупереч норм законодавства проживає у квартирі, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 316, 317, 319, 383, 391 ЦК України, ст.ст.98, 109, 150 ЖК України та

Outcome: approved