Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро» (далі ТОВ АНВО «Іскра Агро») звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ШИК», про повернення майна, набутого за недійсним правочином, в обґрунтування якого зазначив, що ТОВ АНВО «Іскра Агро» створене 20.02.1995 року рішенням засновників. Учасниками товариства є [PERSON] із розміром внеску до статутного фонду 0,48 гривень, [PERSON] із розміром внеску до статутного фонду 0,48 гривень, [PERSON] із розміром внеску до статутного фонду 0,54 гривні. Товариство є власником двоповерхової нежитлової будівлі А - 2 господарські приміщення , загальною площею 925,00 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Дана будівля розташована на земельній ділянці площею 0,4492 га яка надана ТОВ АНВО «Іскра Агро» в довгострокове користування. 04.12.2007 року між ТОВ АНВО «Іскра Агро» в особі [PERSON], який діяв на підставі Статуту товариства у редакції 27.11. 2007 року та ТОВ «ШИК» в особі директора [PERSON] було укладено договір купівлі продажу вищезазначеного нерухомого майна. Даний правочин договір купівлі продажу майна товариства з моменту його укладання був недійсним і ТОВ АНВО «Іскра Агро» звернулося за захистом своїх прав до суду. Рішенням Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.01.2013 року було визнано недійсним договір купівлі продажу, двоповерхової нежитлової будівлі А-2 господарські приміщення, загальною площею 925 кв.м, розташованої по вулиці [ADDRESS], укладений 04.12.2007 року між ТОВ АНВО «Іскра Агро та «ТОВ «ШИК», посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 5857. Зазначеним судовим рішенням було встановлено, що належне товариству - нерухоме майно, яке було відчужено за договором купівлі продажу 04.12. 2007 року вийшло із власності товариства поза його волею, тобто були відсутні загальні вимоги, встановлені нормою статті 203 ЦК України, які обумовлюють дійсність укладеного правочину, а також що на момент укладання договору купівлі продажу 04.12.2007 року, дійсним був Статут ТОВ АНВО «Іскра Агро « у редакції 1995 року із змінами, зареєстрованими 17.05.2001 року . При цьому [PERSON] який діяв від імені ТОВ АНВО «Іскра Агро» на момент укладання договору купівлі продажу майна товариства, не був генеральним директором і діяв на підставі недійсного договору. Також вищезгаданим судовим рішення встановлено, що директору ТОВ «ШИК « Щуці О.Ю. в момент укладання договору купівлі продажу , було відомо, що директор ТОВ АНВО «Іскра Агро» [PERSON] діє всупереч статуту товариства. Директору ТОВ «ШИК « в момент укладання договору купівлі продажу було відомо, що статут ТОВ «АНВО Іскра Агро» в редакції від 27.11.2007 року, на підставі якого як зазначено в договорі купівлі продажу діяв генеральний директор ТОВ АНВО «Іскра Агро» [PERSON], - є недійсним. Після недійсного правочину укладеного 04.12.2007 року, дане нерухоме майно відчужувалося ще двічі. 28.12.2009 року між ТОВ «ШИК « та фізичною особою [PERSON] був укладений договір купівлі продажу вищезгаданого нерухомого майна. Т а 11.10.2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу вищезгаданого нерухомого майна. Право власності на дане нерухоме майно 12.10.2010 року зареєстроване за [PERSON], КП ДОР «КБТІ» та на даний час майно незаконно знаходиться у власності [PERSON] Вважає, що правочин, за яким [PERSON] 11.10.2010 року набув майно у власність є нікчемним, із огляду на те, що майно незаконно вибуло із власності ТОВ АНВО «Іскра Агро», про що зазначено у рішенні суду. Також зазначив, що відповідачу [PERSON] відомо про незаконність свого володіння даним нерухомим майном, так як він приймав участь у розгляді справи у Дніпропетровському апеляційному господарському суді. При цьому він добровільно не повертає майно у власність позивача і не надає можливості здійснювати користування майном, яке належить до основних засобів виробництва ТОВ АНВО «Іскра Агро». Тому просить суд вилучити у відповідача [PERSON] на користь ТОВ АНВО «Іскра Агро» двоповерхову нежитлову будівлю А-2 (складські приміщення) загальною площею 925,0 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; скасувати державну реєстрацію прав власності на зазначене нерухоме майно, яке зареєстроване за [PERSON] у Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 201 332,00 грн., сплачені [PERSON] за договором купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна; стягнути з [PERSON] у дохід держави судовий збір в розмірі 1983,00 грн. та на користь ТОВ АНВО «Іскра Агро» витрати по сплаті судового збору в розмірі 230,00 грн. У судовому засіданні представник позивача Павленко Л.І. позов підтримала в повному обсязі наполягала на його задоволенні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористалися, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними, кожним окремо, судових повісток: 26.07.2014 року - [PERSON] та 28.07.2014 року [PERSON] (а.с. 100, 102). Представники третьої особи - ТОВ «ШИК» в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку за місцем знаходження ТОВ «ШИК» за адресою: Дніпропетровська область Криворізький район с. Красіно, вул. Центральна, 64а, була направлена судова повістка про виклик до суду, однак поштовий конверт повернувся до суду (а.с. 71). Зі згоди представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає позовні вимоги обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Товариство із обмеженою відповідальністю Агро науково виробниче об»єднання «Іскра-Агро», створене рішенням засновників, що підтверджується Статутом товариства, який був зареєстрований 20.02.1995 року із змінами внесеними до Статуту товариства у 2001 році. (а.с. 11-14). Товариство на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 02.11.2007 року Красінською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області є власником двоповерхової нежитлової будівлі А - 2 господарські приміщення, загальною площею 925 ,00 метрів квадратних, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданою КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» (а.с. 10). Дана будівля розташована на земельній ділянці площею 0, 4492 га яка надана ТОВ АНВО «Іскра Агро» в довгострокове користування, на підставі договору оренди земельної ділянки зареєстрованого у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії Державне підприємство «Центр держаного земельного кадастру» (а.с. 35). Як вбачається, 04.12.2007 року між ТОВ АНВО «Іскра Агро» в особі директора [PERSON], який діяв на підставі Статуту товариства у редакції 27.11.2007 року та ТОВ «ШИК» в особі директора [PERSON] було укладено договір купівлі продажу вищезазначеного нерухомого майна, а саме: двоповерхової нежитлової будівлі А-2 (складські приміщення) загальною площею 925,0 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Даний договір купівлі продажу посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], та зареєстрований в реєстрі правочинів під № 5857. Ці обставини підтверджуються договором купівлі продажу від 04.12.2007 року (а.с. 19) Рішенням Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.01.2013 року по справі № 31/5005/6881/2012 було визнано недійсним договір купівлі продажу, двоповерхової нежитлової будівлі А-2 господарські приміщення, загальною площею 925 кв.м, розташованої по вулиці [ADDRESS], укладений 04.12.2007 року між ТОВ АНВО «Іскра Агро « та ТОВ «ШИК», посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 5857, що підтверджується судовим рішенням, копія якого додається (а.с.30-32). Даним судовим рішенням було встановлено, що належне товариству - нерухоме майно, яке було відчужено за договором купівлі продажу 04.12.2007 року вийшло із власності товариства поза його волею, тобто були відсутні загальні вимоги, встановлені нормою статті 203 ЦК України, які обумовлюють дійсність укладеного правочину, а також що на момент укладання договору купівлі продажу 04.12.2007 року, дійсним був Статут ТОВ АНВО «Іскра Агро « у редакції 1995 року із змінами, зареєстрованими 17.05.2001 року . При цьому [PERSON] який діяв від імені ТОВ АНВО «Іскра Агро» на момент укладання договору купівлі продажу майна товариства, не був генеральним директором і діяв на підставі недійсного договору. Також вищезгаданим судовим рішення встановлено, що директору ТОВ «ШИК» Щуці О.Ю. в момент укладання договору купівлі продажу, було відомо, що директор ТОВ АНВО «Іскра Агро» [PERSON] діє всупереч статуту товариства. Директору ТОВ «ШИК « в момент укладання договору купівлі продажу було відомо, що статут ТОВ «АНВО Іскра Агро» в редакції від 27.11.2007 року, на підставі якого як зазначено в договорі купівлі продажу діяв генеральний директор ТОВ АНВО «Іскра Агро» [PERSON], - є недійсним. Відповідно ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. Відповідно до норми статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані із його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що якщо у зв'язку з вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною особою. Відповідно до п.1 статті 236 ЦК України, правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Як вбачається, після недійсного правочину укладеного 04.12.2007 року, дане нерухоме майно відчужувалося ще двічі. Так, 28.12.2009 року між ТОВ «ШИК « та фізичною особою [PERSON] був укладений договір купівлі продажу вищезгаданого нерухомого майна, зазначений був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 5398, що підтверджується Інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно, копія якої додається (а.с. 17-18). 11.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу вищезгаданого нерухомого майна, зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 4807, що підтверджується договором купівлі продажу (а.с. 21-24). Право власності на дане нерухоме майно 12.10.2010 року зареєстроване за [PERSON], КП ДОР «КБТІ», що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 25). Таким чином за законом на даний час майно незаконно знаходиться у власності [PERSON] Згідно із статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Правочин, за яким [PERSON] 11.10.2010 року набув майно у власність є нікчемним, із огляду на те, що майно незаконно вибуло із власності ТОВ АНВО «Іскра Агро», про що зазначено у рішенні суду. Разом із тим, якщо після укладання недійсного правочину, було укладено ще правочини, щодо відчуження цього майна, закон не вимагає визнавати усі послідуючі правочини, які були укладені після недійсного правочину, -недійсними. Верховний Суд України у своїх Узагальненнях від 24.11.2008 року висловив свою правову позицію, зазначивши, що «якщо після укладання недійсного правочину було укладено ще декілька правочинів, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача...». Згідно із нормою ч. 3 п.1.статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав, власник має право витребувати це майно від набувача у разі якщо майно вибуло із володіння власника не з його волі, а іншим шляхом. Те, що майно вибуло із володіння позивача поза його волею встановлено постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.01.2013 року і додаткового доказування не потребує (а.с. 87-93). Отже, відповідачу [PERSON] відомо про незаконність свого володіння даним нерухомим майном, так як він приймав участь у розгляді справи у Дніпропетровському апеляційному господарському суді. При цьому він добровільно не повертає майно у власність позивача і не надає можливості здійснювати користування майном, яке належить до основних засобів виробництва ТОВ АНВО «Іскра Агро». Даний об'єкт нерухомості є складськими приміщеннями, у яких має зберігатися сільськогосподарська продукція, яка в подальшому має використовуватися у сількогосподарському виробництві. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню а тому необхідно: вилучити у відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-науково-виробничне об'єднання «Іскра Агро» двоповерхову нежитлову будівлю А-2 (складські приміщення) загальною площею 925,0 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та скасувати його державну реєстрацію. Крім того, згідно умов договору купівлі продажу від 11.10.2010 року купівлю - продаж вищезгаданого майна вчинено за ціною 201332,00 гривень, тому оскільки позов задоволено то гроші які [PERSON] сплатив [PERSON] за договором купівлі продажу від 11.10.2010 року за набуте ним майно, за законом має бути стягнуто із [PERSON], який за рішенням суду є винним у недійсності первісного правочину, таким чином з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути сплачену грошову суму у розмірі 201332,00 гривні. Оскільки рішення постановляється на користь позивача, то згідно з ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 983,00 грн. Та з ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 230, 00 грн., що документально підтверджується

Outcome: approved