Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач у квітні 2021 року звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина: [PERSON] в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення з позовом до суду і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років. Свої вимоги мотивує тим, що син - [PERSON] навчається на 1 курсі денної форми навчання в Київському університеті ім.Б.Грінченка на історико-філософському факультеті, стипендію не отримує, навчається на платній основі. Вказує, що у зв`язку із навчанням син не працює та не має змоги працювати. Натомість відповідач є здоровим, офіційно працевлаштований та має можливість надавати матеріальну допомогу синові. На підставі протоколу автоматизованого розподілу справ 15.04.2021 року матеріали справи передано в провадження судді Яценко Н.О. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22.04.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження по справі. Позивач з представником у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач в судові засідання призначене на 30.06.2021 р. та 28.09.2021 р. не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, вислухавши пояснення позивача з представником та третю особу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з наступних підстав. [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.05.2003 року. (а.с.12) [PERSON] , є студентом 1 курсу денної форми навчання, історико-філософського факультету, Київського університету ім.Б.Грінченка; період навчання з 21.09.2020 по 30.06.2024 (а.с. 13). Статтею 199 СК України встановлено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Зі змісту вказаної норми вбачається, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За положеннями ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. ст. ст.187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Під час розгляду справи встановлено, що повнолітня дитина сторін у справі навчається у вищому навчальному закладі та потребує матеріальної допомоги. Відповідач доводи позивача належними та допустимими доказами не спростував. З огляду на викладене та те, що, відповідач зобов`язаний утримувати дитину, якщо вона продовжує навчання до досягнення нею двадцяти трьох років, та те, що [PERSON] проживає і знаходиться на утримані своєї матері [PERSON] , суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 15.04.2021 року і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років. Разом з тим, враховуючи, що [PERSON] досяг повноліття та вправі самостійно розпоряджатись своїми коштами, а відтак суд вважає за доцільне стягувати аліменти на період навчання саме на його користь, а не на користь позивача. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається є обґрунтованим та доцільним. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктами 1,2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач просить також стягнути з відповідача на свою користь витрати понесені на правничу допомогу в сумі 1300 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №101 від 13.04.2021 р. укладений між [PERSON] та адвокатом Фогель В.В., рахунок фактуру №СФ -0000035 від 13.04.2021 р. на суму 1300 грн., акт №ОУ - 0000035 здачі прийняття робіт (надання послуг) на суму 1300 грн. та квитанції на суму 1300 грн. Тобто, враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, суд доходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми витрат понесених на отримання правничої допомоги. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial