overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач, який [INFO] року досяг повноліття, зазначивши третьою особою [PERSON], звернувся до суду із зазначеним позовом до свого батька та просив стягнути з нього аліменти на час свого навчання у Білоцерківському Національному Аграрному Університеті на денній формі навчання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, починаючи з дня подання позовної заяви. У судове засідання сторони не прибули, подали заяви про розгляд справи в їх відсутності, позивач позов підтримав, відповідач позов визнав. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не прибула, ставлення до позову не висловила, причину неявки не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, на підставі такого. Відповідно до ст.ст.199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; розмір аліментів визначає суд за позовом того з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самих дочки, сина, з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. З відповідних свідоцтва та довідки судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. З довідки №798 від 07.10.2014 р., дійсної до 07.10.2015 р., судом встановлено, що [PERSON] є студентом 1 курсу денного відділення Білоцерківського Національного Аграрного Університету з 01.09.2014 р. по 30.06.2018 р. Судом встановлено також, що сторони не досягли між собою згоди щодо способу виконанням батьком свого обов'язку утримувати сина на час навчання. Як вбачається з письмових пояснень відповідача та довідки №198 від 04.12.2014 р., він працює водієм у Білоцерківській міській лікарні №1 та має стабільний дохід, позов визнає. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо це не суперечить закону і не порушує, прав, свобод чи інтересів інших осіб. Враховуючи наведені норми та встановлені обставини, суд вважає, що вимоги позивача грунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач, який діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача по 10\~000 грн. моральної шкоди на користь кожного з позивачів. Посилався на те, що в травні 2013 року відповідач під час сварки вчинив психологічне насильство відносно позивача та їх малолітнього сина [PERSON], чим завдав позивачам моральних страждань. В судове засідання позивачі не зявились, але в своїй заяві просили справу розглядати в їх відсутність. Відповідач позов не визнав і стверджував, що позовні вимоги не обгрунтовані. Вислухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з свідоцтв (а.с.7-9), рішення та пояснень відповідача, сторонни перебували з жовтня 2008 року по жовтень 2013 року в зареєстрованому шлюбі від якого мають сина [PERSON], 2010р.н. Як пояснив відповідач, в період шлюбу у нього з позивачем [PERSON] виникали сварки в результаті яких позивач викликала міліцію. Як вбачається з постанов (а.с.11-12), відповідач 29.05.2013р. за місцем свого проживання в [INFO] вчинив психологічне насильство відносно позивачки за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивачем же не надано суду належних доказів які б підтверджували втрати немайнового характеру, які понесли позивачі, а також не представлено доказів наявності моральних чи фізичних страждань позивачів, внаслідок неправомірних дій відповідача. Враховуючи те, що позивач всупереч вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України не довели ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, то позовні вимоги суд вважає необгрунтованими і не підлягаючими задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

Позивач, який є власником квартири [ADDRESS], звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешт, накладений на квартиру постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ в м.Києві від 20.08.2010р. Виконвче провадження, в рамках якого накладався арешт, закрито, виконавчий документ повернутий стягувані, але арешт державним виконавцем не знятий, чим порушується право розпоряджатись своєю власністю. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник ВДВС Подільського РУЮ в м.Києві в судове засідання не з»явився, надав пояснення, в яких зазначив, що на виконанні у відділ ДВС знаходилось виконавче провадження № 20919205 по виконанню наказу Приморського районного суду м.Одеси від 02.12.2009р. №2-н-8735 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «СоцКом Банк» боргу в сумі 37906,80 грн. 20.08.2010р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження разом з накладенням арешту на все майно. Що належить боржнику. 23.11.2012р. державним виконавцем на підставі ст.38, п.1 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану, на підставі заяви стягувача. Виконавче провадження втрачено. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновків про задоволення вимог. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі постанови від 20.08.2010р. про відкриття виконавчого провадження накладено арешт на все майно, що належить позивачу, в рамках виконавчого провадження № 20919205 по виконанню наказу Приморського районного суду м.Одеси від 02.12.2009р. №2-н-8735 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «СоцКом Банк» боргу в сумі 37906,80 грн. 23.11.2012р. державним виконавцем на підставі ст.38, п.1 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану, на підставі заяви стягувача. Втрата виконавчого провадження не може впливати на права позивача. Відповідно до ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв»язку із завершенням виконавчого провадження. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В огляду на викладене, суд приходить до висновку про порушення права власності позивача, оскільки втрата виконавчого провадження, в рамках якого накладений арешт на майно не знятий після його закінчення, не може бути перепоною в розпорядженні своїм правом власності.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач, який є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», 26.03.2008 р. та [PERSON] уклали кредитний договір без номера, у відповідності до якого відповідач отримав кредит у розмірі 11600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% річних. Крім того, відповідач, підписуючи заяву про надання кредиту, ознайомився та дав свою згоду на встановлені позивачем Умови надання банківських послуг. Строк дії договору відповідно до Умов визначався протягом 12 місяців з моменту його підписання, а в разі , якщо жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же термін. Взяті на себе зобов»язання відповідач належним чином не виконував та станом на 30.04.2014 р. утворилась заборгованість на загальну суму 21106.16 грн., яку просить суд стягнути, справу розглядати у їх відсутності. Відповідачка в судове засідання не з»явилась, про день розгляду справи повідомлявся належним чином, оскільки судові повідомлення направлялись за адресою, де вона зареєстрована. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів, що маються в матеріалах справи. У зв»язку з відсутністю сторін, на підставі ст..197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов»язується надати грошові кошти - кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит на умовах договору. 26.03.2008 р. між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір без номера та надана згода на Умови користування кредитом, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 11600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. а.с.14-27. Факт невиконання взятих на себе зобов»язань з боку [PERSON] підтверджується розрахунком заборгованості від 30.04.2014 р. а.с.8-13, за яким відповідач не виконав взяті на себе зобов»язання по поверненню кредиту .Згідно до п.9.12 Умов надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та автоматично продовжується, якщо протягом зазначеного терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору. Наміру припинення дій договору сторони не виказували а.с.24. Згідно до ст.ст. 629, 526 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами, а самі зобов»язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Оскільки вимоги позивача обгруновані, суд вважає задовольнити їх в повному обсязі. Крім того, з відповідачки підлягають стягненню судові витрати згідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач, який є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ, звернувшись до суду з вищевказаним позовом і посилаючись на порушення відповідачем договірних зобов'язань, щодо проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання, просить стягнути з відповідача: 7882 грн. 04 коп. - оплати вартості утримання у навчальному закладі. У процесі розгляду справи, позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, у якій посилався на допущення позивачем помилки при визначенні ним розміру вартості утримання у навчальному закладі відповідача та додатково просив стягнути з відповідача: 13256 грн. 12 коп.. Відповідно до наявної в матеріалах справи, довідки позивача від 04.01.2017 року, загальна сума вартості утримання відповідача в навчальному закладі, становить: 21138 грн. 16 коп.. 7882 грн. 04 коп. + 13256 грн. 12 коп. = 21138 грн. 16 коп.. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.03.2017 року, вищевказаний позов задоволено. При цьому, в зазначеному заочному рішенні суду вказано лише про стягнення з відповідача: 7882 грн. 04 коп. - оплати вартості утримання у навчальному закладі. 06.04.2017 року від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення суду з посиланням на те, що при постановленні заочного рішення суду не було враховано заяви про збільшення позовних вимог. Сторони в судове засідання не з'явились і доказів про поважність причин своєї неявки, суду не надали, хоча про час і місце розгляду справи, повідомлялись належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи, письмовими доказами. Згідно ч. 3 ст. 220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Як вбачається зі змісту заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20.03.2017 року, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог, як це передбачено положеннями ч. 1 ст. 11 ЦПК України. Заява про збільшення позовних вимог на 13256 грн. 12 коп., була подана до постановлення заочного рішення суду від 20.03.2017 року і копія цієї заяви про збільшення позовних вимог, направлялась відповідачу для відома до постановлення заочного рішення суду від 20.03.2017 року. Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати. За таких обставин, заява про ухвалення додаткового рішення, підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач, який є правонаступником ТОВ “КБ “Дельта”, просить стягнути з відповідача заборгованість по кредиту в сумі 8665,21 грн., а також судовій збір в сумі 243,60 грн., посилаючись на те, що: - відповідач 28.08.2007 року уклав з ТОВ “КБ “Дельта”кредитний договір № 001-08020-280807 про надання йому, відповідачу, кредиту у зв’язку з відкриттям карткового рахунку та обслуговування платіжної картки в межах кредитної лінії на суму 4000 грн., - кредитор виконав свої зобов`язання по названому договору, а відповідач у встановлені договором строки кредит не повертав і річних не сплачував, - заборгованість відповідача, станом на 23.12.2013 року, по умовах вищеназваного договору, склала на загальну суму 8665,21 грн.. Строк дії договору передбачений до повного погашення кредиту. Відповідач про час та місце слухання справи повідомлен належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив заперечень проти позову та заяви про слухання справи за своєї відсутності не подав. Позов підлягає задоволенню. Встановлено, що між ТОВ “КБ “Дельта”, правонаступником якого є позивач, і відповідачем 28.08.2007 року укладено кредитний договір № 001-08020-280807 про надання відповідачу кредиту у зв’язку з відкриттям карткового рахунку та обслуговування платіжної картки в межах кредитної лінії в сумі 4000 грн, строк дії якого встановлено до повного погашення кредиту. По умовах цього договору кредитор повністю виконав прийняті на себе зобов`язання і передав відповідачу кредитні кошти. Разом з тим відповідач прийнятих на себе зобов`язань по умовах вищеназваного кредитного договору не виконав і кредитору у встановлених розмірах і встановлені строки кредит не повернув. Станом на 23.12.2013 року заборгованість відповідача перед позивачем складає на загальну суму 8665,21грн., в тім числі: тіло кредиту – 5889,45 грн.; прострочене тіло кредиту – 0,00грн., заборгованість за комісіями – 1879,92грн.; заборгованість за відсотками: 895,84 грн. Наведене підтверджується: - кредитним договором № 001-08020-280807 від 28.08.2007 року, - тарифами на обслуговування платіжних карток, - розрахунком заборгованості відповідача на умовах названого договору, станом на 23.12.2013 року.. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору, зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). У зв`язку з тим, що відповідач не виконував прийняті на себе зобов`язання, передбачені вищеназваним кредитним договором, вимога позивача підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню і судові витрати в сумі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач, який заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, 26 листопада 2015 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з зазначеним позовом до відповідачки в якому зазначає, що 18 лютого 2008 року зареєстровано його шлюб з [PERSON]. Від цього шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне проживання з відповідачем припинено з 08.09.2011 року, спільне господарство не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, в зв'язку з чим вважає подальше спільне проживання неможливим та таким, що суперечить його інтересам. Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя немає, між сторонами досягнуто угоди щодо утримання дитини. Відповідач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, та визнання позовних вимог. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши позовну заяву, дослідивши надані докази та розглянувши справу в межах позовних вимог, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 18 лютого 2003 року Шевченківською сільською радою Кілійського району Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 03. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції в Одеській області 28.08.2008 року. Судом встановлено, що шлюбні відносини та спільне проживання подружжя припинені, що свідчить про небажання сторін зберегти сім'ю, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто встановлена наявність підстав для розірвання шлюбу, передбачених ч.2 ст.112 СК України. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Позивач, який надав заяву про підтримання своїх позовних вимог та розгляд справи за його відсутності, 15 червня 2017 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до відповідача в якому зазначає, що 11 листопада 2011 року зареєстровано їх шлюб. Від цього шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне проживання з відповідачем припинено з 20.09.2016 року, спільне господарство не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, в зв'язку з чим вважає подальше спільне проживання неможливим та таким, що суперечить його інтересам. Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя немає, між сторонами досягнуто угоди щодо утримання дитини. Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, представник надав заяву про розгляд справи за їх відсутності та визнання позовних вимог. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши позовну заяву, дослідивши надані докази та розглянувши справу в межах позовних вимог, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 11 листопада 2011 року виконавчим комітетом Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 04. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції 05.06.2012 року. Між сторонами досягнуто угоди щодо утримання дитини. Судом встановлено, що шлюбні відносини та спільне проживання подружжя припинені, що свідчить про небажання сторін зберегти сім'ю, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто встановлена наявність підстав для розірвання шлюбу, передбачених ч.2 ст.112 СК України. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач, який проживає в [INFO], є інвалідом 1-ої групи, без сторонньої допомоги не може пересуватись, подав до Сумського районного суду позовну заяву про розірвання шлюбу і свої вимоги мотивує тим, що 19 січня 2007 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони неповнолітніх дітей не мають. Їх сімя фактично розпалася. Зазначає, що вони не підтримують шлюбних стосунків, так як втратили почуття любові, взаємоповаги та порозуміння один до одного. На даний час вони живуть кожен своїм життям. Вважає, що поновити нормальні сімейні відносини неможливо, а тому просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судовому засіданні представник позивача вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, але заяв та клопотань щодо примирення не заявляла. Суд, вислухавши представників сторін, дослідившиматеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі вступили в шлюб 19 січня 2007 року, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, за актовим записом № 14. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. В звязку з тим, що подружжя втратило почуття любові, взаємоповаги та порозуміння один до одного, у них постійно виникають конфлікти та сварки, вони вважають, що їх сімю зберегти неможливо. На даний час вони проживають кожен своїм життям і не підтримують шлюбних стосунків. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним за свою поведінку в сімї (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, а тому шлюб між ними необхідно розірвати. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

позивач як спадкоємець власника 11/20 частин будинку [ADDRESS] та земельної ділянки, звернувся в суд з позовом до відповідачів про поділ земельної ділянки площею 0,0988 га по [ADDRESS], уточнивши позовні вимоги просить провести поділ вищевказаної земельної ділянки відповідно до варіанту реального розподілу земельної ділянки згідно з висновком повторної судової інженерно-технічної експертизи від 30 травня 2014 року, яку проведено Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз. З врахуванням складності справи, суд проголошує вступну та резолютивну частини рішення, а виготовлення рішення у повному обсязі відкладає на 5 днів і

Outcome: approved