Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивач УСЗН Мар'їнської РДА звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів, набутих безпідставно. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що 03.10.2015 року відповідач [PERSON] подала заяву до УСЗН Марїнської РДА для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в якій нею було вказано неправдиві відомості в частині відсутності/наявності у будь-кого з членів сімї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановлений для працездатної особи (а.с. 5). Управлінням після виявлення факту наявності коштів у відповідача на депозитному банківському рахунку у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановлений для працездатної особи прийнято Рішення за № 3125 від 02.12.2016 року про утримання переплати, що виникла у відповідача за період призначення допомоги з 03.10.2015 р. по 28.03.2016 р. у сумі 11649,82 грн. На листи Управління від 14.12.2016 року № 6013/02-03, від 28.02.2017 року № 702/02-03 (а.с. 8, 9) з повідомленням про необхідність зявитись до відділу грошових виплат і компенсацій для вирішення питання відносно добровільного погашення переплати допомоги переміщеним особам на проживання відповідач [PERSON] добровільного не відреагував. Представник позивача про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявилася, повторно була повідомлена про час і місце розгляду справи в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала, та від неї не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (а.с. 13, 20, 23). На цій підставі, враховуючи відсутність заперечень з боку позивача, на підставі ст. ст. 280, 281 ЦПК України суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, вивчивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, 03.10.2015 року відповідач [PERSON] звернулася до позивача з заявою для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 5). Зі списків верифікації від 15.09.2016 року за № 03834/01-10 вбачається, що [PERSON] з 01.09.2015 року має кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму на депозитному банківському рахунку в ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 27-29). Рішенням за № 3125 вирішено утримати переплату з [PERSON] у звязку із наявністю коштів на депозитному рахунку за період призначення допомоги з 03.10.2015 р. по 28.03.2016 р. у сумі 11649,82 грн. (а.с. 6). З листів позивача на імя відповідача від 14.12.2016 року та від 28.02.2017 року вбачається, що відповідача повідомлено про необхідність зявитись до відділу грошових виплат і компенсацій для вирішення питання відносно добровільного погашення переплати допомоги переміщеним особам на проживання (а.с. 8, 9). Судом застосовується законодавство на час виникнення правовідносин. Так, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Відповідно до пункту 6 Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 р. за № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» грошова допомога не призначається, коли будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Згідно пункту 11 вказаного Порядку уповноважений представник сімї, якому призначено грошову допомогу, зобовязаний повідомляти уповноваженому органу про зміни обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сімї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Проте, як вбачається з матеріалів позову УСЗН Марїнської РДА, у відповідності до пункту 10 Порядкує має право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Положеннями ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Із змісту ст. 1215 ЦК України вбачається, що не підлягає поверненню безпідставно набуті допомоги та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що грошові суми, перелічені у п. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню за наявності одночасно двох умов: 1) немає рахункової помилки; 2) немає недобросовісності з боку набувача. Тобто, за відсутності хоча б однієї з умов отримані суми мають бути поверненні. Відтак для встановлення факту недобросовісного набуття відповідачем коштів, позивачу необхідно довести наявності в його діях умислу або грубої необережності. В межах предмету доказування суд зазначає, що доводи позивача викладені в його позові зводяться до подання відповідачем неправдивої інформації при поданні заяви про призначення допомоги, тобто до вчинення позивачем навмисних дій щодо неповідомлення про наявність на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Положеннями ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так матеріалами справи встановлено, що відповідач з 01.09.2015 року має депозит в ПАТ КБ «Приватбанк», проте позивачем до суду не надано відомостей про залишок грошових коштів на депозитному рахунку за період з 03.10.2015 року по 28.03.2016 року (а.с. 27-29). Пунктом 10 вище зазначеного Порядку передбачено, що уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Аналізуючи докази у їх сукупності суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивачем відповідачу [PERSON] було розяснено у доступній для неї формі, що для отримання адресної допомоги вона повинна була повідомити уповноважений орган про наявність коштів на депозитному рахунку, у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Іншого на спростування зазначеного суду позивачем не надано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність недобросовісності та зловживань з боку відповідача при зверненні за адресною допомогою, а тому підстав для стягнення з нього коштів набутих безпідставно не має. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає, так ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач при поданні позову був звільнений від оплати судового збору, тому судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed