Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 21.03.2014 р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 87. [INFO] р. у подружжя народилась дитина - [PERSON] [PERSON]. Сторони проживши у шлюбі більше двох років усвідомили, що мають різні характери та погляди на життя та сім»ю. Внаслідок чого спільне життя стало не можливим, сім»я розпалась Позивач та відповідач проживають окремо один від одного з січня 2017 року та вважають, що збереження шлюбу не є можливим і таким, що не відповідає їх інтересам, та інтересам дитини, а тому просить розірвати шлюб. Зважаючи на обов»язок батька надавати допомогу дитині, яка проживає разом із матір»ю просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, починаючи з дня пред»явлення позову та визначити місце проживання дитини з матір»ю - [PERSON]. В судовому засіданні [PERSON], її представник підтримали позов, просили задовольнити. Також просили стягнути з відповідача судові витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн. Також [PERSON] зазначила. що після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем «[PERSON]». Відповідач [PERSON], його представник визнали позов в повному обсязі, не заперечували щодо його задоволення. Проте, просили відмовити стороні позивача у стягненні з відповідача судових витрат у зазначеному розмірі, який є безпідставним. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про його задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 21.03.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьк, актовий запис № 87. Від шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON] [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як свідчать пояснення учасників процесу, сторони проживають окремо один від одного з січня 2017 року. Позивач та відповідач вказують на те, що збереження шлюбу не відповідає інтересам як сторін так і дитини. Відповідачем не заперечувалось припинення шлюбних відносин з зазначено позивачем періоду, проживання подружжя з цього часу окремо одне від одного, відсутність спільного господарства та бюджету. Доказів, які свідчили б про можливість примирення позивача, відповідача в ході розгляду справи отримано не було. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин, зважаючи на те, що відповідач не заперечує щодо задоволення позову, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання шлюбу між нею та [PERSON] , оскільки його збереження не відповідає інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач висловила в судовому засіданні бажання залишити прізвище отримане в шлюбі. Також, позивач заявила вимогу про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач повідомив в судовому засіданні, що повністю визнає позов в цій частині і просить задовольнити. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як пояснила в судовому засіданні позивач, та відповідачем не було надано доказів зворотного, неповнолітня дитина проживає разом із матір»ю. Приймаючи рішення щодо розміру аліментів, суд керується наведеними вище нормами матеріального права, відсутність заперечень [PERSON] щодо розміру аліментів та вважає за можливе задовольнити позов [PERSON] і в частині стягнення аліментів у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 лютого 2017 року . і до досягнення [PERSON] [PERSON] повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Приписами ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначив, що донька проживає разом із [PERSON], з цього приводу не існує спору, і він не заперечує, щоб місце проживання дитини було визначено із матір»ю судовим рішенням. Беручи до уваги право батьків визначити місце проживання дитини, суд вважає за можливе задовольнити вимогу [PERSON] щодо визначення місця проживання неповнолітньої доньки разом із нею. Приписами ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. За положеннями ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу та проведенням судових експертиз. Проте, суд вважає за можливе відмовити [PERSON] здійснити розподіл судових витрат в частині витрат на правову допомогу, а саме стягнення з відповідача на її користь суми у розмірі 15 000,00 грн., виходячи з наступного. Слід зазначити, що положеннями ст. 56 ЦПК України передбачено - Правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Зважаючи на те, що особа, яка представляла інтереси позивача за його заявою не допускалась до участі справи в якості особи яка надає правову допомогу, відповідно до ч. 2 ст. 56 ЦПК України, підстави для стягнення витрат на таку допомогу відсутні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України, та стягує з відповідача судовий збір у визначених чинним законодавством України розмірах. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved