Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

Позивач у серпні 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача і просить визнати недійсним Попередній договір № 0108 купівлі-продажу транспортного засобу, укладений 13 липня 2018 року між сторонами, як такий, що містить несправедливі умови та ознаки використання нечесної підприємницької практики. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь сплачений аванс за Попереднім договором № 0108 купівлі-продажу транспортного засобу від 13 липня 2018 року у розмірі 75 200,00 грн, неустойку за кожний день затримки виконання вимоги про надання товару у розмірі 752,00 грн, починаючи з 19 липня 2018 року по день розгляду справи, та моральну шкоду у розмірі 3 400,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 13 липня 2018 року між ТОВ «Авто Альянс Груп» (відповідач) та [PERSON] (позивач) укладено Попередній договір № 0108 купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого сторони взяли на себе зобов'язання 19 липня 2018 року укласти Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «Nissan», модель «Qashqai», 2015 року випуску, характеристики 1,6 МТ Comfort, темно-синій + доставка. Основний договір укладається за умови сплати покупцем 75 200,00 грн. Зазначена сума розцінюється сторонами, як аванс за Основним договором. 13 липня 2018 року в рахунок виконання умов договору позивачем в якості попередньої оплати сплачено на банківський поточний рахунок відповідача платіж у розмірі 75 200,00 грн. Проте, в порушення умов Попереднього договору відповідач в установлений строк 19 липня 2018 року не передав позивачу автомобіль та не уклав з позивачем Основний договір. На думку позивача, такі дії відповідача є протиправними. Фактично позивачем на користь відповідача було сплачено кошти за ненаданий товар. У зв'язку із зазначеним позивач вважає, що відповідач також повинен сплатити неустойку у розмірі 1% від сплаченої суми за кожний день затримки виконання зобов'язання. Неправомірними діями відповідача щодо спонукання і примушення сплатити кошти для подальшого укладення договору купівлі-продажу автомобіля позивачу заподіяно моральні збитки, які виразились у порушенні законних прав як споживача і громадянина. Все це призводить до моральних страждань, постійного хвилювання, глибокого обурення і відчуття несправедливості від усвідомлення і збагнення того, що позивача просто використали шляхом довіри, негативним наслідком чого є втрата нормальних життєвих зв'язків з оточуючими людьми, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Вказані моральні страждання позивач оцінює у розмірі 3 400,00 грн. 17 серпня 2018 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва за вищевказаним позовом відкрито спрощене провадження по справі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судові засідання 22.11.2018, 14.02.2019 та 02.05.2019 не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 13 липня 2018 року між сторонами укладено Попередній договір № 0108 купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого сторони взяли на себе зобов'язання 19 липня 2018 року укласти Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «Nissan», модель «Qashqai», 2015 року випуску, характеристики 1,6 МТ Comfort, темно-синій + доставка (а.с.12-14). Пунктом 1.5 Попереднього договору визначено, що сторони зобов'язуються укласти Основний договір 19 липня 2018 року за умови повного виконання п. 2.1 цього Попереднього договору. Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що Основний договір буде укладено на 5 (п'ятий) день після придбання продавцем майна, про що останній зобов'язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення Основного договору. Згідно п. 2.1, 2.2 Попереднього договору на підтвердження дійсних намірів сторін на укладення Основного договору в момент укладення цього попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 75 200 (сімдесят п'ять тисяч двісті) гривень, а продавець своїм підписом під цим попереднім договором підтверджує отримання таких коштів. Зазначена сума розцінюється сторонами як аванс за Основним договором, та при оформленні Основного договору вартість майна, що підлягає сплаті покупцем, буде зменшена на суму, сплачену за цим Попереднім договором, згідно п. 1.5. Згідно п. 3.4 Попереднього договору сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладання Основного договору, передбаченого Попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням. 13 липня 2018 року в рахунок виконання умов договору позивачем в якості попередньої оплати сплачено на банківський поточний рахунок відповідача ТОВ «Авто Альянс Груп» платіж у розмірі 75 200,00 грн, що підтверджується копією квитанції № 1-1437к (а.с.15). Проте, в порушення умов Попереднього договору відповідач в установлений строк 19 липня 2018 року не передав позивачу автомобіль по акту приймання-передачі та не уклав з позивачем Основний договір. Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Частиною 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що вводять в оману пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; ціну продукції визначено неналежним чином; документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. З урахуванням вищезазначених норм законодавства, беручи до уваги ті обставини, що внаслідок використання відповідачем нечесної підприємницької практики ним 13 липня 2018 року було укладено з позивачем Попередній договір № 0108 купівлі-продажу транспортного засобу та неправомірним шляхом набуто грошові кошти у розмірі 75 200,00 грн, що призвело до порушення прав споживача, суд вважає необхідним вказаний договір визнати недійсним. Частиною 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. На підставі вказаної норми суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений аванс за Попереднім договором № 0108 купівлі-продажу транспортного засобу від 13 липня 2018 року у розмірі 75 200,00 грн. Згідно п. 3.4 Попереднього договору сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладання Основного договору, передбаченого Попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням. Відповідно до абзацу 3 ч. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» за кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару. Аналогічна норма міститься у ч. 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» згідно якої, якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Станом на день розгляду справи відповідач не повернув позивачу сплачені останньою грошові кошти у розмірі 75 200,00 грн. Відтак, за період з 19 липня 2018 року по 02 травня 2019 року відповідач повинен сплатити на користь позивача 1% від сплаченої вартості товару (752,00 грн) за кожний день затримки виконання зобов'язання, що становить 215 824,00 грн. Згідно ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п. 5 зазначеної постанови роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивач зазнала душевних страждань, на думку суду, моральна шкода, яка заподіяна позивачу, може бути оцінена в розмірі 3 400,00 грн. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 2 944,24 грн. На підставі викладеного, ст. 23, 216, 1167 ЦК України, ст. 8, 12, 19, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved