Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач ТОВ «Служба швидкого кредитування» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 4 992 грн. та судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп., посилаючись на те, що між 21.01.2014 року [PERSON] уклала з ТОВ «Служба швидкого кредитування» кредитний договір № 140121-121858 та отримала кредит від позивача в розмірі 400 грн. Відповідно до п. 3.3 вищевказаного договору відповідач зобовязаний повернути отримані грошові кошти в розмірі 400 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 112 грн., що разом складає 512 грн., у строк до 03.02.2014 року. Разом з тим, в порушення договірних умов відповідач станом на 17.08.2015 року не виконує свої зобовязання щодо повернення отриманих грошових коштів в розмірі 400 грн., а також сплати процентів за користування кредитом. Згідно з п. 6.2 кредитного договору № 140121-121858 від 21.01.2014 року у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту, до позичальника застосовуються штрафні санкції у виді неустойки - пені з розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу. Позивач зазначає, що сума заборгованості відповідача разом із пенею станом на 17.08.2015 року становить 4 480 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повідомлена судом своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявилася, і не повідомила суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ Відповідно до ст. ст. 57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 21.01.2014 року між ТОВ «Служба швидкого кредитування» та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір № 140121-121858, згідно з умовами якого ТОВ «Служба швидкого кредитування» зобовязалося надати позичальнику кредит на споживчі цілі на загальну суму 400 грн., строком до 03.02.2014 року. Відповідно до п. 3.1 кредитного договору № 140121-121858 від 21.01.2014 року, розмір процентів, які повинен сплатити позичальник 2% за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 3.3 вищевказаного договору позичальник зобовязується повернути кредит у розмірі 400 грн., а також сплатити проценти у розмірі 112 грн., нараховані за період починаючи з дати видачі кредиту і закінчуючи датою повернення кредиту, разом - 512 грн. Відповідно до пп. 5.1.1 п. 5.1 вищевказаного договору позичальник зобовязаний вчасно здійснити платіж щодо погашення кредиту та процентів, нарахованих на кредит. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору № 140121-121858 від 21.01.2014 року у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованої плати за користування кредитом до позичальника застосовуються штрафні санкції згідно з п. 6.2 кредитного договору. Згідно з п. 6.2 кредитного договору № 140121-121858 від 21.01.2014 року у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту, до позичальника застосовуються штрафні санкції у виді неустойки - пені з розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу. Однак, [PERSON] вимоги кредитного договору № 500963585 від 03.11.2014 року не виконує, в обумовлені строки кредит та відповідну платню по ньому не сплачує, у звязку з чим станом на 17.08.2015 року у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором № 140121-121858 від 21.01.2014 року в сумі 4 480 грн., а саме: 400 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 112 грн. заборгованість за відсотками, 4 480 грн. заборгованість по комісії. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. Частиною 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення. На підставі ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору № 140121-121858 від 21.01.2014 року позивач надав відповідачу [PERSON] кредит. Однак, відповідач порушує вимоги зазначеного кредитного договору, а саме, не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому. Тому, є підстави для стягнення із [PERSON] на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, відсотках, та нарахованої пені, відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним, достовірним та допустимим доказом по справі. З урахуванням викладеного, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільно-процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved