Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний Банк Новий» звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що 30.09.2008 року відповідач [PERSON] отримав відповідно до укладеного договору №3403708/05, кредит - грошові кошти в розмірі 1400000,00 грн. під 21 % річних на строк 1 місяць. Крім цього, зазначають, що у зв'язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов'язань, утворилася заборгованість, що становить 2401083,12 грн. Просять, заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості у зазначеній вище сумі і судових витрат задовольнити в повному обсязі. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18.05.2011 року, позовні вимоги позивача Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний Банк Новий» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено в повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.08.2014 року, заяву [PERSON] про скасування заочного рішення від 18.05.2011 року постановленого по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний Банк Новий» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано і призначено до розгляду в загальному порядку. Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний Банк Новий», за довіреністю Заяц К.О. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, в наданих суду поясненнях посилалася на обставини аналогічно викладеним в позові, однак в подальшому в засідання повторно не з'явилася, будучи надоєним чином повідомленою про день і час розгляду справи, надавши суду через канцелярію письмову заяву про розгляд справи у її відсутність в якій просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, пояснив, що він працював в ПАТ Банк Новий, де дійсно звертався з заявою про надання йому кредиту, однак потім відмовився від цього, і ніяких грошових коштів в сумі 1 млн. грн.. не отримував, повністю заперечуючи підпис від його імені проставлений в заяві на видачу готівки № 870-5 від 30.09. 2008р. Пояснив, що згодом він з ПАТ Банк Новий звільнився, в подальшому за певних обставин знаходився в місцях позбавлення волі і ніяким чином ніхто його жодного разу не повідомляв про якусь наявну прострочену заборгованість по кредиту, про це фактично дізнався з направленої йому в місця позбавлення волі копії позовної заяви з додатками; просить відмовити позивачу в задоволенні позову; в подальшому в судові засідання не з'явився, надавши через канцелярію суду письмову заяву з клопотанням, справу розглянути в його відсутність та у відсутність його представника [PERSON], яким суду було подано заперечення проти позову, просить застосувати позовну давність, оскільки строк звернення до суду позивачем пропущено, вважає, що позивачем надана копія заяви на видачу готівки №870_5 від 30.09.2008 року, оригіналу не було взагалі так як заява на видачу готівки має містити обов'язкові реквізити: дані паспорта особи-отримувача або документа, що його замінює, але такі реквізити в даній заяві відсутні. Вивчив і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заперечення, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статей 3, 4, 11, 27, 31 ЦПК України право визначати предмет, підставу позову і спосіб захисту порушеного права належить позивачеві Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом належними доказами по справі встановлено, що 30.09.2008 року було укладено договір між позивачем та [PERSON] №3403708/05, про надання кредиту - грошових коштів в розмірі 1400000,00 грн. під 21 % річних на строк 1 місяць (а.с.5-8 том 1). У відповідності до заяви на видачу готівки №870_5, де зазначено отримувачем [PERSON] у розмірі 1400000,00 грн., зі змістом операції: надання позики згідно угоди №№3403708/05 від 30.09.2008 року в графі підпис отримувача - відсутній підпис [PERSON] (а.с.9 том 1). Згідно розпорядження від 30.09.2008 року про надання [PERSON] кредиту (грошових коштів) у розмірі 1400000,00 грн., зазначено зарахувати на позабалансовий рахунок 9031 суму поруки, що надана [PERSON] згідно договору поруки № 3403908/п від 30.09.2008 року; зарахувати на позабалансовий рахунок [NUMBER] договір поруки № 3403908/п від 30.09.2008 року; зарахувати на позабалансовий рахунок [NUMBER] кредитний договір № 3403708/05 від 30.09.2008 року (а.с.10 том 1). Разом з цим, як було установлено в судовому засіданні і не заперечувалося фактично представником позивача Заяц остання пояснила, що їй не відомо про договору поруки і як доказ їх не може представити суду. Відповідач [PERSON] також пояснив, що йому нічого не відомо про укладені договори про поруку в рахунок забезпечення договору з боку його колишньої дружини - [PERSON] Аналогіче стосується і заставного договору на автомобіль Мersedes Benz, 2007 року випуску З протоколу б/н засідання кредитного комітету від 29.09.2008 року вбачається, що постановлено дозволити ТОБО №16 надати кредит на споживчі потреби працівнику АКБ «Новий» [PERSON] в розмірі 1400000,00 грн. строком на 1 місяць, зі сплатою 21% річних. В забезпечення оформити договір поруки з [PERSON] і договір застави на автомобіль Мersedes Benz, 2007 року випуску (а.с.11). Заявою від 29.09.2008 року [PERSON] не заперечувала проти отримання кредиту в АКБ «Новий» її чоловіком [PERSON] в розмірі 1400000,00 грн. строком на 1 місяць, зі сплатою 21% річних (а.с.15 том 1). У відповідності до заяви від 29.09.2008 року на ім'я Голови Правління АКБ відповідач [PERSON] просив розглянути питання про надання кредиту для особистих цілей в розмірі 1400000,00 грн. строком на 1 місяць, зі сплатою 21% річних, в якості забезпечення запропоновано поруку дружини [PERSON] та автомобіль Мersedes Benz, 2007 року випуску (а.с.16 том 1). У зв'язку з порушенням кредитних зобов'язань, утворилася заборгованість по укладеному 30.09.2008 року договору №3403708/05, що становить 2401083,12 грн. згідно виписки з особового рахунка (а.с.64-66 том 1). З довідки №5/13-475 від 17.03.2011 року АКБ «Новий» вбачається, що виконувалося списання грошових коштів в розмірі 9163,47 грн. з рахунку [NUMBER] ([NUMBER]- зарплатна карта [PERSON].) на рахунок [NUMBER] (рахунок відображення прострочених процентів), з призначенням платежу: часткове погашення прострочених процентів по кредитному договору №3403708/05 від 30.09.2008 року [PERSON] (а.с.76 том 1). Як в судовому засіданні пояснив відповідач [PERSON] він ніяких грошових коштів в рахунок погашення заборгованості по кредиту не вносив, просив врахувати те, що на момент списання грошових коштів в розмірі 9163,47 грн. з рахунку [NUMBER] ([NUMBER]- зарплатна карта [PERSON].) він фактично перебував в СІЗО. Згідно довідки №38 від 17.03.2011 року АКБ «Новий», в якості забезпечення повернення кредиту позичальник повинен був оформити: договір поруки № 3403908/П від 30.09.2008 року, за умовами якого - предметом застави виступає порука [PERSON], що зареєстрована за адресою: [ADDRESS]; паспорт [NUMBER], виданий відділом № 2 УФМС Росії по Ом\-ській обл. в Центральному адміністративному окрузі м. Омська., 05.03.2008 року та договір застави, який повинен був би бути укладеним не пізніше 03.10.2008 року, де предметом застави виступає автомобіль Mercedes-Benz С 280, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 218749,50 грн. за згодою сторін. З моменту підписання кредитного договору і по теперішній час [PERSON] не надав АКБ «Новий» ніякого забезпечення за даною кредитною угодою (а.с.77). В судовому засіданні представник позивача Заяц пояснила, що фактично кредитний договір ніякими зобов»язаннями не був забезпечений. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як вбачається зі змісту наданого позивачем на підтвердження своїх вимог договору №3403708/05 від 30.09.2008 року, позивач повинен був надати кошти відповідачу, а відповідач [PERSON] зобов'язався повернути кошти в строк до 29.10.2008 року. Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача на виконання умов вище вказаного договору, зокрема у матеріалах справи відсутній оригінал заяви на видачу готівки № 870_5 від 30.09.2008 року, й відповідно такий документ позивачем суду не надано. Згідно висновку експерта №31705,1707-к від 24.09.2015 року, призначеної судом судової - почеркознавчої експертизи від 03.07.2015 року, надана на дослідження заява на видачу готівки №870 від 30.09.2008 року являє собою технічне зображення, що виконана електрофотографічним способом друку. Питання: «Чи виконано підпис [PERSON] в заяві на видачу готівки №870 5 особисто останнім чи іншою особою» - не вирішувалось, у зв'язку з тим, що встановити відсутність факту монтажу в наданому на дослідженні технічному зображенні заяви на видачу готівки №870 5 від 30.09.2008 року не виявилось можливим з причини відсутності ознак монтажу, що не виключає його наявності (а.с.38-40 том 2). Статтею 66 ЦПК України визначено, що висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звукової - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Отже, виходячи з наведеного, суд приймає висновки експерта як належний і допустимий доказ і такий що був одержаний у відповідності до вимог закону, оцінка якого підлягає в сукупності з іншими доказами по справі. Вищенаведені правовідносини, виходячи з сукупності досліджених по справі доказів, у системному зв'язку регулюються наступними вимогами закону. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З умов кредитного договору №3403708/05 від 30.09.2008 р. , їх співмірності вимогам закону - ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами не дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. Зокрема, з оцінки сукупності досліджених по справі доказів , відповідно доводів сторін, вбачається відсутність волевиявлення в [PERSON] на укладення вказаного договору, останній повністю в судовому засіданні заперечував його оформлення, підписання і відповідно погашення (списання) сум в рахунок погашення кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, позивач у відповідності до ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України не довів ті обставини, на які вони посилаються, оскільки не змогли подати документи, які б підтверджували факт видачі [PERSON] кредитних грошових коштів за договором №3403708/05 від 30.09.2008 р., зокрема не надано оригінал заяви на видачу готівки № 870_5 від 30.09.2008 року. Стосовно клопотання представника відповідача про застосування позовної давності то позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України і обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися позивач. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (абзац другий частини п'ятої статті 261 ЦК України), тобто після закінчення: або передбаченого частиною другою статті 530 ЦК України семиденного строку від дня пред'явлення вимоги; або передбаченого іншим актом цивільного законодавства чи договором іншого пільгового строку, в який боржник має виконати зобов'язання. Виняток з цього правила становлять випадки, коли із закону або з договору випливає обов'язок негайного виконання зобов'язання: у такому разі перебіг позовної давності починається від дня пред'явлення вимоги кредитором. Судом встановлено, що право на звернення до суду позивач отримав 30.10.2008 р., а позовна заява була подана в 10.12.2010 року (а.с.3 том 1), що не свідчить про пропуск трирічного терміну загальної позовної давності (правові позиції у справі №6-127 цс14 від 22.10.2014 року). За таких обставин суд не вбачає необхідності застосування до даних правовідносин наслідків спливу позовної давності і вважає, що слід відмовити в задоволенні позовних вимог по суті. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed