Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач свої вимоги уточнені вимоги мотивує тим, що 10 грудня 2013 року між нею, як працівником-продавцем продовольчих товарів та [PERSON], як роботодавцем - фізичною особою-підприємцем, укладено трудовий договір №3807-13, що зареєстрований в Сумському міському центрі зайнятості. Відповідно до умов договору він є безстроковим, що укладається на невизначений термін. Працівник зобов'язаний виконувати продаж та зберігання товару в с. Хотінь вул. Леніна, 68 маг. «Липки»». Фізична особа зобов'язується оплачувати працю працівника у розмірі 1250 грн. на місяць. Розмір заробітної плати визначається за згодою сторін, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. Працівники, які працюють у фізичних осіб за трудовим договором підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Оплата страхових внесків провадиться у розмірах і порядку, визначених законодавством» З 09.06.2015 по 09.06.2018 року позивачка перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною, а перед закінченням відпустки виявила бажання розірвати трудовий договір за згодою сторін в зв'язку з тим, що вона проживає в іншій місцевості, має дві дитини, не має змоги працювати в іншому населеному пункті. 25 травня 2018 року кореспонденцією відправила відповідачу заяву про звільнення за згодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст. 36 Кодексу Законів про працю України, видачу трудової книжки та здійснення передбачених законодавством виплат при звільненні. З цим питанням телефонувала відповідачу, який на телефонні дзвінки не відповідав. 18.01.2017р. [PERSON] припинив свою діяльність, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та провести звільнення відповідно до законодавства він не може. Після 09.06.2018 відповідач уникав зі мною спілкування з приводу розірвання трудових відносин, а згодом у листі датованому 09.06.2018, який вона отримала 7 липня 2018 року, повідомив про звільнення її на підставі п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України (за прогул). 06 липня 2017 року за захистом своїх прав щодо незаконного заволодіння її трудовою книжкою відповідачем звернулася до Сумського районного відділку поліції, в зв'язку з чим проводилась перевірка. У серпні 2018 року отримала відповідь про те, що матеріали перевірки зареєстровані в ЖЄО № 4409 від 07.07.2018 р. списані до справи, оскільки відсутні ознаки злочину. 13 липня 2018 року на домашню адресу отримала лист відповідача, датований 11.07.2018 про те, щоб вона 19 липня з'явилась до Сумського міського центру зайнятості для розірвання трудового договору. 19 липня 2018 року відповідач трудову книжку не передав, питання розірвання договору та зняття його з реєстрації у центрі зайнятості не вирішив. До цього часу відповідач уникає встановленого порядку розірвання трудового договору. Тому позивачка просить розірвати трудовий договір та звільнити її з 10 червня 2018 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України з поважних причин (переїзд на нове місце у проживання, догляд за дітьми до досягнення ними чотирнадцятирічного віку) зі зняттям з реєстрації у Сумському міському центрі зайнятості без присутності роботодавця. Позивачка у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявився, надав суду письмові пояснення, а також заяву, у якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. (а.с.45) Представник третьої особи в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надавши письмові пояснення, звертаючи увагу суду на зміст позовних вимог та норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини. (а.с. 55-57) Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 грудня 2013 року між позивачкою, як працівником-продавцем продовольчих товарів та [PERSON], як роботодавцем - фізичною особою-підприємцем, укладено трудовий договір №3807-13, що зареєстрований в Сумському міському центрі зайнятості (а.с. 14) Відповідно до умов договору він є безстроковим, що укладається на невизначений термін. Працівник зобов'язаний виконувати продаж та зберігання товару в с. Хотінь вул. Леніна, 68 маг. «Липки»». Фізична особа зобов'язується оплачувати працю працівника у розмірі 1250 грн. на місяць. Розмір заробітної плати визначається за згодою сторін, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. Працівники, які працюють у фізичних осіб за трудовим договором підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Оплата страхових внесків провадиться у розмірах і порядку, визначених законодавством» З 09.06.2015 по 09.06.2018 року позивачка перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною (а.с. 15). Перед закінченням відпустки виявила бажання розірвати трудовий договір за згодою сторін в зв'язку з тим, що вона проживає в іншій місцевості- смт. Хотінь, має дві дитини, не має змоги працювати в іншому населеному пункті. 25 травня 2018 року кореспонденцією відправила відповідачу заяву про звільнення за згодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст. 36 Кодексу Законів про працю України, видачу трудової книжки та здійснення передбачених законодавством виплат при звільненні. (а.с.20) Дані обставини підтверджуються довідкою Краснопільської селищної ради, копією свідоцтва про народження дитини (а.с.23-24) 18.01.2017р. [PERSON] припинив свою діяльність, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та провести звільнення відповідно до законодавства він не може (а.с. 11-13). До цього часу відповідач уникає встановленого порядку розірванню трудового договору, тобто трудовий договір залишається не розірваним, що порушує трудові права позивача. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Процедура реєстрації трудових договорів між підприємцями та найманими працівниками, так і процедура зняття їх з реєстрації регулюється Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затв. наказом Міністерства праці та соціальної політики від 08.06.2001 року № 260. З огляду на викладене, беручи до уваги норми чинного законодавства, порушене право позивача підлягає захисту, тому суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: approved