Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначивши, що 29 січня 2007 року між ВАТ КБ «НАДРА», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №8/2007/840-К/731-Н, відповідно до якого позивачем було надано останньому грошові кошти в сумі 198000,00 доларів США з виплатою процентної ставки 12,49 % річних, строком до 20.01.2037. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачами [PERSON] та [PERSON], кожним окремо, 29 січня 2007 року укладено договори поруки №731-Н/1 та №731-Н/2, відповідно до умов яких останні зобов'язувалися солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов'язання відповідачем [PERSON] за кредитним договором. Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим станом на 26 серпня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 890696,15 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 11 904 510,33 грн., яку позивач з урахуванням уточнених позовних вимог, а також судові витрати просив стягнути з відповідачів солідарно (а.с.3-5, 187-188 т.1, а.с.2-3 т.2). Відповідачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] не погодилися із первісним позовом та звернулися до суду із зустрічними позовними заявами. Так, [PERSON] просив суд визнати недійсним кредитний договір №8/2007/840-К/713-Н від 29 січня 2007 року укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра», визнати Договір поруки №731-Н/1 від 29 січня 2007 року укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» та Договір поруки № 731-Н/2 укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» недійсними, посилаючись на порушення Банком при укладенні зазначених договорів Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.205-210 т.1). [PERSON] просив суд визнати договір поруки № 731-Н/2 укладений між ним та ПАТ КБ «Надра» припиненим, посилаючись на закінчення строку дії договору поруки, як то передбачено ч.4 ст.559 ЦК України (а.с.183-185 т.1). [PERSON] у своїй зустрічній позовні заяві просила суд визнати договір поруки №731-Н/1 від 29 січня 2007 року укладений між нею та ПАТ КБ «Надра» припиненим, посилаючись на закінчення строку дії договору поруки, як то передбачено ч.4 ст.559 ЦК України (а.с.173-175 т.1). В судовому засіданні представник позивача Охременко А.О. надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягала. Проти задоволення зустрічних позовних заяв заперечувала, зазначивши, що при укладенні кредитного договору №8/2007/840-К/713-Н від 29 січня 2007 року та договорів поруки порушень діючого законодавства не було. Крім того, основне зобов'язання не виконано, кредитний договір укладено до 2037 року, а тому договори поруки не є такими, що припинили свою дію. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні проти первісного позову заперечували в повному обсязі, з тих обставин, які викладено у зустрічних позовних заявах. Суд, вислухавши представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК). Судом встановлено, що 29 січня 2007 року між ВАТ КБ «НАДРА», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №8/2007/840-К/731-Н, відповідно до якого позивачем було надано останньому грошові кошти в сумі 198000,00 доларів США з виплатою процентної ставки 12,49 % річних, строком до 20.01.2037 (а.с.19-22 т.1). Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві поняття «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобов'язання» визначаються як різні (стст.530, 631 ЦК). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено в ст.1050 ЦК. Якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК). Судом встановлено, що сторони встановили строк дії договору - до 20.01.2037, а також п.3.3.2. домовилися про щомісячне погашення кредиту, а саме щомісячна сума мінімально необхідного платежу повинна складати 2132,60 доларів США. Пунктом 3.3.3. встановлено, що позичальник вносить черговий мінімальний платіж, визначений у п.3.3.2. цього Договору, щомісячно до 20 числа поточного місяця (а.с.20 т.1). Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (унесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року в справі №6-14цс14, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. В порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за ним станом на 26 серпня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 890696,15 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно сумі в 11 904 510,33 грн., яка складається з наступного: 191 327,50 доларів США, що еквівалентно 2 257 168,58 грн. - заборгованість за сумою кредиту; 146 136,63 доларів США, що еквівалентно 1 953 174,51 грн. - заборгованість по процентам, 533 432,02 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 7 129 532,32 грн. - пеня, 19800,00 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 264634,92 грн. - штрафи, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Розглядаючи зустрічний позов відповідача [PERSON] суд зазначає наступне. Згідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. ст. 6, 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства. Посилання [PERSON] щодо недійсності правочину, а саме кредитного договору, є хибними, оскільки факт підписання ним кредитного договору свідчить про згоду останнього з його умовами, в тому числі про отримання кредиту у доларах США. Крім того, ніщо не перешкоджало йому отримати кредит у національній валюті. Суд також звертає увагу на те, що тривалий час [PERSON] виконував умови договори. Отже, судом встановлено, що спірний кредитний договір не суперечить положенням діючого законодавства України, а тому не має підстав для визнання його та договорів поруки недійсними. Під час розгляду справи відповідачем [PERSON] заявлено про пропуск банком строку звернення до суду із вимогами про стягнення заборгованості. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду до вимог за період з 04 вересня 2008 року (день останньої оплати) до 15 квітня 2010 року (трирічний строк звернення до суду). З урахуванням викладеного, та наданих доказів (розрахунків заборгованості в межах позовної давності банком на вимогу суду не надано), суд приходить до висновку про наявність заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Надра» яка виникла станом на 26 серпня 2014 року та складається з: заборгованості за кредитом та процентами в розмірі 210 328,65 доларів США, що в еквіваленті складає 2 460 845 грн. 20 коп., пеня в розмірі 50000 доларів США, що в еквіваленті складає 585 000 грн. 00 коп. та 19 800,00 доларів США штрафу, що в еквіваленті складає 232 958 грн. 88 коп., а всього 280 128,65 доларів США, що в еквіваленті складає 3 277 505 грн. 21 коп. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] 29 січня 2007 року був укладений договір поруки №731-Н/1, відповідно до умов якого вона зобов'язувалася солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов'язання відповідачем [PERSON] за кредитним договором (а.с.17-18 т.1). Також в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] 29 січня 2007 року був укладений договір поруки №731-Н/2, відповідно до умов якого останній зобов'язувався солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов'язання відповідачем [PERSON] за кредитним договором (а.с.15-16 т.1). Пунктом 1.2 частини 1 договорів поруки передбачено, що відповідальність поручителя та боржника є солідарною. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. Відповідно до ст.556 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст.554 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. При солідарному обов'язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред'явивши вимогу до одного із солідарних боржників і не одержавши задоволення, кредитор має право пред'явити вимогу до іншого солідарного боржника. Поручитель відповідає перед кредитором у тому є обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст.554 ЦК України). Особи які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.3 ст.554 ЦК України). Відповідно до аналізу зазначеної правової норми поручителі, які спільно поручились, відповідають перед кредитором солідарно. У разі укладення декількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання ч.3 ст.554 ЦК України не застосовується. Таким чином, оскільки кожен з відповідачів - [PERSON] та [PERSON] уклали з позивачем ПАТ КБ «Надра» окремі договори поруки щодо виконання взятих на себе зобов'язань [PERSON], то з кожного з поручителів повинна стягуватися сума заборгованості за кредитним договором та договорами поруки, а не солідарно, як просить стягнути ПАТ КБ «Надра». Разом з тим, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі №6-53цс14, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що останній платіж здійснено [PERSON] 04 вересня 2008 року. Вимоги про сплату заборгованості за кредитним договором Банком надіслано на адресу відповідачів - [PERSON] та [PERSON] 29.03.2013 (а.с.24,25 т.1), а 15 квітня 2013 року позивач ПАТ КБ «Надра» звернувся з позовом. Оскільки порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). У зв'язку з викладеним, суд вважає, що договори поруки є припиненими у зв'язку з пропуском Банком строку звернення до поручителів, а тому зустрічні позови відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід задовольнити, визнавши припиненим договір поруки №731-Н/1 від 29 січня 2007 року укладений між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON], та визнати припиненим договір поруки №731-Н/2 від 29 січня 2007 року укладений між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ПАТ КБ «Надра» та вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/731-Н від 29 січня 2007 року, яка виникла станом на 26 серпня 2014 року та складається з: заборгованості за кредитом та процентами в розмірі 210 328,65 доларів США, що в еквіваленті складає 2 460 845 грн. 20 коп., пеня за період з 30 травня 2013 року по 29 травня 2014 року в розмірі 50000 доларів США, що в еквіваленті складає 585 000 грн. 00 коп. та 19 800,00 доларів США штрафу, що в еквіваленті складає 232 958 грн. 88 коп., а всього 280 128,65 доларів США, що в еквіваленті складає 3 277 505 грн. 21 коп. Зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та з урахуванням результату розгляду справи з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Надра» слід стягнути судовий збір у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 3441 грн. 00 коп.

Outcome: partial