Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), звернулось в суд із позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що [PERSON] порушив зобов'язання, взяті на себе згідно укладеного 26 червня 2008 року кредитного договору № 235909 сred, щодо своєчасного погашення заборгованості щомісячними платежами внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 25'439,35 дол. США, що еквівалентно 203'260,38 грн. [PERSON], відповідно до договору поруки від 26 червня 2008 року, поручився за належне виконання вказаних зобов'язань, а тому повинен нести солідарну відповідальність у разі їх порушення. 15 серпня 2014 року представник позивача уточнила позовні вимоги, а у судове засідання 18 листопада 2014 року подала до цього уточнення доповнення, в яких зазначає, що 25 грудня 2009 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області уже було стягнено з відповідачів: · 8'281,98 дол. США - заборгованість по кредиту; · 1'382,60 дол. США - заборгованість за відсотками, · 31,39 дол. США - штраф (фіксована частина); · 483,23 дол. США - штраф (процентна складова). · Ці кошти не слід стягувати повторно, однак враховуючи, що вказане рішення суду боржниками не виконано, проценти за користування коштами та штрафні санкції продовжували нараховуватись. Їх об'єм, станом на 21 липня 2014 року, становить 20'764,02 дол. США та 250 грн. з яких: · 19'315,04 дол. США - заборгованості по підскоках за користування кредитом; · 250 грн. - штраф (фіксована частина); · 1'448,98 дол. США - штраф (процентна складова). Саме ці кошти представник позивача просить стягнути з відповідачів. У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, забезпечивши явку свого представника - адвоката Грибан Ж.В., котра проти задоволення позову частково заперечила. Факту укладення спірного кредитного договору, та наявності у відповідачів заборгованості за ним - не заперечує, однак вважає неправомірним нарахування процентів за користування коштами у розмірі 48% на рік. Вказане мотивує тим, що у договорі передбачена процентна ставка за користування кредитом у розмірі 24% якої і слід дотримуватись. Незважаючи не те, що вказаним кредитним договором передбачена можливість застосування подвійної процентної ставки, однак про такі дії ПАТ КБ «Приват Банк» повинно було попередити позичальників у встановленому у договорі порядку, чого не зробило, а тому і саме підняття є незаконним. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити з огляду на таке. Відповідно до п.п. 1.1., 1.3., 1.4. кредитного договору № 235909-CRED від 26 червня 2008 року (далі - Кредитний договір), ПАТ КБ «ПриватБанк» надало [PERSON] грошову позику в розмірі 10'000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% річних, з кінцевим терміном повернення в строк до 25 червня 2010 року. Також [PERSON] і позивач погодили та підписали Додаток № 1 до Кредитного договору, який передбачає графік погашення кредиту та відсотків. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороті або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором, між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки від 26 червня 2008 року (далі - Догові поруки). Відповідно до п. 2 Договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, відповідно до ст. 554 ЦК України. Відповідно до п. 4 Договору поруки у випадку невиконання боржником обов'язків по кредитній угоді, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Отже [PERSON] солідарно відповідає за зобов'язання [PERSON] у Кредитному договорі. Сторонами визнана, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає той факт, що відповідачі неналежно виконують зобов'язання за Кредитним договором внаслідок чого у них перед позивачем утворилась заборгованість. Предметом спору фактично є її розмір та порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами. З цього питання суд вважає на необхідне зазначити наступне. П. 3.1 Кредитного договору передбачено, що за користування кредитом позичальник платить відсотки в розмірі 24% річних. Розрахунок нарахованих відсотків відбувається з моменту зарахування коштів на картку в розмірі, вказаному в п. 1.3 цього договору до дати погашення кредиту відповідно Графіка і п.п. 2.4.1., 3.3., 3.4 даного договору. Водночас у п. 3.2. Кредитного договору вказано, що, відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України, при порушенні позичальником якого небуть із обов'язкових по погашенню кредиту, згідно Графіка і п.п. 1.4., 2.3.1., 3.3. цього договору, або порушення п. 2.2.8 цього договору, позичальник платить банку відсотки за користування кредитом в розмірі 48% річних, розраховані від суми залишку непогашеної, згідно Графіка, заборгованості за кредитом. Відповідно до вимог ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Спірні правовідносини виникли в момент підписання Кредитного договору, тобто 26 червня 2008 року. На той момент діяв Цивільний кодекс України в редакцій від 12 квітня 2008 року (далі - ЦК України в редакцій від 12 квітня 2008 року) і саме її слід взяти до уваги при правовому аналізі умов Кредитного договору. Так от, ч. 1 ст. 627 ЦК України в редакцій від 12 квітня 2008 року, передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. А ст. 212 цього ж кодексу встановлено, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Такою обставиною сторонами визначено несвоєчасну сплату позичальником, передбачених Кредитним договором платежів. У такому випадку наступає зміна прав та обов'язків сторін, зокрема збільшення відсоткової ставки вдвічі. Я вбачається з розрахунку заборгованості за Кредитним договором (а.с. 6 ) вперше прострочення за Кредитним договором мало місце 28 листопада 2008 року і саме тоді на суму прострочення (363,69 дол. США) була нарахована процентна ставка у розмірі 48% річних. Посилання представника відповідачів на вимоги ч. 4 ст. 10561 Цивільного кодексу України, якою передбачено обов'язок кредитора повідомляти позичальника про зміну процентної ставки за кредитним договором протягом 15 календарних днів до дати такої зміни, є неспроможними, оскільки. Стаття 10561 Цивільного кодексу України була доповнена частиною четвертою, де вказано про такий обов'язок кредитора, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» № 3795-VI від 22 вересня 2011 року, котрий набрав чинності 16 жовтня 2011 року. Згідно ч. 2 розділу ІІ («Прикінцеві положення») цього закону, його дія не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності. Тобто положення ч. 4 ст. 10561 Цивільного кодексу України не поширюються на відносини сторін за Кредитним договором, оскільки цей правочин укладений до набрання чинності законом, котрий встановив такі вимоги. Також варто зазначити, що умовами самого Кредитного договору не передбачено обов'язку кредитора повідомляти боржника про застосування збільшеної процентної ставки. Отже, передбачена п. 3.2 Кредитного договору, процедура нарахування відсотків є правомірною і не суперечить ні умовам цього правочину, ні вимогам діючого на той момент законодавства, а твердження представника відповідача про необхідність їх повідомлення про збільшення процентної ставки є необґрунтованими. Таким чином, внаслідок неналежного виконання умов Кредитного договору у [PERSON] утворилась заборгованість перед позивачем. Як вбачається з розрахунків, наданих представником позивача у заяві про уточнення позовних вимог, загальна сума боргу [PERSON] перед позивачем складає 28'979,62 дол. США з яких: · 8'281,98 дол. США - заборгованість по Тілу кредиту; · 20'697,64 дол. США - заборгованість по відсотках. · Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 грудня 2009 року з [PERSON] та [PERSON] солідарно було стягнено заборгованість за Кредитним договором в загальній сумі 10'179,2 дол. США з яких: · 8'281,98 дол. США - заборгованість по Тілу кредиту; · 1'382,60 дол. США - заборгованість по відсотках. · Як встановлено у судовому засіданні, це рішення відповідачами не виконано. Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 Цивільного кодексу України. Проаналізувавши вказані норми права суд вважає, що наявність лише самого не виконаного судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, не є підставою для припинення зобов'язань згідно цього правочину, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання його умов, не позбавляє кредитора права на отримання відсотків за користування коштами та отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. Саме це і було здійснено позивачем, тобто не непогашене тіло кредиту продовжували нараховуватись відсотки та суми штрафів, відповідно до умов Кредитного договору. Так ці відсотки становлять 19'315,03 дол. США з яких: · 15'916, 17 дол. США - за період з 14 серпня 2009 року по 14 травня 2013 року. Від цієї суми слід відняти 1'382,60 дол. США, котрі стягнуті за рішенням суду від 25 грудня 2009 року і кінцева сума становить 14'533,57 дол. США; · 2'550,85 дол. США - за період з 15 травня по 31 грудня 2013 року; · 2'230,61 дол. США - за період з 01 січня по 21 липня 2014 року. · Також, відповідно до умов п. 5.10 Кредитного договору було нараховано: · 250 грн. - штраф (фіксована частина); · 1'448,98 дол. США - штраф (процентна складова). · Отож загальна сума заборгованості по відсотках та сумах штрафних санкцій за Кредитним договором становить 20'764,01 (14'533,57 + 2'550,85 + 2'230,61 + 1'448,98 = 20'764,01) дол. США та 250 грн. Враховуючи, що представник позивача наполягає на розрахунку заборгованості у гривневому еквіваленті за курсом Національного Банку України (далі - НБУ), що діяв на момент проведення ним обчислень боргу, тобто 21 липня 2014 року, зважаючи на відсутність щодо цього заперечень з боку представника відповідачів та враховуючи інтереси останніх, суд вважає такі вимоги представника позивача підставними. Таким чином, внаслідок неналежного виконання умов Кредитного договору у [PERSON] утворилась заборгованість перед позивачем котра складає 20'764,01 дол. США, що за курсом НБУ1165,5592 грн. за 100 дол. США, котрий діяв станом на 21 липня 2014 року, еквівалентно 241'900,83 (20'764,01 ? 11,65 = 241'900,83) грн. та 250 грн. За належне виконання цих зобов'язань відповідає і [PERSON] згідно Договору поруки. Саме тому з відповідачів в користь позивача слід солідарно стягнути вказану суму заборгованості. Також, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-IV від 08 липня 2011 року, із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243,60 грн.) та не більше 3 розмірів м.з.п. (3'654 грн.). При зверненні до суду позивач сплатив 2'032,60 грн. судового збору. Однак при збільшенні позовних вимог ціна позову змінилась і відповідно змінився розмір судового збору котрий слід справляти за їх заявлення. Враховуючи, що суд прийшов до переконання про необхідність стягнення з відповідачів 242'150,83 грн. (241'900,83 + 250 = 242'150,83) сума судового збору котру слід справляти складає 2'421,5 грн. (242'150,83 ? 1 ? 100 = 2'421,5). У такому випадку, сплачені позивачем 2'032,60 грн. слід компенсувати йому за рахунок відповідачів, а решту - 388,9 (2'421,5 - 2'032,6 = 388,9) грн., стягнути з них в користь держави.

Outcome: approved