Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач ПТ «Ломбард Донкредит ТОВ «Інтер-Ріелті» і компанія» звернувся до суду, посилаючись на те, що 21 липня 2015 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту та застави №ДОН3270001774, відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач одержав фінансовий кредит в розмірі 52 266,00 грн. строком на 15 днів, зі сплатою 2,7% за користування кредитом, що складає 1411грн. 20 коп., а всього до повернення підлягає 53677 грн. 20 коп. Протягом встановленого договором строку відповідач не повернув суму кредиту та не сплатив відсотки за користування кредитом, у звязку із чим позивач у відповідності до п. З Договору у набув право через 7 календарних днів звернути стягнення на предмет застави. Кріс того, умови договору передбачено, що під час контрольного строку позичальник (заставодавець) сплачує пеню за користування кредитом у розмірі 1% від суми кредиту за кожний день прострочки, та проценти за користування кредитом у розмірі 0,18% від суми кредиту за кожен день прострочки. Позивач виконав свої зобовязання за Договором та не звернув стягнення на предмети застави протягом контрольного строку. В свою чергу, відповідач не виконав своїх зобовязань, не повернув суму кредиту, не сплатив відсотки за користування кредитом до теперішнього часу, тому відповідно до умов Договору сума до повернення за всіма виплатами (тіло кредиту, відсотки, пеня) склала 57 994,35грн. У відповідності до вимог чинного законодавства, а також договору № 69/2013, укладеного 29 травня 2013 року між позивачем та Національним банком України (в особі Державної Скарбниці України) звернення стягнення на предмети застави було здійснено позивачем шляхом продажу до Державної Скарбниці України за закупівельними цінами на дорогоцінні метали у брухті, які встановлені розпорядженням Державної скарбниці України та діють на дату надходження цінностей до покупця. На момент надходження предметів застави до НБУ, вартість одного граму золота відповідно до розпорядженням Державної скарбниці України складала: 583 проби - 454,89грн.; 585 проби - 456,45грн.; 750 проби - 585,19грн. За результатами звернення стягнення на предмети застави суми, вирученої від їх продажу, а саме 36 304 грн. 79 коп., не вистачило для повного задоволення вимог позивача. Тому, враховуючи, що відповідачем не було виконано умови договору, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту та застави №ДОН3270001774 від 21.07.2015 року в розмірі 21 689,56грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Додатково представник позивача пояснив, що позивач здійснив продаж предметів застави у встановленому законом порядку, що підтверджується актом про остаточне приймання цінностей від 29 вересня 2015 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про вручення судової повістки, про причини неявки до судового засідання суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Як встановлено в судовому засіданні 21 липня 2015 року між [PERSON] та ПТ «Ломбард ДОНКРЕДИТ Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-РІЕЛТІ» І КОМПАНІЯ» було укладено договір про надання фінансового кредиту та застави №ДОН3270001774, відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач отримав фінансовий кредит в розмірі 52\~266 грн. строком кредитування 15 днів, тобто до 04 серпня 2015 року, зі сплатою за користування кредитом 2,7 % , що складає 1411 грн. 20 коп. / а. с. 8/. В забезпечення зобовязань за договором відповідач передав позивачу в заклад золоті вироби, а саме кольє 583 проби, загальною вагою 58,01 гр. оціночною вартістю 37\~880,32 грн. та ланцюг 585 проби, загальною вагою 21,97 гр. оціночною вартістю 14 385,78 гр. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Пунктом 3 договору про надання фінансового кредиту передбачено, що у випадку порушення позичальником (заставодавцем) строку повернення кредиту, дія договору автоматично продовжується на контрольний строк - 7 календарних днів до 11.08.2015 року, під час якого кредитодавець (заставодержатель) не вправі звернути стягнення на предмет застави. Під час контрольного строку позичальник (заставодавець) сплачує пеню за користування кредитом у розмірі 1% від суми кредиту за кожний день прострочки, та проценти за користування кредитом у розмірі 0,18% від суми кредиту за кожен день прострочки. В порушення умов договору та норм чинного законодавства ні у строк, визначений договором, ні до теперішнього часу отримані в кредит кошти відповідач позивачу не повернув, відсотки за користування кредитом не сплатив. У звязку із чим з відповідача на користь позивача підлягала сплаті сума 57\~994 грн. 35 коп., яка складається з : тіла кредиту - 52\~266 грн., відсотки за користування кредитом (15 днів протягом дії договору) 1411 грн. 18 коп., відсотки за користування кредитом протягом контрольного строку 7 днів 658 грн. 55 коп., пеня за прострочення повернення кредиту за 7 днів 3658 грн. 62 коп. Згідно ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 802 від 04.06.1998 року, з наступними змінами та доповненнями, не викуплені з-під застави ювелірні та побутові вироби з дорогоцінних металів, брухт дорогоцінних металів, а також дорогоцінне каміння першого порядку першочергово пропонуються Національному банку та Мінфіну. На підставі вимог діючого законодавства України між позивачем та Національним банком України в особі Державної Скарбниці України 29 травня 2013 року було укладено договір № 69/2013 на поставку брухту дорогоцінних металів / а. с. 9-13/. Відповідно до п. 4.2. вказаного договору розрахунки за поставлені постачальником цінності проводяться за закупівельними цінами на дорогоцінні метали у брухті, які встановлені розпорядженням Державної скарбниці України та діють на дату надходження цінностей до покупця. На момент надходження предметів застави до НБУ, тобто станом на 28 вересня 2015 року, вартість одного граму золота відповідно до розпорядженням Державної скарбниці України складала: 583 проби - 454,89грн.; 585 проби - 456,45грн.; 750 проби - 585,19грн. / а. с. 14/. На виконання умов вищезазначеного договору 28 вересня 2015 року позивачем до Державної скарбниці України направлено посилку із золотими виробами вагою 2200гр. оціночною вартістю 744\~903 грн. 87 коп., в тому числі ланцюг та кольє, які відповідач передав в заклад / а. с. 16-19/. Відповідно до акту про остаточне приймання цінностей № 2203 29 вересня 2015 року Державною скарбницею України НБУ було прийнято від позивача вищезазначені золоті вироби / а. с. 44-45/, загальна ціна від продажу предметів застави склала 36 304,79грн. / а. с. 18-19/. Тобто отримана позивачем за результатами звернення стягнення на предмети застави суми є недостатньою для повного задоволення вимог позивача. Статтею 24 Закону України «Про заставу» у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України. У звязку із чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача різницею між сумою, яка підлягала поверненню відповідачем, та вартістю предметів закладу після їх реалізації, що складає 21 689,56грн. ( 57994,35 грн. 36304,79 грн. = 21689,56 грн. ) При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на наявність розбіжностей у кількості виробів та їх ваги, оскільки згідно рекламації до акту про остаточне приймання цінностей від 29 вересня 2015 року вбачається, що ці розбіжності стосуються всієї кількості золотих виробів, які були передані позивачем до Державної скарбниці України в цей день. Доказів того, що зазначені розбіжності стосуються саме ланцюга та кольє, переданих відповідачем в заклад, [PERSON] судові не надано. Крім того, представник позивача пояснив, що у разі продажу великого золотого виробу він підлягає розпиленню на кілька частин з метою посвідчення, що він дійсно в цілому виготовлений із золота, тому відповідно кількість переданих в Держскарбницю золотих виробів значно більша, про що і зазначено в рекламації. Згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею ї документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витирати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved