Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Позивач у липні 2017 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивує тим, що відповідач є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини записані згідно частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Родина відповідача перебуває в полі зору соціальних служб вже не перший рік, [PERSON] вже була позбавлена батьківських прав відносно своїх шести дітей. Відповідач не приділяє належної уваги дитині, зі слів сусідів б'є доньку, дитина перебуває в неналежних умовах, завжди брудно одягнена, часто голодна. Співмешканець відповідача [PERSON] зловживає алкоголем, влаштовує сімейні сварки, чим спричиняє для дитини стресові ситуації, крім того, хворіє на відкриту форму туберкульозу, проте від лікування у спеціальних закладах відмовився. Відповідач також відмовилася від профілактичного лікування туберкульозу. Дитячим лікарем Тростянецької центральної районної лікарні було рекомендовано прийом дитиною профілактичного препарату,а відповідач була поміщена до інфекційного відділення Тростянецької центральної районної лікарні, проте перервала терапію дитині та самовільно залишила відділення і по наступну партію препарату до лікаря не прийшла, хоча була повідомлена про важливість прийому ліків у суворо визначений термін. [PERSON] ніде не працює, живе за рахунок соціальних виплат на дитину та тимчасових заробітків співмешканця. Крім того, родина не має належних побутових умов для утримання та виховання дитини, з невідомих причин жінка з дитиною часто змінюють місце мешкання, проживають тимчасово у найманому або покинутому житлі, в результаті чого житло, що належить на праві власності відповідачці приходить у занедбаний стан та є непридатним для проживання дитини. Відповідач перебувала під соціальним супроводом Тростянецького районного центру соціальних служб для сім'ї дітей та молоді, під час якого з [PERSON] працювали спеціалісти центру та служби. Також відповідач неодноразово використовувала отриману на дитину соціальну допомогу не за призначенням. Від сусідів на відповідача неодноразово надходили скарги, її неодноразово заслуховували на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини, але мати дитини не виконувала рекомендацій, бродяжничала з дитиною, на конструктивний діалог не йшла, поводилась агресивно у бесіді з представниками соціальних служб. Розпорядженням голови Тростянецької районної державної адміністрації від 22.06.2017 року [PERSON] було вилучено у матері та влаштовано до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини. Посилаючись на указані обставини та те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не піклується про розвиток дитини, умови проживання непридатні для проживання та виховання дитини, оскільки відсутня їжа, одяг брудний, дівчинка не мита, перебувала у контакті з хворим на туберкульоз, позивач, збільшивши розмір позовних вимог в частині аліментів, просить суд:1) позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]; 2) стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача та одночасно служби у справах дітей Пальошко З.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилалась на те, що [PERSON] є сьомою дитиною відповідача щодо якої стоїть питання позбавлення батьківських прав, відповідач не сформувалась як мати, не має навиків виховання дитини, організації побуту через те, що сама не отримала такого виховання від батьків. Відповідачу соціальними службами були створені всі можливості для налагодження побуту, належного виховання та піклування за дитиною, але вона всі можливості не використала, ігнорує їх. [PERSON] схильна до брехні та бродяжництва, іноді залишала свій будинок та жебракувала з дитиною на залізничному вокзалі м.Харків. Хоча позбавлення батьківських прав і є крайньою мірою, але всі заходи впливу до відповідача вичерпано, вона не здатна змінитись і відповідний виховний потенціал у неї відсутній. Сусіди неодноразово повідомляли службі у справах дітей, що мати б'є дитину, лається на неї нецензурною лайкою. У будинку відповідача, де до вилучення дитини відповідач проживала, умови для проживання дитини відсутні, дитина не мита та належно не годована систематично, і крім того, перебувала у контакті з хворим на туберкульоз. Через те, що [PERSON] не виконала вимогу ізолювати дитину від хворого її співмешканця на туберкульоз, дитина через загрозу інфікування була вилучена на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від неї та поміщена до Сумського обласного спеціалізованому будинку дитини. Відповідач в судове засідання не з'явилась, була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи (а.с.99).[PERSON] протягом судового розгляду брала участь у засіданнях, заперечила проти позбавлення її батьківських прав відносно її доньки та пояснила, що вважає, що її донька була відібрана безпідставно, силою, вважає, що належно піклувалась про дитину. Забрали дитину з лікарні, не схотіла продовжувати її лікувати з метою профілактики туберкульозу, оскільки не вірила, що її співмешканець хворий, і крім того він хотів залишати її помешкання. [PERSON] зазначила, що ніде не працює, доходів не має, у її будинку немає умов для проживання, оскільки не працює піч через те, що її співмешканець розібрав і пропив. Їздила до доньки у будинок дитини, але не часто через відсутність коштів. Зверталась до служби у справах дітей щодо повернення дитини, але їй відмовили до вирішення позову судом про позбавлення батьківських прав. [PERSON] повідомляла, що її знайомий надав дозвіл проживати у будинку у с.Зарічне, який порожній, там збирається облаштовувати для дитини умови для проживання. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що відповідач є здоровою, алкоголем не зловживає та бореться за дитину. 20.06.2017 року у [PERSON] без її волі, згоди, дозволу та погодження, протизаконним шляхом у приміщенні Тростянецької районної центральної лікарні та за участі працівників лікарні була вилучена її дитина [PERSON] і без згоди матері була відвезена до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини. [PERSON] вважав характеристики відповідачки є упередженими та не відповідають дійсності, також твердження, що відповідачка систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та не приділяє належної уваги своїй дитині є хибними та надуманими все це навмисно створюється заради виправдання дій та підкреслення важливості і потрібності своєї роботи для утримання посад. Також відповідач з червня 2017 року не проживає з співмешканцем [PERSON] та навіть не знає де він знаходиться. [PERSON] на даний час ніде не працює, оскільки неможливо знайти роботу, вона має власну приватизовану жилу кімнату у колишньому гуртожитку, яка дійсно потребує ремонту. З дитиною у відповідачки було повне порозуміння та благополуччя. На думку представникавідповідача позивач не має безперечних доказів щодо ухилення відповідачки від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Представник Тростянецького районного центру соціальних служб для дітей, сім'ї та молоді Сизарєва С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила задовольнити, посилаючись на те, що тривалий час [PERSON] отримувала соціальні послуги та допомогу від центру, зокрема завдяки центру отримала кімнату, яку привела у непридатний для проживання стан, їй неодноразово сприяли у пошуку роботи. У 2017 році зверталась за допомогою у відновленні паспорту, який комусь передала в заставу, паспорт був відновлений і вона продовжила отримувати соціальну допомогу. На цей час відповідач на контакт не йде, всі можливі заходи впливу на неї та допомоги вичерпані, вона не здатна в належних умова утримувати та виховувати дитину. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], відомості про батька відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження було внесено відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України, тобто зі слів матері (а.с. 7,8). Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Тростянецької районної державної адміністрації від 15.09.2015 року рекомендовано Тростянецькому районному центру соціальних служб для дітей, сім'ї та молоді взяти під соціальний супровід [PERSON] терміном на 6 місяців для надання комплексу соціальних послуг (а.с.10). Згідно з актів обстеження житлово-побутових умовпроживання від 14.06.2017[PERSON] на час перебування у неї дитини проживала за адресою:[ADDRESS], кімната належить їй на праві власності,розділена на дві частини, будинок електрифікований, є пічне опалення, на червень 2107 року проживав біологічний батько дитини [PERSON]. Житло у занедбаному стані, а саме піч розібрана, брудна підлога, гори немитого посуду, розкидані речі, постільна білизна не прана, дитина одягнена в брудний одяг, волосся неохайне, нечесане. Члени комісії, що проводили обстеження, наголосили, що дитину треба ізолювати від хворого на туберкульоз, мати попереджена про наслідки байдужого ставлення до здоров'я дитини (а.с.13). У червні 2017 року заступник головного лікаря по дитинству КЗ «Тростянецька центральна районна лікарня» [PERSON] звернулась до начальнику служби у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації із листом про необхідність негайного вилучення у [PERSON] доньки [PERSON] та направлення її до обласного будинку дитинидля проведення повноцінного безперебійного профілактичного лікування дитини, мати самовільно без попередження лікарів забрала дитину з інфекційного відділення, не надавала дитині медикаменти для профілактичного лікування, не роз'єднала дитину з активним тубхворим, що може привести до розвитку туберкульозу у дитини чи формування резистенції дитини до даних медикаментів (а.с.16). Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Тростянецької районної державної адміністрації від 21.06.2017 року № 1 рекомендовано органу опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації прийняти рішення про негайне вилучення малолітньої дитини [PERSON], 2014 року народження, у матері [PERSON] та підготувати до суду заяву про позбавлення [PERSON] батьківських прав (а.с.14). Згідно з розпорядженням голови Тростянецької районної державної адміністрації від 22.06.2017 року №365-ОД з метою забезпечення прав дитини відібрано [PERSON] у матері [PERSON] та влаштовано її до комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» на повне державне забезпечення терміном на шість місяців (а.с. 15). Вирішуючи питання про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з вимогами статті 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Згідно з частинами 4 - 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини Згідно з висновком органу опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації від 28.11.2017 року оскільки [PERSON] неналежним чином піклується про розвиток, виховання, здоров'я малолітньої доньки, [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно [PERSON]. Оцінюючи обґрунтованість указаного рішення органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та оцінюючи відповідність такого висновку інтересам дитини відповідача, суд враховує роз'яснення, викладені у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за змістом яких, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За інформацією Сумського обласного спеціалізованого будинку [PERSON] перебуває в закладі з 04.07.2017 року і наглядається педіатром з приводу анемії дефіцитної легкого ступеню, тубконтакту, категорія 5, група 5.2 а, віраж туберкулінових проб категорія 5, гр.5.4а, та має плоскостопість. Виявлені відхилення у стані здоров'я не потребують спеціального лікування та особливих умов для проживання. Мати за період з 04.07.2017 по 27.02.2018 року відвідувала доньку тричі (06.09.2017, 09.10.2017, 19.12.2017), приходила неохайна, була проінформована щодо правил розпорядку будинку дитини, проте бажання пролонгувати період спілкування з [PERSON] не виявила, не телефонувала, розвитком, станом здоров'я та потребами дівчинки не цікавилась, предметів догляду дитини та матеріальної допомоги не надавала (а.с.69). Допитана в судовому засіданні як свідокзаступник головного лікаря по дитинству КЗ «Тростянецька центральна районна лікарня» [PERSON] суду підтвердила, що відповідач неналежно виконувала свої обов'язки щодо піклування про здоров'я дитини, у її оселі накурено, брудно, дитина неохайна. Валерія потребувала курсу профілактичного лікування від туберкульозу, проте мати його перервала, що могло викликати стійкість до препарату та необхідність застосування більш агресивних ліків. Допитана в судовому засіданні як свідок головний спеціаліст по роботі з сім'ями управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації [PERSON] суду показала, що [PERSON] знає 8 років з часу роботи у Службі у справах дітей. У відповідача, яка виховувалась в інтернаті не сформувались відповідні навички, вона не здатна бути матір'ю, їй соціальними службами була надана значна допомога, придбана квартира, яку вона привела у непридатний для проживання стан, у кімнаті брудно, печі фактично немає, є борги за комунальні платежі, у пральній машині скидані тривалий час брудні речі та білизна. Відповідач останній час стала проживати з чоловіком хворим на туберкульоз, зі слів сусідів била та ображала доньку. [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно всіх її попередніх дітей. Допитана в судовому засіданні як свідок практичний психолог Сумського спеціалізованого будинку дитини [PERSON] суду показала, що дитина відповідача - [PERSON] на момент поміщення у липні 2017 року до закладу була ослаблена, у неї діагностована дефіцитна анемія, гемоглобін був на рівні 80 при нормі 120, що було наслідком неналежного харчування дитини. У перші дні дитина не плакала, не кликала мати та не сумувала за нею. Психомоторика у перші три тижні була загальмована, дитина була індиферентна до оточуючих, не проявляла ініціативи жодної, у тому числі, у спілкуванні з іншими дітьми. На початку перебування [PERSON] у закладі було проведено її обстеження за шістьма показниками розвитку з метою виявлення її фактичного розвитку у співвідношенні із необхідним календарним розвитком виходячи з її віку.Обстеження показало затримку в розвитку рухів, мовлення дитини, психічний вік був у двічі меншим, загальний коефіцієнт розвитку був 53 при нормі 80-90. З дівчинкою була проведена велика робота психологів, логопеда, невролога, педіатра, по завершенні курсу динаміка розвитку колосальна, що свідчить про те, що дитина матір'ю була занедбана і не отримувала належного розвитку. Дитина на цей час виявляє інтерес до співпраці, до сюжетно-рольових ігор, ініціативна, формує сюжет гри, є активною, творчою. На момент поміщення у заклад [PERSON] не знала що таке олівець, гризла його, що означає, що дитині його ніколи не давали. На цей час дитина малює, за відповідною методикою за малюнками виявлялась прихильність до матері, проте образ матері у дитини відсутній, у неї фігурували лише вихователі. Педагогічні працівники відмічали, що [PERSON] при зустрічах з матір'ю не сильно її впізнавала, нетривалий час проводила з нею. Зараз дитина активна, оскільки отримує збалансоване харчування, належний догляд, якого не мала перебуваючи з матір'ю. З урахуванням викладеного та на підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що вилучення у відповідача її доньки згідно з розпорядженням голови Тростянецької районної державної адміністрації від 22.06.2017 року №365-ОД відповідало інтересам дитини, оскільки була загроза її здоров'ю, фізичному та психічному її розвитку через невжиття відповідачем заходів роз'єднання дитини із хворим на туберкульоз, не забезпечення їй нормальних побутових умов, дотримання санітарно-гігієніч них норм, брак уваги матері до дитини, не здійснення матір'ю занять з метою тренування та формування у дитини відповідних базових навичок, що спровокувало затримку у розвитку дитину за відсутності у неї вроджених психічних вад. Указане рішення органу опіки та піклування ухвалено відповідно до частини 2 статті 170 Сімейного кодексу України, оскільки ураховуючи звернення у червні 2017 року заступника головного лікаря по дитинству КЗ «Тростянецька центральна районна лікарня» [PERSON] мав місце винятковий випадок, пов'язаний із безпосередньою загрозою для здоров'я дитини. А тому доводи відповідача та її представника про незаконність відібрання дитини від матері без рішення суду є необґрунтованими, оскільки не підтверджуються належними доказами і не узгоджуються з положеннями частини 2 статті 170 Сімейного кодексу України. Проте, суд враховує поведінку матері протягом судового розгляду справи, яка демонструвала прагнення до повернення дитини, посилаючись на те, що припинила проживати із [PERSON] - хворим на туберкульоз, не зловживає спиртними напоями, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягалась, відвідувала доньку у будинку дитини, постійно стверджувала, що не збирається відмовлятись від дитини, вжила заходів постановки дитини у чергу до дитячого садочка, який би донька відвідувала, якби дитина не була відібрана. З огляду на викладене, позивачем не доведено правових підстав застосування до [PERSON] найбільш радикального заходу - позбавлення батьківських прав. Разом з тим, установлені судом обставини вказують на те, що мала місце винна поведінка матері по відношенню до дитини і повернення дитини матері та залишення її з нею на цей час є небезпечним для її здоров'я і морального виховання. Відповідно до частини 1 статті 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Відповідач не довела всупереч вимогам статті 12, 81 ЦПК України, що створила належні умови для проживання та розвитку дитини. Обстеження умов проживання [PERSON] у лютому 2018 року не вдалось за можливе, двічі представники служби у справах дітей приїздили до її квартири, яка належить їй на праві власності, але її не було і зі слів сусідів вона не з'являється уже протягом двох тижнів. Іншої адреси перебування [PERSON] ні суду, ні службі у справах дітей не надала. Обсяг соціальної допомоги, що був наданий [PERSON] був достатнім і включав заходи із поліпшення житлових умов, сприяння пошуку роботи, надання обґрунтованих рекомендацій щодо способу піклування за розвитком та здоров'ям дитини, що не заперечувалось відповідачем. Виходячи з якнайкращих інтересів дитини, з огляду на не створення [PERSON] належних умов для проживання та розвитку доньки [PERSON], на цей час перебування дитини під державною опікою, у тому числі через стан психічного та фізичного здоров'я дитини, який був занедбаний матір'ю, на переконання суду є виправданим. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її відповідачем, суд за її заявою може постановити рішення про повернення дитини. Отже, суд вважає, що за таких обставин необхідно відібрати малолітню [PERSON] від матері, без позбавлення батьківських прав, відповідно до частини 1 статті 170 СК України, оскільки залишення дитини у сім'ї є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Оскільки на даний час дитина вилучена із сім'ї та перебуває у інтернатному закладі, то дитина і надалі повинна перебувати під контролем органу опіки та піклування. При вирішенні вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] у розмірі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення нею повноліття, виходить з таких мотивів. Відповідно до частини 4 статті 170 Сімейного кодексу України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення.Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Ураховуючи викладене, відповідач як мати, незважаючи не відібрання дитини, зобов'язана утримувати доньку до досягнення нею повноліття. Відповідач є працездатною особою, не визнана в установленому порядку інвалідом, яких вона за законом зобов'язана утримувати, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] аліментів у заявленому позивачем розмірі. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти підлягають стягненню з дня пред'явлення позивачем позову, тобто з 13 липня 2017 року. На підставі викладеного та

Outcome: partial