Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач, уточнивши свої позовні вимоги до початку розгляду справи по суті (а.с.19) просить суд; визнати незаконною постанову приватного нотаріуса Василівського районного нотаріального округу в Запорізькій області [PERSON] від 28 липня 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; зобовязати нотаріуса на підставі наданих їй документів 289 липня 2016 року видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану квартиру; зобовязати ВДВС зняти арешт з усього майна, невизначеного майна, що належало спадкодавцю [PERSON], який помер 10 травня 2015 року, що був накладений виконавчою службою згідно постанови від 12 липня 2002 року за № 531-02, зареєстрованого державним реєстратором Василівською державною нотаріальною конторою 07 липня 2005 року за № 2164655. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], проте він не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану квартиру у звязку з наявністю арешту, накладеного на все майно, невизначене майно спадкодавця. Позивач у судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Представники відповідачів також у судове засідання не зявилися. Приватним нотаріусом [PERSON] суду надано письмові заперечення проти позову та заяву з проханням розглядати справу без її участі. Причини неявки представника ВДВС суду не повідомлені. Оскільки підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для відкладення розгляду справи не має, суд вважає можливим розглядати справу без участі осіб, які не зявилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься і в ст.16 ЦК України. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно п.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення провадження або повернення виконавчого документу до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про … про зняття з нього арешту. Згідно ч.1 ст.41 Закону України «Про нотаріат», нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування, за винятком випадків, передбачених законодавством України. Підпунктом п.п.2 п.5.1 Глави 15 розділу 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мін'юсту України від 22 лютого 2012 року нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки). Якщо нотаріус, який наклав заборону, позбавлений можливості зняти її (у разі смерті, заміщення нотаріуса, у разі неможливості виконання ним своїх обов'язків, припинення нотаріусом діяльності, передачі документів до державного нотаріального архіву або з будь-яких інших причин), заборона може бути знята іншим нотаріусом. При цьому таким нотаріусом направляється за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони. Судом встановлено, що постановою приватного нотаріуса Василівського районного нотаріального округу [PERSON] від 28 липня 2016 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], що належала спадкодавцю [PERSON], який помер 10 травня 2015 року (а.с.3). Постанова була мотивована наявністю відомостей у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо арешту невизначеного майна, всього майна спадкодавця. Вказана обставина підтверджена витягом з реєстру (а.с.6, 17). Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 31 травня 2016 року (а.с.4-5), яке набрало законної сили 10 червня 2016 року, було зобовязано ВДВС Василівського РУЮ Запорізької області зняти арешт з вказаної квартири, накладений постановою виконавчої служби № 531/02 від 12 липня 2002 року, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 07 липня 2005 року за реєстровим номером № 21664644. Зі змісту вказаного рішення видно, що власником квартири був спадкодавець [PERSON] , відносно якого у ВДВС на час розгляду справи не було жодних виконавчих проваджень, тому вказаний відділ проти зняття арешту з квартири не заперечував. При розгляді справи, по якій було винесено це рішення, позивач не порушував питання про зняття арешту з невизначеного майна, всього майна спадкодавця, який був накладений тією ж постановою та зареєстрований за №2164655. Рішення суду по вказаній цивільній справі, відповідно до положень ст.14 ЦПК України є обовязковим для суду при вирішенні цієї справи, а обставини встановлені рішенням, доказуванню не підлягають. З огляду на вказане, з врахуванням положень п.3.14 гл. 10, п.п. 4.17 п.4 гл. 10 ст.18 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту від 22 лютого 2012 року № 296/5, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії була правомірною, а тому підстав для задоволення вимог позивача в частині визнання незаконною постанови нотаріуса та зобовязання видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на підставі наданих ним раніше документів суд не вбачає. Водночас наявність відомостей про арешт невизначеного майна, всього майна спадкодавця, які на теперішній час мають місце у Єдиному реєстрі заборони відчуження обєктів нерухомого майна з реєстраційним номером обтяження - № 2164655 перешкоджає позивачу в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тоді як підстави для такої заборони на теперішній час не має, що було встановлено вказаним вище судовим рішенням, яким вирішено питання щодо зняття арешту лише з квартири, належної спадкодавцю. Тому вимоги позивача в частині вирішення питання про зняття арешту з невизначеного майна, всього майна спадкодавця підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial