Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позиивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У позовній заяві посилається на ту обставину, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 16.12.1999 року на праві власності належить квартира [ADDRESS]. 24.04.2010 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, після чого він переїхав проживати у її квартиру та зареєструвався в ній. 17.12.2014 року шлюб між ними розірваний за рішенням Іванківського районного суду. Ще раніше відповідач виїхав з квартири ( у вересні 2014 року), проте залишається там зареєстрованим. Фактично проживає у своєму будинку по [ADDRESS]. Рішення про зміну місця проживання він прийняв самостійно, його ніхто до цього не примушував. Наявність у відповідача права на користування житлом, яке їй належить,суттєво ущемляє права власника щодо вільного розпорядження своїм майном. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] та встановити, що це є підставою для зняття його з реєстрації в цьому житлі . У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заявлений позов визнав. Зазначив, що хоче, аби позивачка після зняття його з реєстраційного обліку у її квартирі дозволила йому зареєструватися у їх спільному будинку, де він зараз проживає - в [ADDRESS]. Заслухавши пояснення та доводи позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступних підстав. Згідно з договором купівлі-продажу від 16.12.1999 року позивачці на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до довідки Іванківської селищної ради від 11.11.2016 року та акту обстеження факту проживання від 23.03.2015 року [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS], але не проживає там з вересня 2014 року. Згідно такого ж акта від 15.11.2016 року у спірній квартирі проживає позивачка та двоє її дітей. Відповідач визнав факт непроживання в квартирі з вересня 2014 року. Згідно ст. 167 ЖК України, у разі вибуття члена сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, він втрачає право користування жилим приміщенням, з дня вибуття. Відповідно до положень ч.2ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач у зазначеній квартирі не проживає понад 2 роки без поважних на те причин, будь-якої домовленості із власником житла та інших законних підстав на збереження за ним житла немає, ніяких обов'язків щодо утримання квартири відповідач не несе, він втратив право користування жилою площею у ній, та, в порядку ч. 2 ст. 405 ЦК України, підлягає визнанню його таким, що втратив право користування житлом в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Суд вважає, що у зв*язку із задоволенням позову права відповідача не будуть порушені, оскільки він проживає не в спірній квартирі та фактично забезпечений житлом, яке, як зазначили сторони у судовому засіданні придбане ними під час перебування у шлюбі і, відповідно є спільною сумісною власністю. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і будь-чиїх прав чи інтересів не порушує. Стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір, оскільки позивачка звільнена від його сплати при подачі позову як потерпіла від аварії на ЧАЕС 2 категорії.

Outcome: approved