Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Представника позивача [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом, про розірвання шлюбу. В обґрунтування зазначених вимог зазначив, що 22.07.2016 року [PERSON] , який є громадянином ФР Німеччини, зареєстрував шлюб з громадянкою України [PERSON] . Спільних дітей у подружжя немає. Позивач, укладаючи шлюб з відповідачем, мав надію на те, що дружина буде проживати разом з ним у [PERSON] . Проте, відповідач переїхала жити до позивача у Німеччину лише в грудні 2016 року. Проживши там деякий час, вона в липні 2017 року повернулася в Україну. Після цього, відповідач приїхала до позивача лише в середині червня 2018 року. Але через тиждень знову повернулася жити в Україну. Позивача такі невизначені стосунки не влаштовують. Поведінка відповідача протирічить природі та суті шлюбу і сім`ї в цілому. Подальше спільне життя між сторонами є неможливим. Проти примирення заперечує. В підготовчому судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на розірванні шлюбу, оскільки шлюб носить формальний характер та заперечував проти примирення. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні проти позову заперечувала, просила надати час для примирення. Представник відповідача [PERSON] в підготовчому судовому засіданні підтримала думку [PERSON] 05.12.2018 року ухвалою суду провадження у цивільній справі зупинено в зв`язку з наданням сторонам строку для примирення терміном на два місяці. 11.01.2019 року ухвалою суду поновлено провадження по справі, виправлено описку в ухвалі від 05.12.2018 року, провадження зупинено. 05.02.2019 року ухвалою суду поновлено провадження по справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. 06.03.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, в судове засідання не з`явилися без повідомлення причин, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали. Суд також враховує, що дана цивільна справа перебуває на розгляді суду майже 9 місяців, проте відповідач та її представник з`явилися лише в судове засідання призначене на 05.12.2018 року, в якому просили надати час для примирення. В подальшому жодного разу не з`явились до суду для дачі пояснень, що свідчить про відсутність у них інтересу до наслідків розгляду справи в суді. При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та її представника , неявка яких до суду визнана судом неповажною. Суд виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади. У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та її представника, повідомлених належним чином. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Згідно свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , 22 липня 2016 року між [PERSON] (громадянин Федеративної Республіки Німеччина) та [PERSON] (громадянка України) укладено шлюб, який зареєстровано Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 311. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини залишено без змін Смирнова ( а.с. 5). Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинено у зв`язку з різними поглядами на життя, відсутністю почуття любові, поваги. Сторони подружніх відносин не підтримують з червня 2018 року, мешкають в різних країнах. В даний час шлюб у сторін носить формальний характер. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім`ї рівні права та обов`язки. За змістом ч. 1 ст. 24, ч. 2 ст. 104, ч. 1ст.ст. 110, 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. У відповідності до ст. ст. 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб можу бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Оскільки, як зазначив позивач, він не бажає миритися з дружиною, суд не може примусити його зберегти шлюб. При цьому судом враховано, що сторонам надавався строк для примирення терміном на два місяці, після закінчення якого пройшло ще три місяці, однак, відповідач [PERSON] жодного разу не з`явилась до суду для підтвердження своїх доводів, висловлених в судовому засіданні і не надала суду доказів можливості збереження шлюбу, будучи неодноразово належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи. При вирішенні питання про наявність чи відсутність підстав для розірвання шлюбу судом з`ясовано взаємовідносини сторін та причини, що призвели до відсутності між ними взаєморозуміння, втрати почуття любові та взаємоповаги. Крім того, судовим розглядом встановлено що шлюб носить формальний характер, суперечить інтересам позивача та порушує його право на шлюб за вільною згодою та право на розірвання шлюбу. Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що відповідач не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, можливості подальшого збереження шлюбу з позивачем, та вчинення нею будь-яких дій спрямованих на збереження шлюбу та відновленням стосунків з чоловіком. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе шлюб зареєстрований між сторонами розірвати, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст. 105, 112 СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн., сплачений останнім під час звернення з позовом до суду (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 104,105,112, 114 СК України,

Outcome: approved