Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позиція сторін у справі У листопаді 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», про виключення майна з-під арешту. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що в межах виконавчого провадження з виконання рішення суду постановою державного виконавця від 31 липня 2014 року накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику - [PERSON] , що включає в себе квартири [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав відзив на позов, в якому зазначив, що позовна заява є безпідставною та необґрунтованою, твердження викладені в ній не підтверджуються ніякими доказами, а тому є всі підстави для відмови в задоволенні позовних вимог. Від інших відповідачів відзив на позов до суду не надходив. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 січня 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Юхименко О. С. від 31 липня 2014 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-90/04, виданого 23 липня 2004 року, накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, яке належить боржнику [PERSON] . Позиція суду та оцінка аргументів сторін За приписами частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині першій статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. На підтвердження своїх доводів сторона позивача долучила до матеріалів справи копію рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 лютого 2005 року у справі № 2-332/2005р, яким визнано за [PERSON] право власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS] , виключивши їх з акту опису майна, складеного 01 листопада 2004 року державним виконавцем Департаменту державної виконавчої служби МЮ України. За правилами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд критично оцінює долучену до матеріалів справи копію рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 лютого 2005 року у справі № 2-332/2005р, оскільки така копія не засвідчена у встановленому законом порядку, не містить відповідної відмітки щодо набрання законної сили. Згідно з частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Матеріали справи не містять доказів реєстрації права власності [PERSON] на 3/4 частини квартири [ADDRESS] . За приписами пунктів 1, 2, 4, 5 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність. У частинах першій-четвертій статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Всупереч принципам змагальності та диспозитивності цивільного судочинства стороною позивача не надано суду достовірних та достатніх доказів того, що існує арешт, який порушує її майнові права, та відповідно не доведено, що такий арешт підлягає скасуванню, а відтак відсутні правові підстави для задоволення вимог позову.

Outcome: dismissed