Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.09.2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №77.1/АА-01720.08.2, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит на загальну суму 18288, 66 дол. США, строком до 24.09.2011 року зі сплатою 16,0 % річних. В свою чергу, позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитами, інші платежі, визначені даним договором. 24.09.2008 року з метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, Банк та [PERSON] уклали Договір поруки № 77.1/АА-01720.08.2-3/П. 22.05.2019 року між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Родовід Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №77.1/АА-01720.08.2 та Договору поруки № 77.1/АА-01720.08.2-3/П. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідачі кредит та відсотки за кредитом у повному обсязі не сплачують, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором №77.1/АА-01720.08.2 від 24.09.2008 року в розмірі 175024, 16 грн., судові витрати у розмірі 2625, 36 грн. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30.04.2020 року цивільну справу за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості передано для розгляду за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 12.06.2020 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу. 28.07.2020 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов Відзив на позов. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказує про те, що згідно із умовами Кредитного договору №77.1/АА-01720.08.2 від 24.09.2008 року, Банк відкриває Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 18288,66 доларів США із терміном по 24.09.2011 року включно.Відповідно до умов п. 3.1.2 вказаного договору, Позичальник зобов`язується повернути одержані кредити згідно із умовами цього договору не пізніше 24.09.2011 року.Така домовленість сторін також підтверджується копією Додатку 1 до кредитного договору № 77.1/АА-01720.08.2 від 24.09.2008 року, у якому сторони погодили детальний розпис сукупної вартості кредиту та графік його погашення.Таким чином, сторони кредитного договору погодили кінцевий строк виконання зобов`язання Відповідача-1 по поверненню кредитних коштів з урахуванням нарахованої плати за кредит - 16% річних, не пізніше 24.09.2011 року. Отже, з урахуванням погодженого сторонами кінцевого строку виконання зобов`язання Відповідача-1 по поверненню кредитних коштів та плати за кредит, враховуючи вимоги статей 260, 261 ЦК України, кредитор міг звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором у межах строку із «25» вересня 2011 року (наступний день кінцевої дати строку погашення кредиту) по «26» вересня 2014 року (сплив трирічного строку загальної позовної давності). Доказів домовленості сторін про збільшення строків позовної давності позивач не навів. Із урахуванням пропуску загальної позовної давності по стягненню основної суми боргу за Кредитним договором № 77.1/АА-01720.08.2 від 24.09.2008 року, та пропуску спеціальної позовної давності в один рік, правові підстави для стягнення пені відсутні. Крім того нарахування процентів після 26.09.2011 року за кредитним договором не передбачено, тому нараховувати та стягувати 16% річних за період із 22.05.2019 по 20.12.2019 року у позивача відсутні. Позивачем в порушення ст.81 ЦПК України не надано доказів відкриття на ім`я Відповідача-1 рахунків, виписок по даним рахункам, які і мали би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з яких суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано та сплачено Відповідачем-1. Проте, позивачем не додано до позовної заяви первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідачів перед позивачем, а також суми нарахувань, зазначені в розрахунках є правильними. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.07.2020 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у Відзиві, у зв`язку з чим просив в його задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 24.09.2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №77.1/АА-01720.08.2. Відповідно до умов договору №77.1/АА-01720.08.2 від 24.09.2008 року Банк надав відповідачу [PERSON] кредит на загальну суму 18288, 66 дол. США, строком до 24.09.2011 року зі сплатою 16, 00 % річних. Згідно п. 1.2. та п.п. 1.2.1. Договору кредитні кошти надаються виключно на наступні цілі: купівлю автомобіля та сплату страхових платежів, а саме: на купівлю автомобіля згідно договору № 290 купівлі-продажу автомобіля від 17.09.2008 року 18288, 66 дол. США. З метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором №77.1/АА-01720.08.2 від 24.09.2008 рокуміж ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 77.1/АА-01720.08.2-3/П від 24.09.2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12). 22.05.2019 року між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Родовід Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №№_28.4.1/АЄ-012.07.2. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні від такого обов`язку в цілому. Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Вердикт Капітал» просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №77.1/АА-01720.08.2 від 24.09.2008 у розмірі 175024,16 грн. станом на 20.12.2019 року, з яких: нараховані 3% річних - 36380, 44 грн.; нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - 138643, 72 грн. Позивач зазначає, що станом на день подання позовної заяви, відповідачі не повернули отримані кредитні кошти згідно Кредитного договору договором №77.1/АА-01720.08.2 від 24.09.2008р. Таким чином, з огляду на те, що Позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню Кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору договором №77.1/АА-01720.08.2 від 24.09.2008 р., ТОВ «Вердикт Капітал» вважає, що у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. При цьому, з наданого суду ТОВ «Вердикт Капітал» розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 20.12.2019 р. неможливо встановити дійсний розмір заборгованості відповідача, періоди за які така заборгованість була нарахована, суми та часу внесення відповідачем платежів тощо. Належного розрахунку заборгованості [PERSON] за Кредитним договором №77.1/АА-01720.08.2 від 24.09.2008 р., під час судового розгляду справи представником позивача суду не надано. У матеріалах справи міститься також розрахунок боргу 3% річних із урахуванням подвійної облікової ставки НБУ, на підставі якого позивач обґрунтовує свої вимоги та просить стягнути визначені у вказаному розрахунку грошові кошти. Вказаний розрахунок виконаний щодо суми боргу у розмірі 36380, 44 грн., однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності заборгованості саме у такому розмірі (первинні документи та виписки з особових рахунків клієнта банку, які підтверджують існування певних банківських операцій, нарахування позичальнику боргу по основній сумі кредиту та процентам). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Враховуючи те, що позивач вказував на здійснення часткових платежів на погашення кредиту, однак, доказів на підтвердження чи спростування цієї обставини не надав, суд позбавлений можливості перевірити правильність виконаного позивачем розрахунку заборгованості, встановити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором. а відтак - і перевірити правильність нарахування 3% річних із урахуванням подвійної облікової ставки НБУ. За таких обставин суд доходить висновку, що у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження розміру заборгованості, що підлягає стягненню з боржника на користь позивача, а тому у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із його недоведеністю. Відповідачем [PERSON] під час розгляду справи було заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом. Згідно вимог ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до п. 3.1.2 Кредитного договору №77.1/АА-01720.08.2 від 24.09.2008 року строк повернення кредитних ресурсів сторонами встановлено 24 вересня 2011 р. При цьому матеріали справи не містять даних про зміну терміну повернення кредиту та доказів того, що між Банком та Позичальником укладалися будь-які додаткові угоди. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Однак, стаття 259 ЦК України передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Доказів того, що з часу відступлення права вимоги на користь ТОВ «Вердикт Капітал» відповідачем здійснювалися платежі за Кредитним договором №77.1/АА-01720.08.2 від 24.09.2008 року, матеріали справи також не містять. Позов до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №77.1/АА-01720.08.2 від 24.09.2008 року ТОВ «Вердикт Капітал» пред`явило 21.01.2020 року, тобто після спливу строку загальної позовної давності до основної вимоги, при цьому суду не надано належних та допустимих доказів того, що між сторонами у справі наявна домовленість, оформлена у встановленому законом порядку, про збільшення строку позовної давності. Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Таким чином, заміна кредитора у зобов`язанні, у зв`язку з відступленням від ПАТ «Родовід Банк» до ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитним договором, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Частини 3, 4 статті 267 ЦК України регламентують, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Проте позивач не робив заяв та клопотань щодо поважності причин пропущення позовної давності, а також не встановлені такі поважні причини й при розгляді справи. Враховуючи викладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку зі спливом строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed