Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач Чернігівський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 10 115 грн. 34 коп., зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що відповідач [PERSON] перебував на обліку як безробітний в Чернігівському міському центрі зайнятості з 12.05.2020 року по 14.08.2020 року, отримував соціальні послуги і забезпечення відповідно до ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Реєстрація безробітного [PERSON] була припинена з 14.08.2020 року у зв`язку з невідвідуванням без поважних причин центру зайнятості упродовж 30 робочих днів з дати прийняття рішення про таке відвідування відповідно до абз. 2 пп.2 п. 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу. При цьому, під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 23 Закону України «Про зайнятість населення» було встановлено (акт №521 від 03.11.2020 року), що в період перебування на обліку як безробітного, відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] з 03.06.2020 року. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону. При цьому, п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону визначено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі зайнятості особи. Таким чином, відповідач [PERSON] не мав права перебувати на обліку як безробітний та отримувати допомогу по безробіттю після укладення ним трудового договору з ФОП [PERSON] , тобто з 03.06.2020 року. Разом з тим, відповідач не повідомив центр зайнятості про укладення ним трудового договору, продовжував перебувати на обліку як безробітний та отримував допомогу по безробіттю. Відповідно до довідки-розрахунку матеріального забезпечення від 03.11.2020 року №06/4112 за період з 03.06.2020 року по 06.08.2020 року [PERSON] було нараховано 18 336 грн. 37 коп. допомоги по безробіттю, у тому числі виплачено за період з 03.06.2020 року по 08.07.2020 року допомогу по безробіттю в сумі 10 115 грн. 34 коп., яка підлягає поверненню відповідачем. Позивач також зазначив, що лист про необхідність повернення коштів від 04.11.2020 року №05/4141 на суму 10 115 грн. 34 коп. надсилався відповідачу рекомендованим листом, який був повернутий з відміткою «за закінченням терміну зберігання». З огляду на викладене вище, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь грошові кошти в сумі 10 115 грн. 34 коп., а також 2102 грн. витрат на сплату судового збору. Ухвалою суду від 18.01.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду без виклику в судове засідання учасників справи. Відповідач [PERSON] судом повідомлявся про день та місце судового розгляду справи в порядку ст. 128 ЦПК України. Заяви, клопотання, відзив на позов на адресу суду не надходили. Зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За змістом ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Розміри та умови надання матеріального забезпечення на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного. Відповідно до ч.2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг, та згідно з ч. 3 ст. 36 цього Закону сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до пп. 1 п. 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2018 року № 792, центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня працевлаштування за наймом на умовах трудового договору (контракту). За змістом п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13 лютого 2009 року № 7-1, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку. Пункт 9 цього Порядку передбачає, що рішення центру зайнятості щодо повернення коштів може бути оскаржено в центрі зайнятості вищого рівня або в судовому порядку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач [PERSON] 12.05.2020 року звернувся до Чернігівського міського центру зайнятості з заявами про надання йому статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю, в яких, зокрема, вказував, що він не відноситься до зайнятого населення відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у томі числі не забезпечує себе роботою самостійно. Готовий та здатний приступити до роботи. Також, ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та несе відповідальність за достовірність поданих відомостей. Відповідно до ст.43 Закону України «Про зайнятість населення», ст.ст.22, 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», на підставі заяв, представлених документів та відомостей позивач надав [PERSON] : 12.05.2020 року статус безробітного згідно з наказом від 12.05.2020 року № HT200512, а також призначив та розпочав виплату допомоги по безробіттю з 12.05.2020 року по 06.05.2021 року (наказ від 12.05.2020 року № НТ200512). Відповідно до Акту №521 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Закону України «Про зайнятість населення» від 03.11.2020 року, складеного начальником відділу розслідування страхових випадків [PERSON] , проведеним розслідуванням встановлено, що [PERSON] перебував на обліку як безробітний в Чернігівському міському центрі зайнятості з 12.05.2020 року по 14.08.2020 року, допомога по безробіттю призначена з 12.05.2020, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу, скорочено допомогу по безробіттю у зв`язку з недотриманням рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню з 07.08.2020 року по 21.08.2020 року. Припинено реєстрацію (невідвідування без поважних причин центру зайнятості протягом 30 робочих днів) з 14.08.2020 року. За інформацією, наданою Єдиним державним реєстром страхувальників було виявлено, що [PERSON] , перебуваючи на обліку в Чернігівському міському центрі зайнятості як безробітний з 12.05.2020 року по 14.08.2020 року, з 03.06.2020 року перебував в трудових відносинах з ФОП [PERSON] (трудовий договір від 03.06.2020 року), про що не повідомив центр зайнятості та порушив вимоги ч. 2 ст. 36 Закону України«Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Відповідно до довідки-розрахунку матеріального забезпечення від 03.11.2020 року № 06/4112, складеної головним бухгалтером Чернігівського міського центру зайнятості Черненко Л.М., за період з 03.06.2020 року по 06.08.2020 року [PERSON] було нараховано 18 336 грн. 37 коп. допомоги по безробіттю, у тому числі виплачено за період з 03.06.2020 року по 08.07.2020 року допомоги по безробіттю в сумі 10 115 грн. 34 коп. Відповідно до наказу Чернігівського міського центру зайнятості «Про відшкодування коштів [PERSON] » від 04.11.2020 року № 157 постановлено заступнику директора [PERSON] вжити заходів по поверненню [PERSON] 18 336 грн. 37 коп. допомоги по безробіттю, нарахованої за період з 03.06.2020 року по 06.08.2020 року, в тому числі 10 115 грн. 34 коп. виплаченої за період з 03.06.2020 року по 08.07.2020 року; начальнику відділу бухгалтерського обліку - головному бухгалтеру [PERSON] вилучити із відомостей виплат 8221 грн. 03 коп. нарахованої [PERSON] допомоги по безробіттю, але не виплаченої станом на дату прийняття рішення. При цьому, Чернігівським міським центром зайнятості на адресу [PERSON] надсилався лист «Про повернення коштів» від 04.11.2020 року вих. №05/414, згідно якого останньому запропоновано в добровільному порядку повернути отримані кошти в сумі 10 115 грн. 34 коп. Вказаний лист повернуто відправнику з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону безробітними визнаються особи працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готові та здатні приступити до роботи. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Підставами припинення трудового договору є угода сторін ( п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). При цьому, з наявних у справі доказів судом встановлено, що за період перебування [PERSON] на обліку у Чернігівському міському центрі зайнятості як безробітного, а саме: з 12.05.2020 року по 14.08.2020 року, останній перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , а саме: був працевлаштований на підставі трудового договору на посаді водія автотранспортних засобів з 03.06.2020 року. Зокрема, відповідно до п. 3 трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 03.06.2020 року ФОП [PERSON] зобов`язується оплачувати працю працівника [PERSON] у розмірі 4723 грн. на місяць. Відповідно до п. 17 договору,- трудовий договір розірваний сторонами 15.10.2020 року ( [PERSON] звільнений з роботи за згодою сторін згідно ст. 36 п. 1 КЗпП України ). З огляду на зазначене, судом відзначається, що відповідач [PERSON] у період з 03.06.2020 року по 15.10.2020 року належав до зайнятого населення, відповідно не міг мати статус безробітного, крім того, при прийнятті на роботу до ФОП [PERSON] відповідач [PERSON] не повідомив Центр зайнятості про зміни даних, внесених до персональної картки безробітного, а саме: працевлаштування на постійну чи тимчасову роботу, внаслідок чого незаконно отримував допомогу по безробіттю у період з 03.06.2020 року по 08.07.2020 року в розмірі 10 115 грн. 34 коп. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. З огляду на зазначене вище судом відзначається, що укладення трудового договору не дає особі права на отримання статусу безробітного та унеможливлює отримання допомоги по безробіттю, тим самим, у разі якби відповідач, відповідно до покладених на нього обов`язків як безробітного, повідомив Центр зайнятості про своє працевлаштування у ФОП [PERSON] на посаду водія автотранспортних засобів з 03 червня 2020 року, у зв`язку з чим останній втратив би статус безробітного, що мало б наслідком припинення виплат допомоги по безробіттю [PERSON] , поряд з цим неповідомлення відповідачем Центру зайнятості про наявність такої обставини (працевлаштування) свідчить про недобросовісність та невиконання відповідачем своїх зобов`язань, зокрема, щодо повідомлення Центру зайнятості про працевлаштування на постійну чи тимчасову роботу, та є підставою для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача Чернігівського міського центру зайнятості суми виплаченої допомоги по безробіттю в розмірі 10 115 грн. 34 коп. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2102 грн., що підтверджується платіжним дорученням №6479 від 10.12.2020 року. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved