Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

ПрАТ «МТС Україна» звернулось в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги мобільного звязку. Свій позов мотивує тим, що 18.01.2011 року між ПрАТ «МТС Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання послуг мобільного звязку №5308072 та присвоєно особовий рахунок №1.11357348, за якими мали здійснюватись всі розрахунки за послуги мобільного звязку. Вказує, що в період з 01.03.2013 року по 31.06.2013 року у відповідача виникла заборгованість за надані послуги мобільного звязку у розмірі 1179,42, з яких: 1080,19 грн. основна заборгованість і 99,23 грн. заборгованість по сплаті збору до Пенсійного фонду України. В подальшому, 17.05.2013 року відповідачу був надісланий лист попередження про наявність заборгованості на її особовому рахунку, а 25.08.2013 року була надіслана претензія із додатком до неї із зазначенням суми боргу та вимогою погасити заборгованість. Проте, остання оплати за надані послуги мобільного звязку не оплатила. Разом з тим, 12.08.2014 року Луцьким міськрайонним судом було винесено ухвалу про відмову у прийнятті заяви позивача про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги мобільного звязку. В звязку з чим, просить суд стягнути з відповідача на користь ПрАТ «МТС» заборгованість за надані послуги мобільного звязку та судові витрати повязані з розглядом справи. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте подав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов повністю підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи через судового оголошення у пресі. А тому суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.01.2011 року між ПрАТ «МТС Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання послуг мобільного звязку №5308072 та присвоєно особовий рахунок №1.11357348, за якими мали здійснюватись всі розрахунки за послуги мобільного звязку (а.с. 8-9). Відповідно до п. 2.4.2 договору відповідач повинен сплачувати рахунки за надані послуги, авансові внески та плату за утримання номера в мережі стільникового звязку по всіх телефонах, зареєстрованих на його особистому рахунку. Згідно п. 2.4.3 договору абонент зобовязаний сплачувати авансові внески до моменту фактичного використання раніше внесеного авансу. Відповідно до п. 2.4.6 договору у разі неодержання рахунків до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, відповідач повинен був зателефонувати до оператора для одержання інформації щодо подальших розрахунків. Також згідно вимог п. 10 ст. 1, п. 9 ст. 2, п. 11 ст. 4 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року, боржник повинен сплатити 7,5 % пенсійного збору від вартості наданих послуг стільникового рухомого звязку. Як вбачається зі розрахунку, заборгованість [PERSON] за послуги мобільного звязку за період з 01.03.2013 року по 31.06.2013 року становить1179,42, з яких: 1080,19 грн. основна заборгованість і 99,23 грн. заборгованість по сплаті збору до Пенсійного фонду України (а.с. 6). Із матеріалів справи слідує, що 17.05.2013 року відповідачу був надісланий лист попередження про наявність заборгованості на її особовому рахунку, а 25.08.2013 року була надіслана претензія із додатком до неї із зазначенням суми боргу та вимогою погасити заборгованість (а.с. 18-19). 12.08.2014 року Луцьким міськрайонним судом було винесено ухвалу про відмову у прийнятті заяви позивача про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги мобільного звязку (а.с. 22). Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послуги, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Таким чином, дослідивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач неналежним чином виконав умови договору, а тому з \~неї слід стягнути 1179 грн. \~заборгованості за надані послуги за договором про надання послуг мобільного звязку. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Водночас, ч. 2 ст. 99 ЦПК України передбачено, що у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або у разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувану не повертається. У разі предявлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву. А тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 243,60 коп. судового збору.

Outcome: approved