Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач ТОВ «Таун Сервіс» звернулося до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обовязкової дії, посилаючись на те, що відносини щодо користування системами централізованого водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, «Правил надання послуг з централізованого опалення, поставки холодної та гарячої води ті водовідведення»? затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року та відповідно інших нормативно-правових актів, які регулюють даний вид взаємовідносин. На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» [PERSON] було надано для ознайомлення та подальшого укладення договір № 42039 від 24.04.2013 року «Про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення населенню, яке мешкає у приватних та малоквартирних будинках міста та селищ», підготовлений ТОВ «Таун Сервіс». 08.05.2013 року ТОВ «Таун Сервіс» отримало від [PERSON] підписаний Договір разом з протоколом розбіжностей при супровідному листі вхід. №366-К. Виходячи з тексту супровідного листа за підписом [PERSON] вбачається, що договір було підписано, але з розбіжностями, які стосуються окремих пунктів Договору. В протоколі розбіжностей [PERSON] посилається на п.п. 4.1. розділу 4 Договору, який хоче викласти в новій редакції. З огляду на вищенаведене, ТОВ «Таун Сервіс» розглянувши підготовлений [PERSON]Г/ протокол розбіжностей до Договору, склало протокол узгодження розбіжностей від 16.05.2013 року та надіслало даний протокол на адресу [PERSON] при супровідному листі вих. № 835 від 16.05.2013 року, при цьому ТОВ «Таун Сервіс» не узгодило надану відповідачем розбіжність, та не мало наміру включати цей підпункт до Договору. Представник позивача ТОВ «Таун Сервіс» [PERSON] в судовому засіданні підтримав обставини, викладені в позовній заяві на підтримання позовних вимог, просив суд позов задовольнити та визнати, що договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення № 42039 від 24.04.2013 року «Про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення населенню, яке мешкає у приватних та малоквартирних будинках міста та селищ», складений ТОВ «Таун Сервіс» та наданий відповідачу [PERSON] для підписання, є укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обовязкової дії. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити, оскільки п.п. 4.1 наданого йому на підписання ТОВ «Таун сервіс» договору не відповідає положенням типового Договору «Правил надання послуг з централізованого опалення, поставки холодної та гарячої води та водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року і який є суттєвим, так як дані положення зобовязують його, як споживача, самостійно, за свої власні кошти встановити прибор обліку водопостачання. Вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. В судовому засіданні було встановлено, що рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 1344 від 01.09.2009 року ТОВ «Таун Сервіс» визначено виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення у місті Сєвєродонецьку з 1 вересня 2009 року. Позивачем ТОВ «Таун Сервіс» було надано для підписання [PERSON] договір № 42039 від 24.04.2013 року «Про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення населенню, яке мешкає у приватних та малоквартирних будинках міста та селищ». 08.05.2013 року ТОВ «Таун Сервіс» отримало від [PERSON] заяву за вхідним № 366-К разом з підписаним договором № 42039 від 24.04.2013 року, з протоколом розбіжностей до вказаного договору, в якому [PERSON] пропонував п. 4.2 договору виключити, а п. 4.1 договору викласти в іншій редакції. 16.05.2013 року ТОВ «Таун Сервіс», розглянувши підготовлений [PERSON]Г протокол розбіжностей до договору № 42039 від 24.04.2013 року, було складено протокол узгодження розбіжностей та надіслано даний протокол на адресу [PERSON] разом із листом за вихідним № 835, при цьому ТОВ «Таун Сервіс» не узгодило надану відповідачем редакцію п. 4.1 договору, після чого звернулась до суду з позовною заявою про визнання договору № 42039 від 24.04.2013 року «Про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення населенню, яке мешкає у приватних та малоквартирних будинках міста та селищ» укладеним в редакції, яка була запропонована ТОВ «Таун Сервіс», підпункт 4.1 розділу 4 договору № 42039 від 24.04.2013 року залишити в редакції, яка була 24 квітня 2013 року запропонована Товариством з обмеженою відповідальністю «Таун Сервіс» але до початку слухання справи по суті надав заяву про зміну предмету позову, а саме про визнання договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обовязкової дії, тобто постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Однак суд не може погодитись з даними діями позивача з наступних підстав. Так, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Норми ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 Цивільного кодексу України визначають загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначають обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обовязок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обовязок відповідає зустрічному обовязку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (далі - постанова № 630). З аналізу ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Постанови КМУ України від 21 липня 2005 року № 630 видно, що умови типового договору, що набули юридично обовязкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обовязком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Аналогічна правова позиція також була викладена у постанові Верховного суду України від 10 жовтня 2012 року по справі № 6-110цс12. Але, проаналізувавши зміст договору № 42039 від 24.04.2013 року в редакції, яка була запропонована позивачем ТОВ «Таун Сервіс» для підписання [PERSON] 24 квітня 2013 року, суд дійшов висновку про невідповідність п. 4.1 вказаного договору умовам Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою КМУ України № 630, так як п.п. 4.1 Договору, наданого відповідачу, містить положення, які не містяться в типовому договору, а саме п. 4.1 Договору, наданого відповідачу, передбачено, що для обліку кількості відпущеної води «Споживач» згідно технічного рішення «Виконавця», самотужки і своїми засобами, обладнує водомірний вузол, установлює водоміри (и) і реєструє його (їх) в абонентському відділі «Виконавця» у встановленому порядку, хоча типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджений Постановою КМУ України № 630 таких умов не передбачає, крім того п. 9 Правил з надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ України № 630, передбачено, що у квартирі, (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі квартирі засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Таким чином, між наданим відповідачу договором та типовим договором, передбаченим чинним законодавством є розбіжності, які, на думку суду, є суттєвими, як для позивача так і відповідача, та є підставою позовних вимог та заперечень сторін. Інші положення договору судом не вивчались та не аналізувались, оскільки спір між сторонами виник саме зі змісту положень, викладених у п. 4.1 направленого відповідачу для підпису Договору. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обовязків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст.ст. 3 - 5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який не відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, але оскільки до суду звернувся позивач, а не відповідач з вимогами про визнання договору не укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обовязкової дії, у задоволенні вимог позивача необхідно відмовити.

Outcome: dismissed