Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позиція сторін у справі В квітні 2021 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 20.03.2021 року вона в письмовій формі уклала з відповідачами договір куп віл-продажу нерухомого майна у вигляді 19/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] зі свого боку сплатила відповідачам всю суму за придбання нерухомого майна та виконала всі інші умови договору. На даний час [PERSON] проводить ремонт житла, обробляє присадибну ділянку, витративши на це певні кошти. Позивачка неодноразово зверталася до відповідачів з вимогою разом звернутись до нотаріуса за підтвердженням договору. Однак відповідачі відмовляються від звернення до нотаріуса, вимагаючи від неї сплатити їм ще 700 доларів США. Разом з тим, відповідно до договору купівлі-продажу від 20.03.2021 року ціна продажу домоволодіння становить 5\~000 доларів США. Позивачка сплатила відповідачам всю суму за придбане нерухоме майно, однак відповідачі не надають згоди на реєстрацію договору у нотаріуса. Крім цього, ігнорують дзвінки позивачки, уникають зустрічі з нею. Процесуальні дії Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 05.04.2021 року було відкрито провадження по справі та визначено спрощений порядок її розгляду. 06.04.2021 року до канцелярії суду надійшла заява [PERSON] з проханням провести судове засідання без її присутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. В той же день, 06.04.2021 року до канцелярії суду надійшли клопотання відповідачів [PERSON] та [PERSON] з проханням судові засідання провести без їх участі, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Фактичні обставини справи Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 26.04.2021 року, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , є власницею 19/800 часток житлового будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом видане 04.07.2017 року Білгород-Дністровською районною державною нотаріальною конторою, 19/400 часток вказаного будинку на підставі Свідоцтва про право власності на житло видане 06.07.1993 року органом приватизації державного житлового фонду АО «Шабо» та 57/800 часток будинку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом видане 18.03.2021 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Драченко А.Н. З зазначеної інформаційної довідки також вбачається, що [PERSON] є власницею 19/400 часток житлового будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло видане 06.07.1993 року органом приватизації державного житлового фонду АО «Шабо». Отже удвох відповідачки є власницями 19/100 часток домоволодіння [ADDRESS] . 20 березня 2021 року між [PERSON] та відповідачками був укладений в письмовій формі Договір купівлі-продажу відповідно до пункту 1 якого продавці (відповідачі) зобов`язуються в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, передати у власність покупця (позивачки), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі прийняти у власність 19/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] , що належали продавцям на праві приватної власності. Пункт 3 договору: продавці зобов`язуються передати покупцеві одночасно з переданням майна усі документи, що стосуються майна та підлягають переданню разом із нею згідно із чинним законодавством України та вимогами, що звичайно ставляться. Пункт 4: договірна ціна майна, що продається за цим Договором складає 5\~000 доларів США. Пункт 5: сплата договірної ціни нерухомого майна Продавцям здійснюється Покупцем під час підписання цього Договору шляхом передачі Покупцем Продавцям грошових коштів у розмірі, що визначений у п. 4 цього Договору. Пункт 7: сторони зобов`язуються звернутись в п`яти денний строк, після підписання даного договору до нотаріальної контори для його державної реєстрації. Пункт 8: перехід права власності від Продавців до Покупця відбувається з моменту його державної реєстрації. Разом з тим, відповідачі всіляко ухиляються від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та ігнорують відповідні прохання позивачки. Істотні умови договори сторонами виконані, грошові кошти передані, майно передане у повне володіння та користування позивачки. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Частина 1 ст. 626 ЦК України: договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.. 627 ЦК). Стаття 629 ЦК України: договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частина 1 ст.\~657\~ЦК України: договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. За змістом ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9, при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Таким чином, суд дійшов висновків, що з огляду на вищевикладене, у зв`язку з тим, що всі істотні умови договорів купівлі-продажу були погоджені та відбулось повне виконання умов договору з боку позивача, однак відповідачі безповоротно ухилялися від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу 19/100 часток житлового будинку, є всі підстави для визнання зазначеного договору дійсним та визнання за позивачем права власності на об`єкт нерухомості. Судом враховується, що відповідачі позовні вимоги визнали в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 4 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з постановою №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до ст.\~203\~ЦК\~України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно доч. 1 ст.\~13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.\~89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Таким чином, суд надавши оцінку всім доказам, наявним в матеріалах справи, враховуючи відсутність заперечень з боку відповідачів, приходить до висновку про можливість задоволення позову. Щодо судових витрат Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте позивачкою не заявлено вимогу про стягнення з відповідачів судових витрат.

Outcome: approved