Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач ТОВ «Українська мікрофінансова мережа» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне. Між ТОВ «Українська мікрофінансова мережа» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту № ЗП05-00015 від 06.02.2014 року, за яким позичальник отримала кредит у сумі 1200 гривень строком на 14 днів. Дата повернення коштів - 20.02.2014 року. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав та надав позичальнику кредит на суму 1200 грн. Станом на 05.04.2014 року заборгованість [PERSON] складає 11546,40 гривень, з яких платіж за кредитом - 1452,00 грн., відсотки за користування кредитом - 8802 грн., штраф - 100,00 грн., пеня - 1292,40 грн. Оскільки позичальником належним чином не виконувалися грошові зобов'язання, передбачені умовами фінансового кредиту, позивач, зважаючи на наявність простроченої заборгованості, просить суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості у розмірі 11546,40 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу. Представник позивача ТОВ «Українська мікрофінансова мережа» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача ТОВ «Українська мікрофінансова мережа», підтримав викладене в позовній заяві, наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] повідомлена судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, повторно у судове засідання не з'явилась, причину неявки суду не повідомила. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Представник позивача згідно наданої заяви не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «Українська мікрофінансова мережа» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту № ЗП05-00015 від 06.02.2014 року, за яким позичальник отримала кредит у сумі 1200 гривень строком на 14 днів. Дата повернення коштів - 20.02.2014 року. Згідно з п. 1.4. Кредитного договору за користування кредитним коштами Позичальник сплачує Кредитору плату в плату в розмірі 1,5 відсотки від суми наданого кредиту за кожен день користування ним, а також вартість послуг, пов'язаних із обслуговуванням кредиту, що підлягає сплаті в день повернення суми кредиту. Пунктом 2.2. Кредитного договору зазначається, що кредитні кошти та нараховані проценти за користування ними, повертаються Позичальником касу Кредитодавець 20.02.2014 року, єдиним платежем, що становить суму не менше 1452 грн. 00 копійок, яка включає в себе розмір отриманих кредитних котів в сумі 1200 грн. та нарахованих процентів в сумі 252 грн. за відповідний період. Якщо зазначений платіж здійснюється Позичальником за межами зазначеного строку, то він коригується на відповідну суму штрафів, пені, прострочених відсотків, строкових відсотків, простроченого кредиту та строкового кредиту. Відповідно до п. 2.3.2. Кредитного договору, сплата кредиту та процентів є обов'язком Відповідача, здійснюється ним самостійно, в порядку та на умовах визначених у Кредитному договорі без окремої письмової чи усної вимоги Кредитора. Згідно з п.3.4.2. Кредитного договору, Позичальник зобов'язаний своєчасно та повному обсязі виконувати зобов'язання за Кредитним договором і не пізніше терміну, про який вказано в п.1.5. та п.2.2. повернути отримані кредитні кошти разом із нарахованими процентами, а також сплачувати штрафні санкції, якщо такі будуть мати місце. Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору встановлено, що за несвоєчасну повну або часткові несплату єдиного платежу, сума якого визначена в п.2.2. Кредитного договору Відповідач має сплатити пеню в розмірі 4 (чотири) відсотки за кожен день прострочення. що обчислюється від суми єдиного платежу чи його частини. яка залишилася неповернутою. Згідно з п. 4.2. Кредитного договору вказується, що в разі несвоєчасної сплати єдиного платежу більш ніж як 3 дні від дати, визначеної в п.2.2. Відповідач повинен сплатити Кредитору штраф у розмірі 100,00 (сто) гривень. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав та надав позичальнику кредит на суму 1200 грн. Станом на 05.04.2014 року заборгованість [PERSON] складає 11546,40 гривень, з яких платіж за кредитом - 1452,00 грн., відсотки за користування кредитом - 8802 грн., штраф - 100,00 грн., пеня - 1292,40 грн. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в договорі визначена дата виконання кредитних умов, то виконання вимог здійснюється у встановлену дату. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. В силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору позивач ТОВ «Українська мікрофінансова мережа» надав відповідачу кредит, однак останній порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, по несплачених відсотках, та штрафів. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Щодо стягнення витрат на правову допомогу слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Види судових витрат визначені в ст. 79 ЦПК України, а їх розподіл здійснюється судом відповідно до ст. 88 цього Кодексу. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги № 26, акт здачі прийняття наданих послуг розрахунок до договору. Передбачених ст. 56 ЦПК України дій з участі в судовому засіданні особи, що надає правову допомогу, не здійснювалось. Крім того, за ст. 56 ЦПК України процесуальні права особи, яка надає правову допомогу є обмеженими, вона за законом не входить до кола осіб, які беруть участь у справі і у судовому засіданні має право лише бути присутньою. Вказане відповідає роз'ясненням п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» де сказано: особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником, і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в частині другій статті 56 ЦПК. За таких обставин, понесені позивачем витрати з оплати послуг адвоката не входять до передбаченого ст. 79 ЦПК України складу судових витрат і не підлягають стягненню на її користь. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial