Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 12.02.2013 року ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого він є, уклав з відповідачем кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 19944 грн. зі сплатою відсотків та комісій в розмірі встановленому договором. Відповідно до умов договору відповідач мав щомісячно відповідно до графіку повертати кредит та сплачувати відсотки за користування ним. Однак відповідач порушує графік повернення кредиту та сплати відсотків, комісій. Станом на 10.10.2016 року відповідач має заборгованість по кредиту в розмірі 43541,66 грн. Тому просять стягнути з відповідача на свою користь заборгованості за кредитним договором та понесені по справі судові витрати. У даній справі 29.11.2017 року було відкрите провадження та справа призначена до розгляду на 21.02.2018 року. У звязку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 06.04.2018 року. З огляду на ціну позову, характер спірних правовідносин, розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судове засідання не зявився, відзив на позов не подав. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.02.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладено договір про надання кредиту. Відповідно до умов договору, відповідач отримав кредит в розмірі 19944 грн. зі сплатою .01% річних на строк до 15.02.2016 року. Умовами договору також визначений обовязок відповідача сплачувати щомісячну комісію, а також сплатити штраф за кожний випадок порушення прострочення строку сплати тіла кредиту/процентів/комісій. Вказані обставини підтверджуються копією договору (а.с. 8-13). З наведеного вбачається, що спірні правовідносини між сторонами є цивільними і врегульовані ст.ст. 207, 526, 527, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно зазначених положень закону кредитний договір укладається лише у письмовій формі і підписується сторонами. Відповідач, боржник за договором, зобовязаний добросовісно виконувати свої обовязки та повернути заборгованість по тілу кредиту, сплатити відсотки за користування. Відповідно до умов договору факторингу (а.с. 27-34), право вимоги за вказаним кредитним договором відступлене ПАТ «Альфа-Банк» на користь позивача. З наданих позивачем розрахунків слідує, що станом на 10.10.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить: 18303,06 грн. боргу з повернення кредитних коштів, 4,64 грн. боргу зі сплати відсотків, 12833,96 грн. заборгованості зі сплати комісії, штрафи 12400 грн.. Будь-яких доказі на спростування заборгованості з повернення тіла кредиту в розмірі 18303,06 грн. та сплати процентів в розмірі 4,64 грн., суду не надано. В той же час, вказаний розмір заборгованості підтверджується розрахунком (а.с. 15) Розрахунки щодо нарахування процентів в сумі 4,64 грн. та штрафів на суму 12400 позивачем проведені відповідно до умов зазначених у договорі (п. 2.2 та 4 договору) та правильність їх нарахування підтверджується розрахунком позивача (а.с. 15). Розрахунки щодо нарахування комісії, позивач обґрунтовує умовами договору (п. 2.8 договору а.с. 11). Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10\~травня 2007 року №\~168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Судом встановлено, що договором між сторонами визначений обовязок відповідача щомісячно сплачувати комісію. При цьому, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. При цьому позивач нараховував комісію за послуги, що фактично супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним. За положеннями частини пятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У звязку з викладеним відповідач зобовязаний повернути позивачу кредит та сплатити проценти в порядку та на умовах визначених договором. Згідно зі ст.ст. 12-13 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наведеного вбачається, що доведений позивачем розмір заборгованості відповідача за договором станом на10.10.2016 року становить 30707,70 грн., яка складається з боргу з повернення тіла кредиту, заборгованості зі сплати відсотків та штрафів визначених п. 4 Договору. Відповідно до вимог ст. 526, 530, 1049 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 30707,70 грн. заборгованості за кредитним договором. В задоволенні позову в іншій частині належить відмовити за необґрунтованістю вимог. У звязку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені по справі судові витрати пропорційно задоволеній частині вимог у розмірі 1136 грн. (71 % від 1762 грн. судових витрат). На підставі викладеного,

Outcome: partial