Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 72, поверх. 9, офіс 4) звернувся до суду з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення боргу за договором кредиту, вказуючи, що ТОВ «ФК «ЦФР» і [PERSON] уклали кредитний договір від 25.12.2014 № 841658056. На підставі кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 257000грн. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати проценти частинами - на умовах, визначених п. 4 і п. 5 кредитного договору і графіку платежів. Станом на 14.02.2018 зафіксовано довготривале прострочення відповідачем повернення чергових частин кредиту (сплати щомісячних платежів) за кредитним договором. Так, позивач зазначає, що станом на 14.02.2018 зафіксовано борг відповідача за кредитним договором на суму в загальному розмірі 615748грн. 92 коп. у тому числі: сума неповерненого кредиту - 247976 грн. 62 коп., сума невнесеної плати за кредитом (процентів) - 239272грн.30 коп.; сума пені - 128500грн.00коп. На забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань відповідача за кредитним договором та зобов`язань відповідача з відшкодування збитків і сплати пені, був укладений договір поруки від 25.12.2014 № 841658056-П між позивачем і відповідачем. Просять суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» суму боргу за кредитним договором від 25 грудня 2014 року № 841658056 у загальному розмірі 615748 грн. 92коп.; стягнути солідарно з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 9326 грн. 23 коп. 24 квітня 2018 року ухвалою Черкаського районного суду ухвалено справу передати за підсудністю на розгляд до Придніпровського районного суду м. Черкаси. 17 травня 2018 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси справу прийнято до свого провадження та вирішено справу розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. 27 червня 2018 року позивач через канцелярію суду надали доповнення до позовної заяви, зазначаючи, що згідно з пунктами 4.7 і 6 кредитного договору за рахунок наданого кредиту була утримана разова плата за кредитом у розмірі 5000 грн. Згідно із заявою - дорученням відповідача-позичальника від 25.12.2014 б/н , сума у розмірі 2000грн. була перерахована в якості страхового платежу на користь АТ «СК «ТАС». Факт зарахування зазначених коштів засвідчується листом-довідкою АТ «СК «ТАС» від 19 червня 2018 року № 381923. Станом на 21.06.2018 зафіксовано борг відповідача за зазначеним кредитним договором (солідарно із співвідповідачем за договором поруки від 25.12.2014 № 841658056-П0 - на суму в загальному розмірі 645858грн.71 коп. у тому числі: сума неповернутого кредиту - 247976грн. 62 коп.; сума невнесеної плати/процентів (за щомісячною і річною ставкою) - 269382грн.09коп.; сума пені - 128500грн.00коп. Просять суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на їхню користь суму боргу за кредитним договором від 25 грудня 2014 року № 841658056 у загальному розмірі 645858 грн. 71 коп. ; покласти солідарно на [PERSON] і на [PERSON] судові витрат по сплаті судового збору у розмірі 9867 грн. 88 коп. 06 березня 2019 року ухвалою суду ухвалено розглядати справу у загальному позовному провадженні, призначено підготовче судове засідання. 25 березня 2019 року ухвалою суду підготовче провадження закрито. Представник позивача за дорученням Романюк Т. І. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Топор І. О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав суду відзив на позовну заяву (арк.. справи 77-78) Представник відповідача [PERSON] - адвокат Олененко О. В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав суду відзив на позовну заяву (арк.. справи 114-121, 163-166). Суд, заслухавши пояснення представника позивача за дорученням Романюк Т. І., представника відповідача адвоката Топор І. О., представника відповідача адвоката Олененко О. В., вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені КЗпП України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 25.12.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір №841658056, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 257000 гривень, зі сплатою річної відсоткової ставки за кредитом 9,99%. Строк на який надається кредит - 48 місяців. Умовами кредитного договору також передбачено щомісячну плату за кредитом в розмірі 1,99% від суми кредиту, що становить 5114,30 гривень. За несвоєчасне повернення кредиту передбачено сплату пені в розмірі 0,3% від суми прострочення за кожний день прострочення. З моменту отримання кредиту відповідач допускала порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснювала платежів відповідно до графіку погашення, передбачених договором та достатніх для погашення її договірних зобов`язань з оплати кредиту та процентів за його користування. Відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості станом на 21.06.2018 року внаслідок порушення відповідачем [PERSON] своїх грошових зобов`язань за кредитним договором № 841658056 від 25.12.2014 року та несвоєчасною сплатою належних платежів, утворилася заборгованість, яка складається з наступних сум: - заборгованість за тілом кредиту - 247976,62 грн.; - заборгованість за річною відсотковою ставкою - 66819,27 грн.; - заборгованість за щомісячною платою за кредитом - 202562,82 грн.; - сума пені - 128500 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.548 ЦК виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором. Видами забезпечення виконання зобов`язання, в контексті ст.ст.546,549 ЦК України є неустойка у вигляді штрафу або пені. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а ст.624 ЦК України передбачено, що якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ч.2 ст.1054 ЦК України випливає, що до кредитних відносин застосовуються положення законодавства, які регулюють позичкові відносини (параграф 1 глави 71 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Статтею 1050 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно. За таких обставини, оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що між сторонами укладено договір про надання кредиту, умови якого щодо погашення заборгованості за кредитом, процентами та пенею [PERSON] належним чином не виконані та станом на 21.06.2018 року заборгованість [PERSON] по Договору № 841658056 від 25.12.2014 року становить за тілом кредиту 247976,62 гривень, за річною відсотковою ставкою 66819,27 гривень. Щодо стягнення пені/штрафів за порушення виконання умов договору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно до ст. 266 ЦК України, - зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). В той же час пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Виходячи з аналізу вищевказаних норм ЦК України, - стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, останнє нарахування пені за кредитним договором було здійснено 20.01.2017 року, а з даним позовом позивач звернувся до суду 14.02.2018 року. Тобто після спливу 12 місяців з моменту здійснення останнього нарахування суми пені, що підлягала до стягнення за порушення виконання кредитного зобов`язання [PERSON] . На підставі викладеного суд приходить до висновку, що вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» до [PERSON] про стягнення пені в сумі 128500 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання не підлягає задоволенню в зв`язку зі спливом позовної давності. Щодо стягнення заборгованості за щомісячною платою за кредитом в сумі 202562,82 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до умов кредитного договору №841658056 від 25.12.2014 року укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] , позичальнику було надано кредитні кошті на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються ЗУ «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п`ятої статті 11, частин 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. А тому положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Аналогічна позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Слід звертати особливу увагу на наявність у позовній заяві обставин, передбачених ЦПК, а саме виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Приймаючи рішення про стягнення сум за кредитним договором, суду слід керуватись положенням ч. 1 ст. 1050 ЦК та виходити з того, що стягнення сум (процентів) за ст. 1048 ЦК є платою (винагородою) за користування грошовими коштами, а стягнення сум згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК - заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Умова кредитного договору, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону «Про захист прав споживачів» є нікчемною. Згідно до частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. А тому несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно розрахунку суми боргу за кредитним договором вказано, що заборгованість за щомісячною платою за кредитом становить 202562,82 грн. (арк.спр.108) Відповідно до положень абзацу 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Крім того, за змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Таким чином несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Вказані висновки викладені в рішеннях Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду № 666/4957/15-ц від 20.02.2019, № 695/3474/17від 27.12.2018. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» в п.п. 4.8 Кредитного договору №841658056 від 25.12.2014 було незаконно встановлено плату за кредитом в розмірі 1,99% від суми кредиту, що становить 5114,30 грн., оскільки це є плата за обслуговування кредиту. А тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за щомісячною платою за кредитом в сумі 202562,82 грн. не підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення боргу за кредитом з поручителя суд приходить до наступного. Порука - це строкове зобов`язання ,і незалежно від того,чи встановлено договором строк її дії,сплив цього строку - припиняє суб`єктивне право кредитора. На забезпечення виконання кредитних зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №841658056 від 25.12.2014 року, між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено договір поруки №841658056-П від 25.12.2014 року, відповідно до умов якого останній поручається перед кредитором боржника за виконання боржником своїх обов`язків за кредитним договором, укладеним з кредитором. Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України, - порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов`язання,які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту,процентної ставки за користування кредитом,пені тощо або на включення опосередкованор обтяжливих умов відповідальності поручителя,зокрема ,шляхом скорочення строку повернення кредиту. У зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком. Саме така Правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 14.11.2018 року по справі № 758/8433/15-ц. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що договір поруки №841658056-П від 25.12.2014 року укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] є припиненим, оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» пред`явило вимогу до позичальника [PERSON] до закінчення дії кредитного договору № 841658056 від 25.12.2014 (25.12.2018 року), чим було збільшено обсяг відповідальності поручителя, та у відповідності до вимог закону не повідомило про це поручителя [PERSON] А тому не підлягають до задоволення вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 841658056 від 25.12.2014. За таких обставин, оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» необхідно задовольнити частково та стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заборгованість по кредитному договору № 841658056 від 25.12.2014, що виникла станом на 21.06.2018 в сумі 314795 гривень 89 копійок грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 247976,62 грн., заборгованість за річною відсотковою ставкою 66819,27 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 9687,83грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача [PERSON] в сумі 4721,85 грн.,тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (48,74 % від заявленої суми). На підставі ст. 551, 559, 1048-1050, 1054-1055 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial