Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач ТОВ «Служба термінового кредитування» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 4434,00 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між ТОВ «Служба термінового кредитування» та [PERSON] кредитного договору №131010-110748 від 10.10.2013 року остання отримала кредит у розмірі 300,00 гривень на споживчі цілі, строком погашення не пізніше 23.10.2013 року, зі сплатою 2% за кожен день користування кредитом, і зобов'язалася повернути кредит у визначений договором строк, сплатити проценти та відповідну платню за користування кредитом та виконати інші зобов'язання в порядку і в строки, передбачені договором. Однак [PERSON] порушила вимоги кредитного договору №131010-110748 від 10.10.2013 року, а саме не виконала в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], повідомлена судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явилася і не повідомила суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленої належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 10.10.2013 року між ТОВ «Служба термінового кредитування» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір №131010-110748, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі на загальну суму 300,00 гривень, а [PERSON], в свою чергу, зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі не пізніше 23.10.2013 року, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором (а.с.4). Згідно з п.3.1 кредитного договору №131010-110748 від 10.10.2013 року розмір процентів, які повинен сплатити позичальник, становить 2 (два) % за кожен день користування кредитом (730 відсотків річних або 732 відсотків річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік). Відповідно до п.3.3 кредитного договору №131010-110748 від 10.10.2013 року позичальник зобов'язався повернути кредит у розмірі, вказаному у п.1.2. даного договору, а також сплатити проценти у розмірі 84 гривні, нараховані за період, починаючи з дати видачі кредиту і закінчуючи датою повернення кредиту, разом - 384,00 гривні, у дату повернення кредиту. Повернення кредиту та сплата процентів здійснюється разовим платежем. На підставі п.6.2 кредитного договору №131010-110748 від 10.10.2013 року за порушення строків повернення кредиту позичальник зобов'язаний сплачувати кредитодавцю неустойку у вигляді пені з розрахунку два відсотки від суми кредиту, що вказана в п.1.2 договору, за кожен день прострочення платежу за кредитним договором. Таким чином, [PERSON] вимоги кредитного договору №131010-110748 від 10.10.2013 року не виконує, в обумовлені строки кредит та відповідну платню по ньому не сплачує. Станом на 29.08.2015 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором №131010-110748 від 10.10.2013 року в сумі 4434,00 гривень, а саме: 300,00 гривень - сума основного боргу, 84,00 гривні - проценти за договором, 4050,00 гривень - пеня за договором (а.с.8-19). Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно з ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач надав відповідачукредит. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору №131010-110748 від 10.10.2013 року, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому. У зв'язку з вищевикладеним, є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу по несплаченому кредиту, відсотків по ньому та пені відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. Таким чином, враховуючи вищезазначене, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved