Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 7383 від 03 серпня 2012 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1523, а саме на нерухоме майно - трикімнатну квартиру [ADDRESS], 2/3 якої належить на праві приватної власності [PERSON], з яких 1/3 - на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією 07 листопада 2007 року та зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 15 січня 2008 року у реєстрову книгу за № 1220 та 1/3 належить на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого 10 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 7596, зареєстрованим в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 17 жовтня 2008 року у реєстрову № д. 1289-270 та 1/3 якої належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією 07 листопада 2007 року та зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 15 січня 2008 року у реєстрову книгу за № 1220, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом пролажу публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» зі встановленням ціни продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії реалізації; за рахунок коштів, отриманих від реалізації у встановленому судом порядку предмета іпотеки задовольнити вимогу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у розмірі 284 381,58 гривень, яка виникла з кредитного договору № 2782 від 03 серпня 2012 року; для реалізації предмета іпотеки, надати публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» право на подання та отримання в органах державної влади, місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях незалежно від підпорядкування та форм власності, комунальних підприємствах (зокрема, але не обмежуючись, в органах Державної міграційної служби України, Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, Державній реєстраційній служби України, Житлово-експлуатаційних конторах тощо) та в нотаріусів, будь-яких документів, заяв та інформацію (їх копії, дублікати, витягів з державних реєстрів, довідки, інформаційні довідки, довідки форми № 3, тощо) необхідних для продажу предмета іпотеки - трикімнатної квартири [ADDRESS]; надати публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» право на подання та отримання будь-яких документів та вчинення будь-яких дій, пов'язаних із реєстрацією права власності від імені та в інтересах [PERSON], [PERSON] на трикімнатну квартиру [ADDRESS], в тому числі подавати до реєстраційної служби заяви про реєстрацію права власності на нерухоме майно та про отримання витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отримувати витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витяги з реєстру речових прав на нерухоме майно, а також право на вчинення всіх дій, пов'язаних з підготовкою предмета іпотеки до продажу; стягнути солідарно з відповідачів на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 843,82 гривень. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 03 серпня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Печерського відділення № 3715 і [PERSON] було укладено кредитний договір № 2782. Згідно п. 1.1. кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 345 000 гривень, а позичальник зобов'язався отримувати, належним чином використовувати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 18% річних на умовах та в строки, визначені договором. Згідно п. 2.1. кредитного договору виконання позичальником зобов'язання за цим договором забезпечено нотаріально посвідченим договором іпотеки нерухомого майна, а саме 03 серпня 2012 року між банком (іпотекодержателем) та [PERSON] та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 7383, де п. 1.1. договору передбачено, що з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору, іпотекодавці передають в іпотеку, а іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, який належить на праві власності іпотекодавцям. Предметом іпотеки за іпотечним договором є нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира [ADDRESS]. Свої обов'язки позивач виконав своєчасно і сумлінно - банк надав, а позичальник отримав грошові кошти, всього 345 000 гривень. Проте, позичальник свої зобов'язання, щодо повернення кредиту, сплати процентів за вказаним кредитним договором належним чином не виконує, чим порушує п. 1.1., 1.5., 4.3.1., 4.3.2., 4.3.3. кредитного договору. Позивач неодноразово звертався до [PERSON] за допомогою телефону, направляв листи-вимоги, листи-застереження з метою інформування про необхідність вчасного виконання кредитних зобов'язань та погашення існуючої заборгованості, однак бажаного результату досягнуто не було. Станом на 01 вересня 2014 року, за неповернення кредиту та процентів і пені за користування грошовими коштами з боку [PERSON] становить: загальна сума не простроченого кредиту (основного боргу): 207 000,00 гривень; загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом (по основному боргу): 51 750 гривень 00 копійок; загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом: 20 196,13 гривень; загальна сума пені: 5 435,45 гривень. Отже, загальна сума залишку заборгованості, що підлягає стягненню становить 284 381,58 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила справу розглядати у її відсутність, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 Цивільного процесуального кодексу України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідачів, та за згодою представника позивача постановити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 03 серпня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2782, відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 345 000 гривень, а позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 18% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Зазначена в цьому пункті процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. Кредит надається на 5 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 03 серпня 2017 року на споживчі цілі. Відповідно до п.п. 1.4.2. п. 1.4. Розділу 1 кредитного договору, сторони погоджуються з тим, що зобов'язання банку надати кредит виникає з моменту виконання всіх та кожної з наведених нижче умов, серед яких: укладення в забезпечення виконання зобов'язань за цим договором іпотеки нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Так, 03 серпня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON], [PERSON] було укладено іпотечний договір № 7383, відповідно до якого іпотекодавець, як майновий поручитель боржника, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві власності. За вимог ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 575 Цивільного кодексу України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація. Відповідно до п. 1.2. Розділу 1 іпотечного договору, предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира [ADDRESS]. Згідно п. 1.4. Розділу 1 іпотечного договору, договірна вартість предмета іпотеки, визначена сторонами, становить 691413,00 гривень 00 копійок. При цьому сторони погоджуються з тим, що вартість предмету іпотеки, зазначена у цьому пункті договору, є приблизною вартістю предмету іпотеки на момент передачі його у іпотеку. Реалізація предмета іпотеки у будь-якому випадку буде здійснюватись за цінами, що реально склалися на ринку на момент його реалізації та є реальними щодо його відчуження за грошові кошти, в порядку, передбаченому цим договором та чинним на момент реалізації законодавством. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконана, у зв'язку з чим наявна непогашена заборгованість перед позивачем відповідно до кредитного договору № 2782 від 03 серпня 2012 року. Відповідно до п. 5.2. Розділу 5 кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,0493% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. Так, станом на 01 вересня 2014 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором становить 284 381,58 гривень, з яких: загальна сума не простроченого кредиту (основного боргу): 207 000,00 гривень; загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом (по основному боргу): 51 750 гривень 00 копійок; загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом: 20 196,13 гривень; загальна сума пені: 5 435,45 гривень. За вимог ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до п.п. 3.1.3. п. 3.1. Розділу 3 іпотечного договору, іпотекодержатель має право: звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором та/або цим договором, в тому числі: невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання за кредитним договором та в цілому або в будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частина становить більше 3 місяців. Згідно п. 6.1. Розділу 6 іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо впродовж 3 місяців з моменту настання строку платежу зобов'язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого з своїх обов'язків, передбачених цим договором та/або у випадку невиконання боржником своїх обов'язків передбачених кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною. При цьому, у разі порушення зобов'язання та/або умов цього договору іпотекодержатель зобов'язаний надіслати іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про його виконання протягом 60 календарних днів з моменту її отримання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору і розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як вбачається з матеріалів справи, 28 січня 2014 року позивачем на адресу відповідача [PERSON] було направлено лист-застереження. 08 травня 2014 року позивачем на адресу відповідача [PERSON] було направлено лист-вимогу, з проханням погасити існуючу заборгованість по кредитному договору. 08 травня 2014 року позивачем також було направлено на адресу [PERSON] лист про усунення порушення. Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, лист-вимога та лист про усунення порушення була отримана відповідачами 26 травня 2014 року та 30 травня 2014 року відповідно. В той же час, вказані листи були залишені поза увагою відповідачів та заборгованість по кредитному договору погашена не була. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз'яснено в п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 07 листопада 2007 року, виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім'ї: [PERSON], [PERSON]. В подальшому, 1/3 частина квартири [ADDRESS] була подарована [PERSON]. - [PERSON], що підтверджується договором дарування частини квартири від 10 жовтня 2008 року. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 21 червня 2012 року, [PERSON] належить на праві власності 2/3 частини квартири [ADDRESS], [PERSON] - 1/3 частини вказаної квартири. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як роз'яснено у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] та належить: [PERSON] - 2/3 частина, [PERSON] - 1/3 частина на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією 07 листопада 2007 року та зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 15 січня 2008 року у реєстрову книгу за № 1220, договору дарування частини квартири, посвідченого 10 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 7596, зареєстрованим в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 17 жовтня 2008 року у реєстрову № д. 1289-270. Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель має право на продаж предмета іпотеки у випадку наявності рішення суду про продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно ст. 591 Цивільного кодексу України, передбачено право реалізації предмета застави, на який звернено стягнення, шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно з положеннями ст.5 Закону України «Про іпотеку», вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотеко держателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Крім того, за правилами ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку», початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог позивача про встановлення способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» зі встановленням ціни продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії реалізації; за рахунок коштів, отриманих від реалізації у встановленому судом порядку предмета іпотеки задовольнити вимогу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у розмірі 284 381,58 гривень, яка вникла з кредитного договору № 2782 від 03 серпня 2012 року та надання Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» права на подання та отримання в органах державної влади, місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях незалежно від підпорядкування та форм власності, комунальних підприємствах (зокрема, але не обмежуючись, в органах Державної міграційної служби України, Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, Державній реєстраційній служби України, Житлово-експлуатаційних конторах тощо) та в нотаріусів, будь-яких документів, заяв та інформацію (їх копії, дублікати, витягів з державних реєстрів, довідки, інформаційні довідки, довідки форми № 3, тощо) необхідних для продажу предмета іпотеки - трикімнатної квартири [ADDRESS]; наданням Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» права на подання та отримання будь-яких документів та вчинення будь-яких дій, пов'язаних із реєстрацією права власності від імені та в інтересах [PERSON], [PERSON] на трикімнатну квартиру [ADDRESS], в тому числі подавати до реєстраційної служби заяви про реєстрацію права власності на нерухоме майно та про отримання витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отримувати витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витяги з реєстру речових прав на нерухоме майно, а також право на вчинення всіх дій, пов'язаних з підготовкою предмета іпотеки до продажу. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» знайшли своє підтвердження в судовому засіданні є обґрунтованими, а позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 421,91 гривень з кожного. Враховуючи наведене та

Outcome: approved