Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 1 березня 2019 року у розмірі 150 000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що між сторонами був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 150 000 грн., які останній зобов`язувався повернути до 1 березня 2020. Незважаючи на неодноразові звернення, до цього часу, кошти не повернуті. Від сторін надійшли заяви про слухання справи в їх відсутність, позивач позов підтримав, відповідачка позов визнала в повному обсязі. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Грищенко О.В. від 29 квітня 2020 року у в даній справі відкрите провадження та справа призначена до розгляду на 17 липня 2020 року. Згідно розпорядження №408 та протоколу повторного автоматизованого розподілу від 2 липня 2020 року справу передано судді Шелєховій Г.В. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Шелєхової Г.В. від 3 липня 2020 року справу прийнято до розгляду, призначено судове засідання на 30 вересня 2020 року. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 1 березня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу 150 000,00 грн., які остання зобов`язувалася повернути до 1 березня 2020 року, що підтверджується копією розписки (а.с.4). Відповідач у встановлений термін (та на час розгляду справи - також) позику не повернув. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до частин першої і третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Таким чином судом встановлено, що право позивача порушене, відповідач належним чином не виконав умови договору, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1500 грн. 00 коп.

Outcome: approved