Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили встановити факт прийняття спадщини після смерті [PERSON], з якою [PERSON] проживав однією родиною на момент відкриття спадщини та визнати за ним право власності на спадкове майно. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву у якій просили справу розглядини без їхньої участі та ухвалити рішення на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача, її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON], (свідоцтво про смерть серії [NUMBER]). Після її смерті залишилося спадкове майно: одноквартирний (садибний) житловий будинок із загальною площею приміщень 30,2 кв.м., яка складається із загальної площі житлових квартир - 24,9 кв.м, житлової площі житлових квартир - 15,0 кв.м, допоміжна - 9,9 кв.м, площа літніх приміщень - 5,3 кв.м, розташованого по [ADDRESS]. Так, позивач вважає, що починаючи з січня 2011 року вони зі спадкодавцем [PERSON] жили однією сім'єю, він піклувався та підтримував її як морально, так і фізично, тому має повноправне право на отримання спадщини після її смерті, як спадкоємець за заповітом складеного на його ім'я 04 травня 2011 року, не дивлячись на те, що пропустив визначений законом строк для звернення з відповідною заявою до нотаріальної контори. Проте суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність зазначених обставин. Так, згідно ст. 1268 Цивільного кодексу України Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Проте, з матеріалів справи вбачається, що 21 лютого 2013 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. На підставі чого, державним нотаріусом, 21 лютого 2013 року винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки відповідно до п.п. 4.9, 4.11, 4.14, глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видати свідоцтво про право на спадщину неможливо, так як відсутній факт прийняття спадщини спадкоємцем [PERSON] після смерті [PERSON], померлої [INFO]: спадкодавець не подав заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, а також фактично не прийняв спадщину, так як не був зареєстрований та не проживав разом з померлою за однією адресою на день її смерті. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] у встановлений законом строк взагалі не звертався до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті [PERSON], причини пропуску не обґрунтовує, та не надає письмової відмови у можливості оформлення його спадкових прав у законному порядку. Також, позивачем не надано суду безспірних доказів того, що він зі спадкодавцем дійсно проживали однією сім'єю, оскільки вони зареєстровані за різними адресами, що підтверджується відповідними матеріалами справи, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог у частині встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем за однією адресою на момент відкриття спадщини, а також не надав докази на підтвердження наявності чи відсутності інших спадкоємців за законом або за заповітом. Крім того, як встановлено у судовому засіданні, та вбачається з матеріалів справи, 10 червня 2009 року, [PERSON] склала заповіт на ім'я [PERSON], якій заповідала все своє майно, що буде належати їй на день її смерті. На підставі зазначеного заповіту, [PERSON], у встановлений законом строк звернулася до державного нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, позивач [PERSON] не залучає до участі у справі співвідповідачем [PERSON], оскільки позовні вимоги можуть стосуватись і її прав, як спадкоємця за заповітом. Також, з матеріалів справи вбачається, що в особливих відмітках технічного паспорту, виданого на спірний житловий будинок [ADDRESS] зазначено про наявність Державного акту (№1221440001005784 від 21 грудня 2012 року) на право власності на земельну ділянку, на якій розташовано будинок. Однак позивач [PERSON] не зазначає особу, на ім'я якої видано вказаний акт та не надає його копію, що позбавляє суд можливості визначити коло осіб, які мають право на спадкове майно як за законом, так і за заповітом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав на підтвердження доводів позивача, в результаті чого відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed