Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Позивач фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на його користь в якості штрафних санкцій за прострочення сплати гонорару за період з 16.03.2018 року по 29.03.2018 року - 1400,00 грн., за період з 01.07.2017 року по 08.06.2018 року - 32900,00 грн., а також 3% річних в розмірі 2427,07 грн. за період з 01.07.2017 року по 08.06.2018 року та інфляційні витрати в розмірі 2427,07 грн. за період з 01.07.2017 року по 31.05.2018 року включно, а всього 37433,94 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що між ним та відповідачем 19.03.2015 року укладено угоду про юридичні послуги (далі - Договір), у відповідності з умовами якої він зобов'язався від імені і за рахунок відповідача організувати та вести юридичну роботу по веденню судової справи, спрямовану на отримання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області про визнання за відповідачем права власності на будівлі та споруди, розташовані за адресою м. Дніпро (Дніпропетровськ), вул. Масивна, 51, а відповідач зобов'язався оплатити вказані юридичні послуги на умовах договору. Він виконав свої договірні зобовязання належним чином. Відповідач порушив своє договірне зобовязання по оплаті наданих послуг. У відповідності з пунктом 2.2 Договору за надання юридичних послуг відповідач зобовязаний сплатити йому гонорар, а саме: не пізніше дня першого засідання по судовій справі - гривневий еквівалент 600,00 доларів США за курсом, встановленим Національним банком України на момент здійснення оплати та в день, коли правова допомога по реєстрації вважається наданою - гривневий еквівалент 550,00 доларів США за курсом, встановленим Національним банком України на момент здійснення оплати. Оскільки перше судове засідання по вказаній справі відбулося 24.04.2015 року, то відповідач зобовязаний був сплатити йому гривневий еквівалент 600, 00 доларів США, що на момент оплати складало 13518,00 грн. Відповідач порушив дане грошове зобовязання. Згідно з пунктом 5 статті 1 Договору правова допомога по реєстрації вважається наданою в момент настання однієї із подій за його вибором: отримання від Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції свідоцтва про право власності на вищевказані будівлі та споруди (перша подія) або сплив 30 (тридцяти) календарних днів з моменту набрання законної сили рішення про задоволення позову. Він в якості моменту настання дати для оплати гривневого еквівалента 550,00 доларів США, вибрав другу подію - сплив 30 (тридцяти) календарних днів з моменту набрання законної сили рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Цей факт підтверджується вимогою від 09.06.2015 року, яка була направлена відповідачу. Зазначений строк для оплати відповідно настав 05.06.2015 року. Станом на 05.06.2015 року Національним банком України був встановлений офіційний курс гривні до долара США 21,01 грн. за один долар США, отже не пізніше 05.06.2015 року включно відповідач зобовязаний був сплатити йому: 550 (кількість доларів США) х 21,01 грн. (курс НБУ) = 11 555,50 грн., однак вказану заборгованість не сплатив до теперішнього часу. Оскільки зобовязання відповідача по сплаті гонорару є невиконаним більше ніж пять календарних днів, тому на думку позивача, відповідач зобовязаний сплатити штрафні санкції за порушення строку оплати гонорару за Договором за період з 16.03.2018 року по 29.03.2018 року в розмірі 1400,00 грн., за період з 01.07.2017 року по 08.06.2018 року в розмірі 31000,00 грн., а також три відсотки річних за період з 01.07.2017 року по 08.06.2018 року в розмірі 706,87 грн. та суму інфляційних витрат за період з 01.07.2017 року по 31.05.2018 року в розмірі 2427,07 грн., а всього 37433,94 грн. Ухвалою суду від 06 квітня 2018 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 15 травня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач фізична особа-підприємець [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні та надав відповідь на відзив у якій зазначив, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2017 року встановлено лише одну обставину, яка має юридичне значення, що відповідач зобовязався оплатити юридичні послуги на умовах договору. Саме рішення не є підставою для припинення зобовязання відповідача. Незалежно від наявності судового рішення про стягнення з боржника заборгованості, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань, неустойки та трьох відсотків річних, аж до повного виконання зобовязання. Також, не має підстав для застосування строку позовної давності, оскільки відповідач не зазначив дату його відрахування та вимоги по стягненню неустойки заявлені ним в межах строку позовної давності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надав відзив у якому зазначив, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2017 року вже відмовлялось позивачу у стягненні з відповідача коштів у звязку з простроченням оплати гонорару. Підставою для відмови у позові стала недоведеність факту виконання позивачем зобовязань за договором про надання юридичних послуг, у звязку з чим, вважав, що подальші позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій не підлягають задоволенню. Крім того, позивач звернувся з вимогою про стягнення штрафних санкцій після спливу строку позовної давності. Заслухав доводи сторін, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого. Відповідно п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори й інші правочини. Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК України зобовязання виникають з підстав встановлених статтею 11 Цього Кодексу. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З аналізу викладеного слідує, що правові наслідки щодо сплати замовником неустойки (штрафу), трьох відсотків річних, індексу інфляції у звязку з неналежним виконанням зобовязання нерозривно повязані з наявністю самого зобовязання, яке виникає не тільки з укладанням договору, а із наданням обумовленої за ним послуги. Як встановлено судом, між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено угоду про юридичні послуги від 19.03.2015 року, відповідно до умов якої позивач зобовязався від імені та за рахунок відповідача організувати та вести юридичну роботу по веденню судової справи, спрямовану на отримання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області про визнання за відповідачем права власності на будівлі та споруди загальною площею 1761,0 кв.м., розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Масивна, 51, а відповідач зобовязався оплатити вказані юридичні послуги (гонорар) на умовах Договору, а саме не пізніше дня першого засідання по судовій справі гривневий еквівалент 600,00 доларів США за курсом встановленим Національним банком України на момент здійснення оплати та вдень, коли правова допомога при реєстрації вважається узаконеною гривневий еквівалент 550,00 доларів США за курсом, встановленим Національним банком України на момент здійснення оплати (а.с. 4-5). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2017 року, яке набрало законної сили в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення штрафних санкцій за прострочення оплати гонорару за період з 01.09.2016 року по 31.10.2016 року включно в розмірі 21400,00 грн. та за період з 01.09.2016 року по 31.10.2016 року включно в розмірі 6100,00 грн., а всього 27500,00 грн. відмовлено. Також вищезазначеним рішенням встановлено, що фізична особа-підприємець [PERSON], як зазначено у договорі про юридичні послуги не мав жодного відношення до справи в Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області за позовом [PERSON] про визнання права власності на будівлі та споруди по вул. Масивна, 51 м. Дніпропетровськ, оскільки в суді представляв інтереси, саме, як фізична особа [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю від 08 серпня 2013 року. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2017 року, яке набрало законної сили в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення 40173,50 грн. - заборгованості з оплати гонорару по договору та договірної санкції, 9100 грн. - штрафних санкцій за прострочення оплати гонорару за період 01.04.2017 року\~30.06.2017 року включно, а також 3% річних в розмірі 1604,65 грн. та інфляційних витрат у розмірі 5899,06 грн., а всього 56777,21 грн. відмовлено (а.с.45-46). Відповідно ч.ч.4,5\~ст.82\~ЦПК\~України\~обставини,\~встановлені\~рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній\~або\~адміністративній справі,\~що\~набрало\~законної сили,\~не\~доказуються\~при розгляді\~іншої\~справи,\~у\~якій\~беруть участь\~ті\~самі\~особи або\~особа,\~щодо\~якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо\~інше\~не встановлено\~законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Отже, виходячи з обставин встановлених рішенням суду від 20 липня 2017 року, що позивач фізична особа-підприємець [PERSON] ніякого відношення до справи в Дніпропетровському районному суді Дніпропетровської області за позовом [PERSON] про визнання права власності на будівлі та споруди по вул. Масивна, 51 м. Дніпропетровськ не має, оскільки останній представляв інтереси відповідача в суді, як фізична особа на підставі довіреності та приймаючи до уваги, що рішенням суду від 25 липня 2017 року вже відмовлялось позивачу у стягненні суми гонорару за договором про надання правової допомоги, а також враховуючи, що в межах розгляду даної справи позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст. ст. 77-79 ЦПК України факт виконання ним своїх зобовязань за договором про надання юридичних послуг, то суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій, трьох відсотків річних та індексу інфляції. Аргументи позивача про встановлення рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2017 року встановлено лише тієї обставини, що відповідач зобовязався оплатити юридичні послуги на умовах договору, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються фактично встановленими обставинами та є неприйнятними з огляду на діюче законодавство. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то суд зазначає таке. У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, то і не потребує вирішенню заява відповідача про застосування строків позовної давності. Що стосується розподілу судових витрат, то відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові, вони покладаються на позивача.

Outcome: dismissed