Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Представника позивача [PERSON] - адвокат Недошитко Р.Ю. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення ідеальних часток у праві спільної сумісної власності, згідно якої з викладених у позові підстав просив суд встановити, що розмір ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] становить - по 1/5 частці за кожним, та розмір ідеальної частки [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , становив 1/5 частку. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 09 червня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 03 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву, згідно якої просили суд проводити розгляд справи без їх участі, позовну заяву підтримали з викладених в ній підстав. Частиною 3 статті 131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідачі[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , будучи неодноразово належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду, шляхом направлення поштових повісток, а також розміщення оголошень на сайті суду, в судове засідання повторно не з`явились, про причини своєї повторної неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим згідно ст. 131 ЦПК України суд визнає, що вони не прибули в судове засідання без поважної причини. Відзиву на позов відповідачами також не подано. Представник відповідача [PERSON] адвокат Костенко В.О., будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, в судове засідання повторно не з`явився. Подав до суду повторну заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з зайнятістю в розгляді іншої справи Лубенським районним судом Полтавської області. В той же час до поданої заяви повторно не долучив копії відповідної судової повістки або будь-яких інших доказів, які б могли свідчити про поважність причин неприбуття до суду. При цьому минуле судове засідання, що було призначено на 05 жовтня 2020 року також було відкладено за його клопотанням, до якого також представником не було долучено жодного документу на підтвердження неможливості прибуття до суду. За таких обставин, враховуючи те, що представником повторно заявлені клопотанні про відкладення без долучення будь-яких доказів неможливості прибуття до суду, згідно ст. 131 ЦПК України суд визнає, що він не прибув в судове засідання без поважної причини. При цьому сам відповідач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Костенко В.О. будь-яких клопотань, зокрема щодо причин своєї неявки, до суду не подав. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а згідно п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Суд бере до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] будь-яких обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання суду не надали, те, що представник відповідача [PERSON] - [PERSON] повторно не прибув в судове засідання. Також суд враховує те, що справа розглядається судом протягом тривалого часу, наданий відповідачам строк на подання відзиву та письмових доказів на обґрунтування своєї позиції закінчився, проте відзиви на позов подані не були. За таких обставин, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, судом визнано доцільним продовжити судовий розгляд за відсутності осіб, які повторно не прибули до суду, на підставі у справі наявних доказів, оскільки подальший не розгляд справи порушує права учасників щодо розумності строків розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 27.12.2017 року було заведено спадкову справу за № 28/2017, що підтверджено витягом № 50441111 від 27.12.2017 року щодо спадкодавця [PERSON] . Згідно постанови приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвої В.І. від 23 квітня 2018 року спадкова справа на майно померлої [INFO] [PERSON] заведена 27 грудня 2017 року за заявою [PERSON] . В матеріалах спадкової справи наявні заяви про відмову від спадщини, які подані 23 січня 2018 року від доньки померлої - [PERSON] та доньки померлої [PERSON] на користь сина померлої [PERSON] . Інші спадкоємці до нотаріуса не звертались, а саме: син померлої [PERSON] , який прийняв спадщину фактичним проживанням за однією адресою із померлою. На обґрунтування відмови в постанові зазначено, що нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення частки померлого у спільному майні. Згідно зі ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 04 січня 1999 року, належить на праві спільної сумісної власності: 1) [PERSON] (спадкодавець), 2) [PERSON] (позивач - син спадкодавця), 3) [PERSON] (відповідач - син спадкодавця), 4) [PERSON] (дружина - [PERSON] ), 5) [PERSON] (син - [PERSON] ). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю. Відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними та законом. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. На підставі викладеного, враховуючи наявні в справі відомості щодо належності спірної квартири спадкодавцю та сторонам на праві спільної сумісної власності, суд вважає заявлені позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 355, 268, 372 ЦК України,

Outcome: approved