Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що їх шлюб був зареєстрований 17 вересня 2015 року. Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачем та після розірвання шлюбу буде проживати також з нею. Між ними за час подружнього життя постійно виникали сварки із-за різних характерів та поглядів на життя. Шлюбно - сімейні відносини на даний час не підтримують. Почуття, що зближують подружжя між ними втрачені. Шлюб носить формальний характер. Примирення не можливе. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надавши заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить справу розглядати без її участі. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про те, що він позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати за його відсутності. Згідно ухвали судді від 30.10.2017 провадження по справі відкрито та судовий розгляд призначено на 28.11.2017, який відкладено на 28.12.2017 за клопотанням відповідача для врегулювання спору мирним шляхом. Суд, дослідивши докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В силу ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2015 року, оформивши його у Виконавчому комітеті Слатинської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис №27, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], про що мається копія свідоцтва про народження. Зберегти сім'ю сторін не уявляється можливим, тому що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, шлюбно-сімейні відносини припинені. Згідно статті 51 Конституції України шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійснимта поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторонам було надано строк для примирення, однак примирення не досягнуто. Суд вважає, що за таких обставин, сім'я розпалася повністю та відновлена бути не може, оскільки подальше спільне проживання сторін стало неможливим, це суперечить інтересам позивача, який не бажає подальшого перебування у шлюбі, тому шлюб необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Outcome: approved