Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач ТОВ Страхова компанія «Альфа-Гарант»звернулося до суду з позовом до [PERSON] та просить суд постановити рішення, яким стягнути на його користь 25 000 грн. 00 коп. страхового відшкодування в порядку регресу та вирішити питання щодо стягнення сплаченої суми судового збору, посилаючись на те, що на підставі укладеного договору страхування, заяви про виплату страхового відшкодування позивач виплатив належне страхове відшкодування [PERSON] у розмірі 25 000, 00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся судом належним чином за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 14.12.2012року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу АЕ/3020512. Згідно вказаного полісу забезпеченим транспортним засобом є «Тойота» д.р.н. [NUMBER], ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн., розмір франшизи - 0,00 грн. (а.с. 6). Так, [PERSON] 25.10.2015 року о 10 годині 35 хвилин, керуючи автомобілем «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] по Наддніпрянському шосе в м.Києві, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, при перестроюванні ліворуч не дав дорогу автомобілю «Сааб», державний номерний знак [NUMBER], що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, внаслідок чого сталося зіткнення. Водій [PERSON] порушив п.2.3б та 10.3 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП матеріальних збитків завдано обом транспортним засобам.(а.с.14-15). Вина відповідача в даній дорожньо-транспортній пригоді підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 03.02.2016 року, яка відповідно до ст.61 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню. Відповідно до угоди від 14.04.2016 укладений між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] сторони досягли згоди, що сума матеріального збитку за страховим випадком, що стався 25.10.2015 складає 25 000 грн., враховуючи при цьому розмір франшизи, яка складає 1 000 грн. На підставі укладеного договору страхування, заяви про виплату страхового відшкодування від 10.03.2016 р. та відповідно до угоди від 14.04.2016 р. позивач виплатив належне страхове відшкодування [PERSON] у розмірі 25 000, 00 грн. (а.с. 33) Пунктом 2 статті 1187 ЦК України «Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речові право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку». Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результат порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особі зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кілько: джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою. При цьому, згідно з приписами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягав відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі. В силу ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхові відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічні приписи містяться у ст. 993 ЦК України, п. 1 ст. 1191 ЦК «Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом». Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди втілено у статті 1166 ЦК України, у відповідності до якої майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З матеріалів справи вбачається, що позивач у досудовому порядку звернувся до відповідача з вимогою про відшкодуванні збитків (Вих. № 03/4244 від 28.04.2016.), проте дана вимога задоволена не була(а.с. 11-12). Враховуючи вищевикладене, аналізуючи чинне законодавство та матеріали справи, суд вважає, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню витрати пов'язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 25 000 грн. 00 коп. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати, які підтверджені документально, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 1 600 грн. (а.с. 2-3) На підставі викладеного та

Outcome: approved