Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 37831,78 грн. за кредитним договором №б/н від 05 серпня 2009 року та витрати по сплаті судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05 серпня 2009 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач, в порушення умов договору, не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 31 грудня 2016 року має заборгованість 37831,78 грн., яка складається з наступного: 3978,48 грн. - заборгованість за кредитом; 28625,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2950,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правл надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1777,70 грн. - штраф (процентна складова). В ході судового розгляду за клопотанням представника позивача [PERSON] ухвалою суду від 03 серпня 2017 року замінено первісного відповідача [PERSON] на належного - [PERSON], оскільки на час звернення позивача з позовом до суду відповідач [PERSON] був визнаний недієздатним, що стало відомо позивачу та суду лише в ході судового розгляду справи (а.с. 82). В подальшому 09 серпня 2017 року до суду надійшла уточнена позовна заява, якою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить суд стягнути з [PERSON], від імені якого діє [PERSON], на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 серпня 2009 року у розмірі 37831,78 грн. станом на 31 грудня 2016 року. При цьому з уточненої позовної заяви вбачається, що відповідачем позивач зазначив [PERSON], яка діє від імені недієздатного [PERSON] (а.с. 85-87). 05 вересня 2017 року до суду надійшла аналогічна уточнена позовна заява (а.с. 99-101). В судовому засіданні, яке відбулось 27 вересня 2017 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача [PERSON] на належного [PERSON], обґрунтувавши своє клопотання тим, що на момент укладання договору [PERSON] був дієздатним, а тому саме він повинен бути відповідачем. Ухвалою суду від 17 жовтня 2017 року вказане клопотання задоволено та замінено відповідача [PERSON] на належного [PERSON], при йому суд виходив з того, що звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів є правом позивача, як і право обрання особи, якій слід відповідати за порушення, зокрема кредитного зобов'язання, тобто позивач має право визначати особу, яка має відповідати за позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача [PERSON] надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у відсутності представника позивача, зазначивши, що позов підтримує, просить його задовольнити. Законний представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі і повноваженнях, перевірених судом, а саме на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2014 року, відповідно до якого вона призначена опікуном [PERSON], визнаного цим же рішенням недієздатним, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, також зазначила, що її чоловік сплачував кредит, але потім він захворів на психічне захворювання, наразі не може самостійно навіть обслуговувати себе, вона також є інвалідом і не спроможна сплачувати заборгованість за кредитом чоловіка. Крім того, в письмових запереченнях проти позову [PERSON] зазначила, що позовні вимоги банку знаходяться поза межами перебігу позовної давності, більше восьми років, а тому наполягала на відмові у їх задоволенні. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть учать у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИМ БАНКОМ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено споживчий договір кредиту № б/н від 05 серпня 2009 року, шляхом підписання позичальником заяви позичальника, яка разом з запропонованими позивачем умовами про надання споживчого кредиту фізичним особам та тарифами складає кредитно-заставний договір. Споживчий строковий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем споживачеві на придбання продукції. Строк, термін повернення, розмір кредиту, цілі, відсотки, винагороди, розмір щомісячного платежу та період уплати платежів визначені в заяві позичальника, підписанням якої клієнт та банк укладають кредитно-заставний договір. Кредит надається в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені у заяві строки (а.с. 7-14). Згідно копії статуту у новій редакції ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» за рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип Банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У зв'язку із зміною типу Банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», яке є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (а.с. 19). Відповідно до копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 054809, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КБ «ПРИВАТБАНК» знаходиться за адресою: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50 (а.с. 18 зворот). Згідно копії банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року, наданої Національним банком України, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК внесено до державного реєстру банків 19 березня 1992 року за № 92 на право надання банківських послуг, визначених частиною третьою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с. 18). З копії відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій (ЄДРПОУ) від 27 грудня 2016 року вбачається, що ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» є юридичною особою, його керівником є [PERSON], та видами діяльності за КВЕД-2010 є: 64.19 Інші види грошового посередництва, 64.92 Інші види кредитування, 64.99 Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), н.в.і.у., 66.11 Управління фінансовими ринками; 66.12 Посередництво за договорами по цінних паперах або товарах, 66.19 Інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення (а.с. 17). З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 05 серпня 2009 року вбачається, що станом на 31 грудня 2016 року відповідач [PERSON] має заборгованість в розмірі 37831,78 гривень, яка складається з наступного: 3978,48 гривень - заборгованість за кредитом; 28625,60 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2950,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина); 1777,70 гривень - штраф (процентна складова) (а.с. 4-6). В обґрунтування позову банком зазначено про отримання відповідачем кредиту в сумі 3900,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на залишкову суму заборгованості, але доказів про узгодження сторонами суттєвих умов даного кредитного договору, а саме про збільшення розміру ліміту кредитування за кредитною карткою з 250,00 грн., строку повернення кредиту, строку дії самого договору, позивачем надано не було. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2014 року, яке набрало законної сили 06 червня 2014 року, відповідача [PERSON], [INFO], через наявність у нього психічного захворювання, визнано недієздатним та встановлено над ним опіку, опікуном [PERSON] при цьому призначено [PERSON], [INFO] (а.с. 32). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 39 Цивільного кодексу України (ЦК України) фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України Стаття 40 ЦК України передбачає, що фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Якщо від часу виникнення недієздатності залежить визнання недійсним шлюбу, договору або іншого правочину, суд з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи та інших доказів щодо психічного стану особи може визначити у своєму рішенні день, з якого вона визнається недієздатною. За змістом ст.ст. 41, 60, 61, 63, 67 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун (стаття 1184 цього Кодексу). Згідно ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Статтею 65 ЦК України визначено, що до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. Як визначено у ст. 67 ЦК України опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Опікун зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Згідно ст. 68 ЦК України опікун, його дружина, чоловік та близькі родичі (батьки, діти, брати, сестри) не можуть укладати з підопічним договорів, крім передання майна підопічному у власність за договором дарування або у безоплатне користування за договором позички. Опікун не може здійснювати дарування від імені підопічного, а також зобов'язуватися від його імені порукою. За змістом статей 71, 72 ЦК України опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування: 1) відмовитися від майнових прав підопічного; 2) видавати письмові зобов'язання від імені підопічного; 3) укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; 4) укладати договори щодо іншого цінного майна. Опікун зобов'язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах. Опікун самостійно здійснює витрати, необхідні для задоволення потреб підопічного, за рахунок пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника, допомоги на підопічну дитину та інших соціальних виплат, призначених на підопічну дитину відповідно до законів України, доходів від майна підопічного тощо. Якщо підопічний є власником нерухомого майна або майна, яке потребує постійного управління, опікун може з дозволу органу опіки та піклування управляти цим майном або передати його за договором в управління іншій особі. Відповідно до ст. 79 ЦК України дії опікуна можуть бути оскаржені заінтересованою особою, в тому числі родичами підопічного, до органу опіки та піклування або до суду. Рішення органу опіки та піклування може бути оскаржено до відповідного органу, якому підпорядкований орган опіки та піклування, або до суду. Статтею 1184 цього Кодексу визначено, що шкода, завдана недієздатною фізичною особою, відшкодовується опікуном або закладом, який зобов'язаний здійснювати нагляд за нею, якщо він не доведе, що шкода була завдана не з його вини. Обов'язок цих осіб відшкодувати шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, не припиняється в разі поновлення її цивільної дієздатності. Якщо опікун недієздатної особи, яка завдала шкоди, помер або у нього відсутнє майно, достатнє для відшкодування шкоди, а сама недієздатна особа має таке майно, суд може постановити рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, частково або в повному обсязі за рахунок майна цієї недієздатної особи. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлені строки (терміни) виконання зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Таким чином, дійсно між сторонами з моменту підписання відповідачем 05 серпня 2009 року анкети за № 0813061000113338380 на відкриття карткового рахунку (кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду) за № [NUMBER] та довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, виникли договірні правовідносини з приводу отримання кредитного ліміту у розмірі 250,00 грн., умови якого відповідач припинив виконувати належним чином з серпня 2014 року після визнання його за рішенням суду недієздатним через не усвідомлювання значення своїх дій внаслідок психічного захворювання. Отже, з призначенням над відповідачем за рішенням суду опікуна [PERSON], обов'язок по вчиненню дій, направлених на виконання цього договору, перейшов до опікуна, яка не здійснювала виплати по кредиту свого чоловіка. Аналіз приведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту визнання відповідача недієздатним, він не несе відповідальності за неналежне виконання умов кредитного договору, оскільки є недієздатним суб'єктом цивільної процесуальної дієздатності, а усі правочини, що необхідно вчиняти на погашення суми кредитного зобов'язання, законом покладено на опікуна, який не є стороною кредитного договору і у такому випадку несе особисту відповідальність за завдану шкоду, якщо не доведе, що ця шкода завдана не з його вини. В матеріалах справи відсутні докази про те, що опікун був повідомлений про існування кредитного договору та порушення строків погашення отриманого кредиту. У разі завдання шкоди через винні дії опікуна між ним та банком виникають деліктні правовідносини, які вирішуються за положеннями ст.ст. 41, 1184 ЦК України. Таких вимог банком не заявлено, хоча протягом всього розгляду справи судом, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу, неодноразово роз'яснювались наслідки визначення, на думку позивача, належним відповідачем - недієздатної особи - [PERSON]. Статтею 33 ЦПК України передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Суд першої інстанції неодноразово в ході всього судового розгляду справи роз'яснював представникам позивача, що позов до недієздатної особи взагалі не може бути пред'явлено, роз'яснював положення статті 33 ЦПК України. При цьому судом за клопотанням представника позивача [PERSON] 03 серпня 2017 року було замінено первісного відповідача на належного - [PERSON], яка є опікуном недієздатного [PERSON]. Проте, з урахуванням того, що 09 серпня 2017 року до суду надійшла уточнена позовна заява, підписана представником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за довіреністю [PERSON], в якій банк просить суд стягнути заборгованість саме з [PERSON], від імені якого діє [PERSON], а також 27 вересня 2017 року до суду звернувся представник позивача [PERSON] про заміну неналежного, на його думку, відповідача, судом постановлено ухвалу від 17 жовтня 2017 року про задоволення вказаного клопотання представника позивача [PERSON] та здійснено заміну відповідача [PERSON] на [PERSON], враховуючи, що звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів є правом позивача, як і право обрання особи, яка має відповідати за порушення, зокрема, кредитного зобов'язання, тобто це право позивача визначати особу, яка має відповідати за позовом. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності (ст. 212 ЦПК України), суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» пред'явлено до [PERSON], який рішенням суду від 26 травня 2014 року визнаний недієздатним, та від імені якого діє [PERSON]. Зважаючи на це, [PERSON] не може виступати стороною у справі (ст.ст. 28-30 ЦПК України), внаслідок чого позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed