Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

Позивач через свого представника звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просила позбавити відповідача батьківських прав щодо їх спільного сина [PERSON], [INFO]. Також просила стягнути з відповідача аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON], [INFO], у розмірі 60 відсотків заробітної плати відповідача щомісячного, але не меншу 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючиз дати пред'явлення даного позову та до досягнення сином повноліття; стягнути аліменти з відповідача на користь позивача за минулих три роки у розмірі 100 000,00 грн та додаткові витрати на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1 500,00 грн заробітної плати щомісячно до моменту закінчення навчання та одноразово у твердій грошовій сумі 54 000,00 грн. У обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона разом з відповідачем мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Але, починаючи з самого народження, вихованням дитини займалась виключно позивач. Відповідач у свою чергу не виконував обов'язків батька по вихованню дитини, не цікавився життям та станом здоров'я сина, не намагався спілкуватися з ним, не надавав ніякої матеріальної допомоги, тобто свідомо усунувся від виховання дитини. Також зазначила, що позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Тому, на її думку, розмір аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], має складати 60 відсотків заробітної плати відповідача щомісячного, але не меншу 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючиз дати пред'явлення даного позову та до досягнення сином повноліття. До того ж їх син [PERSON] навчається у загальноосвітньому навчальному закладі першого ступеня «школа-дитячий садок Поділля» Подільського району м. Києва, щомісячна плата за навчання становить 1 500,00 грн за місяць, а за весь термін навчання було фактично сплачено 54 000,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, її представник надав до суду заяву, у якій зазначив, що просить суд розглядати справу у її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомила, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, у якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст.224 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO](а.с.9). Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У судовому засіданні було встановлено, що позивач разом з сином [PERSON], [INFO],проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS], в якій створені належні умови для виховання, розвитку та проживання дитини. Батько [PERSON] вихованням сина не займається, не цікавиться його життям та розвитком, матеріально не утримує. Даний факт був підтверджений висновком, наданим Оболонською районною у місті Києві державною адміністрацією від 17 червня 2015 року № 104-4466 (а.с.26-27). Також у вищезазначеному висновку зазначено, що Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO], на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол №11 від 11 червня 2015 року) (а.с.26-27). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню та вихованню дитини, тому суд приходить до висновку, що останнього необхідно позбавити батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно вимог статей 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до с. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оцінивши надані по справі докази, з огляду на те, що, відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивача, а саме стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO],у розмірі 25 відсотків від доходу відповідача щомісячно до досягнення [PERSON] повноліття, починаючи з 22 квітня 2015 року. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини щомісяця є обґрунтованим та доцільним. Крім того позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина за минулий час, а саме за три роки, у розмірі 100 000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Однак доказів того, що позивач вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх одержати у зв'язку з ухиленням відповідача від їх сплати, суду не було надано. За таких обставин, та за відсутності доказів того, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, суд вважає правильним відмовити у задоволенні позову у цій частині. Сімейним кодексом України передбачено участь батьків у додаткових витратах на дитину. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Таким чином, додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому розмір додаткових витрат, що стягуються повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Згідно довідки № 157 від 25 червня 2015 року встановлено, що [PERSON], [INFO], навчався з 1-го по 4-й клас в ШДС «Поділля» (з 2010 по 2014 навчальні роки). За період навчання [PERSON] сплачувала мати [PERSON] помісячно в сумі 1 500,00 грн, а за все навчання сплатила 54 000,00 грн (а.с.30). З урахуванням того, що обидва батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання сина [PERSON], [INFO], а саме половину коштів сплачених позивачем на навчання сина у розмірі 27 000,00 грн. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України на користь держави з відповідача має бути стягнено судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 141, 150, 164, 165, 166, 180, 181, 182, 183, 185, 191, 193 СК України, ст. 11 ЗУ «Про охорону дитини»,

Outcome: partial