Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

Позивач СПД ФО [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на його користь суму недостачі грошових коштів в сумі 19514,45 грн. а також судові витрати. Свій позов обґрунтовує тим, що 09.12.2013р. у м. Світловодську між ним з одного боку та [PERSON] з іншого боку був укладений Трудовий договір відповідно до якого відповідачка [PERSON] була прийнята на посаду продавця продовольчих товарів та зобов'язана виконувати обов'язки продавця продовольчих товарів , здійснювати продаж товарів відповідно до вказівок підприємця , якісно і чемно обслуговувати покупців , збереження товарно - матеріальних цінностей , нести матеріальну відповідальність. 23 березня 2015 року трудовий договір укладений між позивачем та відповідачкою був розірваний сторонами, відповідачка була звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. При звільненні у магазині було проведено інвентаризацію товару під час якої виявлено недостачу в сумі 19514,45 грн. Вважає, так як [PERSON] відповідно до умов трудового договору відповідала за збереження товарно - матеріальних цінностей , то вказана сума завданих збитків підлягає стягненню з відповідачки у судовому порядку . Не погодившись з позовними вимогами СПД ФОП [PERSON] відповідачка [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про зобов'язання СПД ФОП [PERSON] вчинити певні дії та стягнення з нього моральної шкоди. У подальшому представник відповідачки [PERSON] уточнив позовні вимоги і остаточно просив суд визнати відсутність вини позивача [PERSON] , щодо утворення боргу за матеріально товарні цінності в сумі 19514,45 грн. магазину продовольчих товарів №17 СПД ФОП [PERSON] , розташованого в с. Нагірне, визнати СПД ФОП [PERSON] винним у порушенні трудового законодавства, зобов'язати СПД ФОП [PERSON] видати [PERSON] її трудову книжку, стягнути з СПД ФОП [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу працівника [PERSON] у сумі 7095грн. 06 коп., стягнути з СПД ФОП [PERSON] заробітну плату працівника [PERSON] за період з 12.12.2014 року по 30.03.2015 року в сумі 3777 грн. 70 коп., стягнути з СПД ФОП [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 20000грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини та докази, що їх стверджують. Зустрічний позов не визнав у повному обсязі, вважаючи його необґрунтованим. Представник відповідачки позовні вимоги СПД ФОП [PERSON] не визнав у повному обсязі, вказуючи на те, що в виникненні недостачі коштів відсутня вина [PERSON] так як борг було утворено внаслідок узгоджених дій між продавцем та власником. Зазначає, що саме СПД ФОП [PERSON] знав та дозволяв відпускати товари в борг. Вважає, що таким чином у відповідачки не було умислу в утворенні боргу. Зустрічний позов просив задовольнити у повному обсязі. Заслухавши доводи сторін , з'ясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд дійшов такого висновку: Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 09 грудня 2013 року між позивачем та відповідачкою було укладено трудовий договір відповідно до якого [PERSON] була зобов'язана виконувати обов'язки продавця продовольчих товарів , здійснювати продаж товарів відповідно до вказівок підприємця , якісно і чемно обслуговувати покупців , збереження товарно - матеріальних цінностей , нести матеріальну відповідальність. Відповідно до Наказу №2 виданого СПД ФОП [PERSON] відповідачку було звільнено з посади продавця продовольчих та непродовольчих товарів з 23 березня 2015 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Відповідно до товарно грошового звіту від 15.03.2015 року в магазині «Тясмин» виявлена недостача продукції на суму 19514, 45 грн., яка виникла в період з 09 березня 2015 року по 14.03.2015 року, тобто в період роботи відповідачки. Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. У відповідності до вимог ст. 134 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини у випадках, коли між працівником і роботодавцем укладений письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для збереження або для інших цілей, а також коли шкода завдано недостачею. Відповідно до ст.135-3 кодексу законів про працю України, яка передбачає, що у разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Приймаючи до уваги, що з вини відповідачки позивачу спричинена шкода у вигляді недостачі товарно-матеріальних цінностей в магазині «Тясмин» на суму 19514, 45 грн., яку у добровільному порядку відповідачка відшкодувати відмовилась, завдану шкоду з неї слід стягнути у примусовому порядку. Вирішуючи питання, щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] суд виходить з таких міркувань. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для справи і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із спірних правовідносин сторін, доведенню в даному випадку підлягають факти порушення СПД ФОП [PERSON] норм КЗпП України, щодо порядку видачі [PERSON] трудової книжки та невиплата заробітної плати. Так на вимогу представника [PERSON] [PERSON] у відповідача за зустрічним позовом СПД ФОП [PERSON] було витребувано оригінали документів, що підтверджували б отримання [PERSON] заробітної плати. Вимоги суду СПД ФОП [PERSON] були виконані і на огляд у судове засідання його представником [PERSON] були надані оригінали видаткових касових ордерів про отримання [PERSON] заробітної плати за її підписом, копії ордерів після звірення з оригіналом документів були долучені до матеріалів справи. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] підтвердив, що підпис на усіх видаткових касових ордерах належить [PERSON], таким чином спростовуються всі твердження [PERSON] про те, що працюючи у СПД ФОП [PERSON] вона не отримувала заробітну плату. Щодо неотримання у день звільнення трудової книжки представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] пояснив, що у день свого звільнення 23.03.2015 року позивачка [PERSON] не з'явилась до СПД ФОП [PERSON] з трудовою книжкою, тому відповідач і не міг здійснити відповідний запис у трудовій книжці [PERSON] про її звільнення, оскільки остання зберігається у позивачки. Окрім того просив звернути суд увагу на те , що у відповідності до п. 2.20-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58; трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників, у зв'язку з чим відповідач СПД ФОП [PERSON] жодним чином не порушував правових норм КЗпП України та прав позивачки. За положеннями частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, згідно ч.4ст.60 ЦПК. З огляду на викладене , суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки [PERSON] за зустрічним позовом задоволенню не підлягають , так як вони є безпідставними, необґрунтованими та недоведеними доказами. На підставі ст.ст. 134, 135, 135-1 КЗпП України, суд

Outcome: approved