Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2014 року відповідача [PERSON] визнана винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та в дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 04 лютого 2014 року близько 13 год. 50 хв. на вулиці 1 Травня в м.Прилуки, який керуючи автомобілем марки ВАЗ 21013 , не вибрав безпечну швидкість руху та допустив наїзд на автомобіль ВАЗ 210730 транзитний номерний знак [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження, в зв»язку з чим до відповідачки застосоване стягнення у вигляді штрафу в прибуток держави. Посилаючись на те, що відповідач не бажає добровільним шляхом відшкодувати йому величину втрати товарної вартості його автомобіля пошкодженого в ДТП, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду пов»язану з величиною втрати товарної вартості його автомобіля в сумі 3031 грн. 44 коп., фрагшизу та витрати по справі, які складаються із вартості автоварознавчого дослідження, витрат на правову допомогу та судового збору. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, зважаючи на ті обставини, що відповідач у добровільному порядку відмовляється провести такі відшкодування, при тому, що страхова компанія за наявним в матеріалах справи висновком провела відповідні відшкодування, визначені законом, залишилися лише франшиза та втрата товарного вигляду, які законодавством покладаються на винуватця ДТП. Відповідач до суду не з'явився та не повідомив про причини свої неявки, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв'язку з цим, суд на підставі ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечила сторона позивача. Суд, дослідивши наявні докази приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного: Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 04 лютого 2014 року близько 13 год. 50 хв. на вулиці 1 Травня в м.Прилуки, [PERSON] керуючи автомобілем марки ВАЗ 21013 , не вибрав безпечну швидкість руху та допустив наїзд на автомобіль ВАЗ 217030 транзитний номерний знак [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON], внаслідок чого відбулося пошкодження автомобілів. Постановою Прилуцького міськрайонного суду від 17 лютого 2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та застосовано до нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 350 грн.(а. с.10). Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивач [PERSON] є власником автомобіля марки ВАЗ 217030 реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ( а.с.9). Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження автомобіля ВАЗ 217030 транзитний номер [NUMBER] розмір матеріального збитку власнику автомобіля ВАЗ 217030 т.н.з. [NUMBER] становить 5125,42 грн., а величина втрати товарного виду - 3031,41 грн. (а. с. 13-24). Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземнних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року вбачається, що матеріальна шкода пов»язана з величиною втрати товарної вартості автомобіля в результаті його пошкодження в ДТП страхувальнику страховиком не відшкодовується Згідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно п. 1.7 ст. 1 Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно до п. 1.4 ст. 1 Закону особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які експлуатують забезпечений транспортний засіб на законних підставах. Згідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. На підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. В судовому засіданні представник позивача стверджував, що питання відшкодування позивачу матеріальної шкоди пов»язаної з пошкодженням транспортного засобу в ДТП виплачена страховиком, оскільки відповідальність застрахована на випадок заподіяння шкоди майну третіх осіб під час пошкодження в ДТП, в страховій компанії за полісом обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З матеріалів справи вбачається, що цивільна відповідальність страхувальника наземного транспортного засобу ВАЗ 21013 державний реєстраційний номер [NUMBER] застрахована у ПрАТ СК «Провідна» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/1403466, яким встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50 000 грн. та франшизу в розмірі 500 грн. (а. с. 47). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до ст. 12.1 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. За ст. 36.6 Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. На підставі того, що цивільно-правову відповідальність особи, [PERSON], який на законній підставі користувався автомобілем ВАЗ 210138 державний реєстраційний номер [NUMBER] було застраховано ПрАТ СК «Провідна» , де вказана сума франшизи в розмірі 500 грн., то саме [PERSON] зобов'язаний відшкодувати таку на користь позивача. За таких обставин суд вважає необхідним відповідно до положень ст.ст.1166 , 1187,1188 ,1192 ЦК України стягнути з відповідача [PERSON], який є водієм визнаним судом винним в ДТП, в якій був пошкоджений автомобіль належний позивачу , на користь [PERSON] вартість матеріальної шкоди, а саме втрату товарного вигляду в сумі 3031 грн. 44 коп. , франшизу в розмірі 500 грн. та витрати понесені ним на оплату вартості проведення експертом зазначеного автотоварознавчого дослідження в сумі 650 грн., що підтвержується квитанцією ( а.с.11). Задовольняючи таким чином позовні вимоги, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені на оплату судового збору під час подачі позовної заяви до суду в сумі 243 грн. 60 коп. Що стосується витрат на правову допомогу, то такі відповідними квитанціями не підтверджені, а тому до задоволення не підлягають. На підставі наведеного, ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземнних транспортних засобів « від 1 липня 2004 року , ст.ст.23, 1166,1187,1188,1192 ЦПК України,

Outcome: approved