Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 16 лютого 2017 року між ТОВ « «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 6751676205 на суму 15000,00 гривень. 30.07.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» /далі позивач або ТОВ «ФК «ЄАПБ»/ укладено Договір відступлення права вимоги № 20180730, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступив ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги від Відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредиту, нарахованими процентами та всіма іншими платежами за Договором, право на одержання яких належить ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», а позивач - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - набув право вимоги грошових коштів від Відповідача. Відповідно до Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ», тобто Позивач набув права грошової вимоги до Відповідача у сумі 42733,49 грн., з яких: 20350,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 3551,51 грн - сума заборгованості за відсотками; 10420,05 грн сума заборгованості за платою за управління кредитом; 8411,93 грн сума заборгованості за пенею. На виконання умов Договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ», направив на адресу Відповідача лист з повідомленням про відступлення права вимоги за кредитними договором до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Згідно з умовами Кредитного договору відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі, у строки і на умовах, передбачених Кредитним договором. Відповідач порушив умови кредитного договору, не виконав свої обов`язки та не повернув надані йому в кредит кошти в строки, передбачені договором. У зв`язку з істотним порушенням Відповідачем умов кредитного договору, Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу Відповідача було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору та включення персональних даних Відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу. Згідно з Правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15 «… боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору… неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». \~ \~ \~ \~ Відповідно\~до \~п.6.4\~Договору відступлення\~права вимоги,\~у випадку,\~якщо з\~моменту переходу\~до ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~Права Вимоги,\~ТОВ \~ «Фінансова\~компанія «Центр\~фінансових рішень»\~отримав \~від \~ Боржників,\~Державної виконавчої\~служби \~будь-яку\~суму грошових\~коштів в\~рахунок погашення\~Заборгованості \~Боржників,\~ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» зобов,язаний перерахувати сказану суму ТОВ «ФК «ЄАПБ» протягом 5 (п,яти) банківських днів з моменту її отримання. \~ \~ \~ \~Таким чином,\~в разі\~сплати Відповідачем\~коштів на\~рахунки Попередніх\~Кредиторів,\~вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості. Позивач зазначає, що всупереч умовам кредитного договору Відповідач, незважаючи на повідомлення, не виконав свої зобов`язання та після відступлення Банком прав грошової вимоги Позивачу не здійснив жодного платежу для погашення боргу а ні на рахунки первісного кредитора - ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», а ні на рахунки Позивача - ТОВ «ФК «ЄАПБ». З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 30.07.2018 року Позивачем не здійснювалося нарахування відповідачу жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 6751676205 від 16.02.2017 в сумі 42733,49 грн., з яких: 20350,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 3551,51 грн - сума заборгованості за відсотками; 10420,05 грн сума заборгованості за платою за управління кредитом; 8411,93 грн сума заборгованості за пенею. Цю суму боргу, а також судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Позивач і просить стягнути з відповідача. Ухвалою від 15 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, в установленому порядку, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач неодноразово викликався до суду, порядок його виклику, передбачений ст.ст.128-130 ЦПК України, дотримано, але в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив не подав. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, та ухвалив про заочний розгляд справи згідно ст.ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. З наданих позивачем доказів вбачається, що 16 лютого 2017 року між ТОВ « «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір: № 6751676205 на суму 15000,00 грн, строком на 36 місяців, з річною відсотковою ставкою 11,99 % річних /а.с.46-49/ та зобов`язався належним чином виконувати умови зазначеного договору. 30.07.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» /далі позивач або ТОВ «ФК «ЄАПБ»/ укладено Договір відступлення права вимоги № 20180730, відповідно до умов якого ТОВ « «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступив ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги від Відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредиту, нарахованими процентами та всіма іншими платежами за Договором, право на одержання яких належить ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», а позивач - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - набув право вимоги грошових коштів від Відповідача /а.с.50-52/. Встановлено також, що 07.08.2018 року ТОВ « «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» було направлено Відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ», про стан заборгованості за кредитним договором у розмірі 42733,49 грн. станом на дату відступлення права вимоги та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних /а.с. 15-16/. Відповідач не надав жодного доказу на виконання ним кредитного договору. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Стаття 1082 ЦК України передбачає, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Дослідженими судом доказами встановлено, що відповідач, не зважаючи на зазначені повідомлення, погашення кредитної заборгованості не здійснював, свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі в сумі 42733,49 грн., яка складається: 20350,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 3551,51 грн - сума заборгованості за відсотками; 10420,05 грн сума заборгованості за платою за управління кредитом; 8411,93 грн сума заборгованості за пенею /а.с.14/. За нормами ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. \~ \~ \~ Встановлені\~в судовому\~засіданні обставини\~витікають з\~відступлення права\~грошової вимоги\~фактору,\~правовідносин з\~належного виконання\~зобов`язань за\~договором кредиту\~та з\~недопустимості односторонньої\~відмови від\~виконання зобов`язань\~і наслідків,\~які виникають\~при неналежній\~відмові. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що права позивача порушені неналежним виконанням зобов`язання відповідачем. Разом з тим із розрахунку заборгованості за договором вбачається, що позивач включив до суми заборгованості заборгованість за платою за управління кредитом у розмірі 10420,05 грн., яка по своїй суті є платою за користування вказаним кредитом. При цьому, в кредитному договорі не встановлено обсяг (опис) послуг з управління кредитом; ані договір, ані заява про надання кредиту не містять відомостей про вартість таких послуг. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав саме кредит на споживчі цілі. Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. За змістом ст.19 цього Закону, нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15- рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки і фінансові установи не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Крім того, банки, відповідно до п.3.4 Правил, зобов`язані в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти, щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо). Так, відповідно до абзацу 3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Аналогічна правова позиція висловлена у висновку ВСУ у справі № 6-1746цс16 від 16.11.2916. Згідно позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року, висловленої під час розгляду справи № 6-2071 цс 16 за позовом до ПАТ «Ідея Банк» обслуговування кредиту не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За таких обставин включення позивачем до розрахунку заборгованості плати за управління кредитом є незаконним, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. При цьому вимога позивача про стягнення заборгованості за основною сумою боргу за кредитом, заборгованості за відсотками та пенею ґрунтується на вимогах закону, а відтак за відсутності будь-яких заперечень з боку відповідача підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Вирішуючи питання про стягнення судового збору, суд керується положеннями ч.1 ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, з огляду на те, що при поданні позову до суду позивачем сплачено судовий збір у мінімальному розмірі, визначеному для відповідної категорії справ, суд вважає, що він підлягає стягненню з відповідача саме в такому розмірі.

Outcome: partial