Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 23.08.2014 року помер її батько [PERSON]. Вона є єдиним спадкоємцем померлого, що прийняла спадщину. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на 1/3 частину квартири [ADDRESS], якою її батько відкрито володів та утримував з 1999 року та, яка, відповідно до ст. 368, 370 ЦК України, належала її батька за давністю володіння. Однак за життя її батько не виявив бажання звернутися до суду з таким позовом. У звязку з чим, просить встановити факт набуття її батьком права власності на вказану частку квартири за давністю володіння та визнати за нею право власності на вказану чистку в порядку спадкування за законом. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала. Представник відповідача позов заперечила посилаючись на те, що вони є неналежним відповідачем. Окрім того зазначила, що відсутні підстави визначені законом для задоволення позовних вимог. Просить відмовити у задоволенні позову за його необґрунтованістю. Третя особа позов підтримала. Суд, заслухавши пояснення сторін т їх представників, дослідивши фактичні обставини справи в межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами поданими сторонами, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 1218, 1219 ЦК України До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України. Згідно положень ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Положеннями ч.ч.1, 4 ст.344 ЦК України (набрав чинності з 01 січня 2004 року) передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, за рішенням суду набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. В силу п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила вказаної статті поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набуте як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить на праві власності іншій особі. Спосіб набуття права власності базується на сукупності обставин тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном, як своїм власним. Отже, за змістом ст.344 ЦК України набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності. Судом встановлено, що Сумське акціонерне товариство „НОМАК-ІНВЕСТ відповідно до договорів про пайову участь у будівництві житлового будинку № 33 по вул. Прокоф,єва м. Суми № 4.1-98/1 від 30.03.98 року № 2-99/1 від 3.03.99 року та № 28 від 2.10.95 року виділило Сумському ЛВ УМГ чотири квартири у вказаному вище будинку, у тому числі і квартиру № 39 на першому поверсі загальною площею 48,71 кв. м, житловою площею 28,71 кв. м. Рішенням спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Сумського ЛВУ МГ про розподіл побудованих згідно вказаних вище договорів про пайову участь квартир сімї [PERSON], яка складалась з трьох чоловік [PERSON], його дружини третя особа у даній справі, та доньки - позивача у даній справі, була виділена квартира № 39 по вул. Прокоф,єва, 33 м. Суми. На підставі рішення виконкому Сумської міської ради № 519 від 16.11. 1999 року, [PERSON] був виданий ордер на вказану вище квартиру на склад сімї з трьох чоловік. Отримавши ордер, сімя заселила цю квартиру, зареєструвалися у ній та стали проживати. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] за рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 вересня 2008 року було змінено договір найму житлового приміщення спірної квартири: [PERSON] разом з неповнолітньою донькою [PERSON] була виділена кімната № 6 пл. 16,8 кв.м, а [PERSON] кімната № 5 пл. 11,4 кв.м. Допоміжні приміщення залишені у загальному користуванні. Наведені обставини свідчать про те, що [PERSON] протягом всього часу проживання у спірній квартирі користувався нею на законних підставах, а саме: на праві користування жилим приміщенням та на підставі найму житлового приміщення, що випливає з відповідного ордеру та судового рішення від 12.09.2008 року. Тобто у нього був певний юридичний титул щодо проживання у квартирі, а відтак застосування до встановлених у справі правовідносин набувальної давності виключається. Як встановлено судом, [PERSON] не набув прав власності на спірну квартиру чи її частку, а лише був її наймачем і відповідно мав право користування квартирою. Вказане право померлого є особистим немайновим правом, яке не входить до складу спадщини відповідно до положень ст. 1219 ЦК України. Посилання позивача в обґрунтування свого позову на судове рішення від 29.06.2010 року у справі Зарічного районного суду м. Суми №2-1339/10 за позовом [PERSON], яка діє в своїх інтересах і інтересах неповнолітньої [PERSON], до Дочірної компанії „Укртрансгаз НАК „Нафтогаз України в особі лінійного виробничого управління магістральних газопроводів, АТ „Номак- інвест, 3- особи „Сумське міське БТІ, [PERSON] про набуття права власності на частину квартири [ADDRESS] за давністю володіння не може бути взяте судом до уваги, оскільки воно стосується іншої частки квартири, яка не є предметом даного судового розгляду, та не підтверджує факт належності спірної частки квартири померлому за давністю володіння. За наведених обставин суд вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed