Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позовна заява [PERSON] надійшла до суду 23 липня 2018 року. Згідно автоматизованого розподілу, зазначена справа розподілена на суддю Криворучка П.В. Ухвалами від 27 липня 2018 року та 20 серпня 2018 року позовна заява була залишена без руху. 21 вересня 2018 року до суду надійшли виправлення недоліків позовної заяви. 10 жовтня 2018 року проведено повторний авторозподіл зазначеної справи, так як за інформацією, викладеною на офіційному сайті Вищої ради правосуддя, суддю Криворучка П.В. звільнено у відставку з посади судді Красноокнянського районного суду Одеської області. 19 жовтня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою від 14 листопада 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 28 вересня 2012 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на дитину [PERSON], [INFO], у розмірі по 600 грн. щомісяця, починаючи з 27 серпня 2012 року. З часу ухвалення зазначеного рішення минуло вже 6 років. В країні відбулися різні суттєві, в тому числі економічні, зміни, зросла інфляція, змінилась заробітна плата, яка зросла до 6728 грн. на місяць, змінився прожитковий мінімум як для дорослих, так і для дітей. Тому встановлена зазначеним судовим рішенням тверда сума аліментів вже не відповідає вимогам сьогодення, а зазначені обставини є підставою для зміни встановленого вищевказаним рішенням розміру аліментів на дитину [PERSON]. Надати офіційні докази матеріального забезпечення відповідача вона не має можливості, однак від односельців їй відомо, що офіційно він не працевлаштований, але працює без оформлення у приватних осіб-підприємців. Але він фізично здоровий та працездатний, тому може і повинен розраховувати на мінімальний рівень заробітної плати і навіть більше. Тому вона вважає, що аліменти і надалі слід стягувати в твердій грошовій сумі. На її думку, ця сума може і повинна складати по 2000 грн. на місяць, так як він повинен забезпечити належний рівень існування для своєї дитини. Тому вона просила змінити розмір аліментів, які стягуються на дитину [PERSON], збільшивши його до 2000 грн. на місяць до досягнення сином повноліття та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу. Позивач в підготовчому судовому засіданні на задоволенні позову наполягала та просила збільшити розмір аліментів, так як 600 грн. дуже мало. Сину 12 років і на даний час вона багато сплачує за його додаткові заняття з української мови, математики, а також сплачує додаткові витрати на сина. Вона пропонувала відповідачу добровільно сплачувати по 1000 грн., але він відмовився, а зараз навіть 1200 грн. це дуже мало. Більше того, вже близько 7 місяців він взагалі не сплачує аліменти та має заборгованість по аліментам. В подальшому позивач в судове засідання не зявилась, однак у позовній заяві просила розглянути справу у її відсутність /а.с.4/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що він згоден на збільшення розміру аліментів, але не до 2000 грн., а до 1200 грн. на місяць, так як на даний час він не працює і платити аліменти в більшому розмірі він не має можливості. Про заборгованість по аліментів за 7 місяців йому відомо, він її сплатить. В подальшому відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином /а.с.45/. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 28 вересня 2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі по 600 грн. на місяць до повноліття, починаючи з 27 серпня 2012 року. /а.с.5, 8, 22/. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічні положення містить і п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». При цьому, розмір аліментів, відповідно до ч.2 ст.182 СК України /зі змінами відповідно до Законів України №2037-VІІІ від 17.05.2018 року та №2475- VІІІ від 03.07.2018 року/, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~ Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.\~ Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що з 01 грудня 2018 року розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років складає 2027 грн. Відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частина\~ 5 ст. 263 ЦПК України передбачає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому суд зазначає, що ст.81 ЦПК України передбачено обовязок сторін доказування та надання доказів, а саме, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що відповідач не працює /а.с.41/. Доказів того, що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн. на місяць, тобто в розмірі, близькому до мінімального рекомендованого розміру аліментів, встановленого ч.2 ст.182 СК України, який може бути присуджено до стягнення лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, позивач, в порушення ст.81 ЦПК України, суду не надала. Тому підстави для збільшення розміру аліментів до зазначеної суми відсутні. Разом з тим, відповідач в судовому засіданні погодився на збільшення розміру аліментів до 1200 грн. на місяць, тобто до розміру, не меншого, ніж гарантований розмір аліментів, встановленого ч.2 ст.182 СК України. Таким чином, враховуючи, що після ухвалення судом рішення про стягнення з відповідача аліментів законом збільшено мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку, у звязку з чим розмір аліментів, який стягується з відповідача на даний час не відповідає вимогам закону та з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову та збільшення розміру аліментів до 1200 грн. на місяць. Крім того, так як відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати у виді судового збору слід стягнути з відповідача у доход держави. Що стосується судових витрат позивача на правову допомогу, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. П.1 ч.2 ст.137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Таким чином, Цивільним процесуальним кодексом України передбачений розподіл між сторонами витрат на правничу допомогу адвоката. Разом з тим, доказів того, що особа, яка надавала позивачу допомогу при складанні позовної заяви, є адвокатом (ордер адвоката, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю), позивачем, в порушення ст.81 ЦПК України, суду не надано. Слід зауважити, що судом розяснювалося позивачу її право на надання зазначених доказів, однак позивач цим своїм правом не скористалася. Тому підстави для розподілу зазначених витрат позивача між сторонами відсутні, у звязку з чим в задоволенні зазначеної вимоги позивачу слід відмовити. Крім того, п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Позивач, будучи звільненою від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», сплатила судовий збір в розмірі 750 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність повернення позивачу помилково сплаченого нею судового збору.

Outcome: partial