Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 24.09.2002 р. по 30.07.2009 р. перебував у трудових відносинах з відповідачем, був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах. Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці позивач отримав професійне захворювання: ХОЗЛ II ст. токсико-пилової етиології у формі загострення. ЕЛ II ст. ЛН II ст. Захворювання професійне. Хронічна часто рецидивуюча попереково-крижова радикулопатія з правостороннім коришковим синдромом L5-S1; спондилоартроз в сегменті L3- S1; функціональна нестабільність на рівні L5-S1 з вираженим м'язово-тонічним і больовим синдромами зі значними порушеннями опорно-кінетичної функції хребта і нижніх кінцівок. Захворювання професійне від довготривалої дії фізичного перенапруження і вимушеній робочій позі. Нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху - III ст. профхарактеру від дії шуму на виробництві. Основний діагноз. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба II ст. СН II ст. Виразкова хвороба 12-ти перстної кишки, неактивна фаза. ДЕП II ст. (гіпертонічна+атеросклеротична) з ХНМК переважно в вертебро-базилярному басейні з вестибулярним і астено-невротичним синдромами. РОХП з сенсорними порушеннями. Хронічний фарингіт, ремісія. Пресбіопія. Гіпертонічна ангіопатія сітківки. Супутній діагноз. Причиною виникнення професійного захворювання згідно акту № 45 від 11.05.2010 р. є недосконалість технологій, не ефективне використання засобів індивідуального захисту. Відповідно до Акту огляду МСЕК від 30.06.2010 р. ступінь втрати професійної здатності становить 60%. Тому позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 18000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та дав пояснення аналогічні вищевикладеному. Представник відповідача - ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» проінформувало його про умови праці та про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров'я та прo право працівника на пільги і компенсації за роботу. Незгода зі створеними умовами роботи давала право позивачеві в порядку, передбаченому КЗпП України розірвати трудовий договір з підстав невиконання роботодавцем законодавства про охорону праці та отримати вихідну допомогу у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку. Згідно трудової книжки позивач працював з 15.03.1977 р. по 15.12.1980 р., з 12.05.1989 р. по 01.11.1995 р., з 01.11.1995 р. по 23.09.2002 р. на Сумському чугуноливарному заводі «Центролит» за професіями стерженщик, майстер, старший майстер. Згідно до атестації робочого місця позивача на Сумському чугуноливарному заводі «Центролит» показники пилу, шуму, вмісту шкідливих речовин та температурі перевищують гранично допустимі норми, що підтверджується інформаційної довідкою про умови праці від 15.03.2010р. № 873, складеною санітарним лікарем з гігієни праці Сумської міської санітарно-епідеміологічної станції. Таким чином, 17 років позивач працював в шкідливих умовах праці не на підприємстві відповідача і тільки 7 років на підприємстві відповідача. Такий стаж роботи позивача є значно меншим у порівнянні з іншими працівниками підприємства, які отримали професійне захворювання та меншим, ніж стаж роботи позивача на іншому підприємстві. Представник відповідача - ПАТ «Центролит», який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Судом встановлено, що позивач з 15.03.1977 р. по 15.12.1980 р., з 12.05.1989 р. по 01.11.1995 р., з 01.11.1995 р. по 23.09.2002 р. на Сумському чугуноливарному заводі «Центролит» за професіями стерженщик, майстер, старший майстер (а. с. 5-7). З 24.09.2002 р. по 30.07.2009 р. [PERSON] працювала майстром формовочно-стержньової дільниці в ливарному цеху № 1 ПАТ «СНВО і м. Фрунзе» (а. с. 5-7). Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці позивач отримав професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання № 45 від 11.05.2010 р., згідно якого вбачається, що причиною професійного захворювання у [PERSON] є проведення робіт в умовах підвищених рівнів виробничого шуму, загазованості, пил, тягарі праці (а.с. 9). Відповідно до Акту огляду МСЕК від 30.06.2010 р. ступінь втрати професійної працездатності у позивача становить 60 % та встановлено ІІІ групу інвалідності (а. с. 10). Згідно до атестації робочого місця позивача на Сумському чугуноливарному заводі «Центролит», - показники пилу, шуму, вмісту шкідливих речовин та температури перевищують гранично допустимі норми, що підтверджується інформаційної довідкою про умови праці від 15.03.2010р. № 873, складеною санітарним лікарем з гігієни праці Сумської міської санітарно-епідеміологічної станції (а. с. 25-31). Суд вважає, що ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» та ПАТ «Центролит» не створили належних умов праці на робочому місці позивача, внаслідок чого позивач отримав професійне захворювання. В справі є достатні докази, які свідчать про те, що небезпечні і шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На момент встановлення позивачеві стійкої втрати професійної працездатною набрав чинності Закон України про внесення змін до абзацу 4 статті 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей), виключено підпункт «е» пункту 1 частини 1 статті 21, частина 3 статті 28, частина 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, позовна давність не поширюється. Саме з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я звернувся позивач до суду, тому суд вважає, що до цих вимог позовна давність не застосовується. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, а також фізичних страждань, характер і тривалість цих страждань, стан здоров'я потерпілого, який визнаний інвалідом ІІІ групи у зв'язку з профзахворюванням та встановлено 60 % втрати професійної працездатності, його вік, наслідки професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Враховуючи, що позивач працював: з 15.03.1977 р. по 15.12.1980 р., з 12.05.1989 р. по 01.11.1995 р., з 01.11.1995 р. по 23.09.2002 р. на Сумському чугуноливарному заводі «Центролит» за професіями стерженщик, майстер, старший майстер, а з 24.09.2002 р. по 30.07.2009 р. майстром формовочно-стержньової дільниці в ливарному цеху № 1 ПАТ «Сумське НВО ім. Фрунзе», з урахуванням санітарно-гігієнічної характеристики умов праці позивача, суд визначає, що моральна шкода завдана ПАТ «Сумське НВО ім. Фрунзе» складає 3000 грн., а ПАТ «Центролит» - 6000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме: з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» необхідно стягнути 81,20 грн., з ПАТ «Центролит» - 162,40 грн.

Outcome: partial