Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона працювала у відповідача та була звільнена з роботи. При цьому при звільненні з роботи х нею не було проведене повний розрахунок. Рішенням суду з відповідача на її користь було стягнуто компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 387,70 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.12.2013 року по 07.05.2014 року в розмірі 5907,05 грн. В той же час, відповідач до цього часу не провів з нею повний розрахунок у зв'язку з чим, на підставі ст. 117 КЗпП України, має сплатити на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період не охоплений вказаним судом рішенням. Також зазначила, що порушенням відповідачем трудових прав позивача, позивачу завдана моральна шкода. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 травня 2014 року по 10 жовтня 2014 року в розмірі 6907,05 грн. та 1000 грн. на відшкодування заданої моральної шкоди. В судовому засідання позивач та її представник позов підтримали та уточнили вимоги в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Просять стягнути середній заробіток час затримки розрахунку при звільненні з 07.05.2014 року по 02.12.2014 року. Представник відповідача позов заперечив та пояснив, що після постановлення рішення суду заборгованість по заробітній платі не була сплачена не з вини відповідача. Окрім того, зазначив, що відповідач неофіційно працює. Тому просить відмовити у задоволенні позову за його необґрунтованістю. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 1 липня 2013 року уклали в м. Суми безстроковий трудовий договір № 2058-13 між працівником і фізичною особою, за яким працівник повинен виконувати обов'язки художника за адресою [ADDRESS], а ФОП зобов'язаний оплачувати працю працівника у розмір 1147 гр. на місяць, але не нижче законодавчо встановленого мінімуму заробітної плати. Вказаний трудовий договір зареєстрований Сумський міським центром зайнятості населення 8 липня 2013 року. 18 квітня 2014 року договір знятий з реєстрації в Сумському міському центрі зайнятості як такий, що розірваний сторонами 2 грудня 2013 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Відповідач видав позивачу заповнену трудову книжку, в якій записи завірені ним та Сумським міським центром зайнятості населення. При звільненні з роботи, відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, вчасно не провів остаточний розрахунок при звільненні та не виплатив позивачеві компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 387,70 грн. Вказані фактичні обставини встановлені судом з Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 травня 2014 року (а.с. 62-64), яке набрало законної сили, у справі за позовом [PERSON] до Фізичної особи підприємця [PERSON], третя особа: Сумський міський центр зайнятості про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди, тому доказуванню не підлягають. Як вбачається з вказаного судового рішення, позов [PERSON] було задоволене частково та стягнуто з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за невикористану відпустку в сумі 387,7 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 грудня 2013 року по 07 травня 2014 року включно в сумі 5907,05 гривень. Також прийняте рішення про стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації за завдану моральну шкоду в сумі 100 гривень. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За положеннями ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом встановлено, що між сторонами існував спір з приводу наявності заборгованості із виплати заробітної плати перед позивачем при звільненні з роботу, про що свідчить наявність попереднього судового спору та наведеного вище судового рішення від 07.05.2014 року. Після розв'язання спору між сторонами судом, з рішенням якого сторони погодилися та не оскаржували в апеляційному порядку, було визначено розмір заборгованості, яка існувала на чс звільнення позивача з роботи (387,70 грн.), а також з відповідача стягнений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, обов'язок зі сплати якого визначений ст. 117 КЗпП України як відповідальність за затримки розрахунку при звільненні. Встановлено, що після постановлення вказаного рішення, відповідач в той же день (07.05.2014 року) з метою проведення остаточного розрахунку при звільненні направив позивачу грошовий переказ на суму визначеної судом заборгованості, як існувала на час звільнення та щодо якої існував спір між сторонами, в розмірі 387,70 грн. (а.с. 40) Факт обізнаності про направлення вказаного грошового переказу та його призначення підтвердила в судовому засіданні сама позивач, яка пояснила, що роздруківка листування між нею та відповідачем, розміщена на аркуші 39 справи, відповідає дійсності, а повідомлення відправлене від імені «[PERSON]» виконане особисто нею. З наведеного вбачається, що затримка з проведенням остаточного розрахунку при звільненні з позивачем у період після 07 травня 2014 року виникла не з вини відповідача, оскільки позивач сама відмовилася від отримання належних до виплати при звільненні сум. Питання про відповідальність відповідача передбачену ст. 117 КЗпП України за період затримки розрахунку при звільненні за період до 07 травня 2014 року, включно, вирішено наведеним вище рішенням суду. Також суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом положень ст. 116, 117 КЗпП України, відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає за несвоєчасну виплату сум належних працівнику від роботодавця на час звільнення та не може бути застосовна до несвоєчасно виплачено на виконання судового рішення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити. За положеннями ст. 237-1 КЗпП України та роз'яснень, викладених в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої приналежності. Отже, відшкодування моральної (немайнової) шкоди здійснюється за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, а саме, незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо. В той же час, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час невиконання судового рішення, тобто в даному випадку діючим законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди. Також слід зазначити, що питання відшкодування завданої моральної шкоди позивачу в наслідок протиправної поведінки відповідача до постановлення судового рішення (образливого поводження, не видачі документів (трудової книжки, сан книжки, наказу та грошей) було предметом розгляду суду при розгляді попередньої судової справи, у якій 07.05.2014 року Зарічним районним судом м. Суми постановлене судове рішення яке набрало законної сили. З урахуванням встановлених судом обставин та норм прав, що наведені вище, суд вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а відтак у задоволенні позову належить відмовити за необґрунтованістю вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed