Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позовна заява надійшла до суду 23.07.2017р.. В позові представник позивача просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 30.07.2014р. в сумі 11238,64грн. Представник позивача [PERSON] надав суду клопотання (а.с.37) про розгляд справи у його відсутність, в якій також зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Судовий виклик направлявся відповідачеві за зареєстрованим місцем проживання, разом з тим адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресату за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції за поштовим повідомленням, що в контексті положень ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до ч.5 ст.74, 77 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідачів належним чином. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з'явився в судові засідання 02.08.2017р. та 26.09.2017р.. Відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 30.07.2014р. між сторонами було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості відповідача по кредитному договору №SAMDN50ОТС000863716 від 07.07.2008р., за якою позивач (кредитодавець) надав відповідачеві (позичальник) строковий кредит на строк 24 місяці, з 30.07.2014р. по 31.07.2016р. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 3652,63грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Умовами укладеної між сторонами Генеральної угоди передбачено наступне: ✓погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється позичальником щомісяця в період з 01 до 25 числа кожного місяця в розмірі 182,78грн (п.2.1); ✓у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості більш ніж на 31 день, то починаючи на 32 день прострочення позичальник зобовязаний повернути банку весь кредит, і починаючи з 32 дня прострочення строк виконання зобовязання вважається простроченим, внаслідок чого позичальника зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 996,84грн (п.2.2). З моменту отримання кредиту, відповідач порушував свої грошові зобовязання та жодного разу не здійснив будь-яких платежів, чим порушив умови повернення грошових коштів, передбачених договором. У звязку з порушенням відповідачем умов повернення кредиту, позивачем було нараховано штраф в розмірі 996,84грн. Внаслідок порушення відповідачем своїх грошових зобовязань та несвоєчасною сплатою належних платежів, станом на 11.06.2017р. за відповідачем утворилася заборгованість, яка складається з наступних сум: заборгованість за кредитом 3652,63грн; по процентам за користування кредитом 1913,97грн; по комісії 4675,20грн; штраф 996,84грн. За таких обставин позивач вимагає стягнути з відповідача загальну суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 11238,64грн. Тож між сторонами виник спір щодо виконання кредитних зобовязань, який регулюється нормами глави 71 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Відповідно до ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.548 ЦК виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором. Видами забезпечення виконання зобовязання, в контексті ст.ст.546,549 ЦК України є неустойка у вигляді штрафу або пені. Згідно ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а ст.624 ЦК передбачено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. Згідно ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ч.2 ст.1054 ЦК випливає, що до кредитних відносин застосовуються положення законодавства, які регулюють позичкові відносини (параграф 1 глави 71 ЦК). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Статтею 1050 ЦК передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Тож на підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що відповідач допустив порушення умов укладеного між сторонами кредитного договору, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 1600грн, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved