Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

Позивач, яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. 01.06.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2015 року, шлюб між сторонами розірвано. 13.03.2014 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини та позивача до досягнення дитиною трьох років до [INFO] . 24.10.2014 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] було стягнуто 60 000 гривень, у порядку поділу спільного майна подружжя. 13.10.2014 року відповідач звільнився з ВАТ «Запоріжсталь» за власним бажанням, де мав гідну заробітну плату та змогу сплачувати аліменти. 26.05.2015 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя, відповідачу [PERSON] в позовних вимогах про зменшення розміру аліментів відмовлено. Відповідач звертався до органів опіки та піклування про встановлення порядку спілкування з дитиною, однак жодного разу відповідач не скористався порядком, не відвідував дитину і не дзвонив їй. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, матеріально не забезпечує, не цікавиться інтересами дитини, її духовним та матеріальним станом, у зв`язку з чим позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав. Ухвалою судді від 29.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 08.01.2020 року в судовому засіданні представником відповідача адвокатом Мідяним Є.О. подано клопотання про поновлення строку подання відзиву та подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що позивач самостійно переїхала з дитиною проживати окремо від відповідача, та залишила собі спільно накопичені подружжям кошти у розмірі 120000 гривень, у зв`язку з чим, відповідач був змушений звернутися до суду з позовом про розподіл майна подружжя. В процесі розірвання шлюбу та поділу майна подружжя між сторонами скалися несприятливі стосунки, які і відобразилися на спілкуванні батька з дитиною. Крім цього, позивач в телефонній розмові повідомила відповідачу, що знайшла собі іншого чоловіка, тому просила їх з донькою не турбувати, щоб дитина вважала нового чоловіка своїм батьком. Через життєві обставини відповідач виїхав навчатися за межі України до Тайланду, де і знаходиться до цього часу, однак аліменти відповідач сплачує належним чином, що підтверджується тим, що позивач не зверталась до відповідача з вимогами про додаткові витрати на дитину, у зв`язку з чим, відповідач заперечує проти позову в повному обсязі та просить відмовити у його задоволенні. 10.02.2020 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого позивач зазначає, що всі заперечення відповідача зводяться до матеріальних стосунків батька з дитиною, однак позивач була змушена звернутися до суду оскільки відповідач жодним чином не бере участі у вихованні та спілкуванні з дочкою, доводи представника відповідача вважає необґрунтованими, оскільки на підтвердження пояснень щодо необхідності відповідачу виїхати за межі України для навчання чи проживання жодних доказів не надав. 17.02.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь позивача, відповідно до яких зазначає, що єдиною причиною, для звернення позивачки до суду з цим позовом, є довготривалі стосунки з іншим чоловіком, з яким вони мають намір створити сім`ю та цей чоловік наполягає на усиновленні дитини, однак відповідач бажає спілкуватися з донькою та заперечує проти задоволення позовних вимог. 21.02.2020 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на заперечення відповідача, відповідно до яких позивач не погоджується з доводами представника відповідача, оскільки жодного разу ані представник відповідача, ані сам відповідач не зазначив як відповідач планує в подальшому спілкуватися з дитиною та виховувати її, перебуваючи за межами України. 16.03.2020 року на адресу суду від позивача надійшла заява про долучення свідоцтва про шлюб, на підтвердження зміни прізвища позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Ухвалою суду від 16.03.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, витребувано у Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] . В судовому засіданні 15.07.2020 року представником третьої особи [PERSON] надано висновок Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги на підставах, викладених у позові та запереченнях на відзив відповідача, просила позов задовольнити. Представник відповідача адвокат Мідяний Є.О. заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях. Представник третьої особи підтримав висновок та просив прийняти рішення з урахуванням прав та інтересів дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 01.06.2013 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №134, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 10.12.2013 року, актовий запис №1159 (а.с. 8) . Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2015 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10-11). 13.03.2014 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини та на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років до [INFO] (а.с. 12-13). 24.10.2014 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] було стягнуто 60 000 гривень, у порядку поділу спільного майна подружжя (а.с. 16-19). 26.05.2015 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя, відповідачу [PERSON] в позовних вимогах про зменшення розміру аліментів відмовлено (а.с.14-15). Дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що не оспорюється сторонами по справі, тому, в силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не підлягає доказуванню. 29.02.2020 року позивач [PERSON] уклала шлюб з громадянином [PERSON] , зареєстрований Хортицьким районним у м. Запоріжжя відділом реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №67 та позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 106). Відповідно до довідки № 01-22/116 від 28.10.2019 року, [PERSON] , [INFO] , навчається у дошкільному навчальному закладі (ясла-садок) №236 «Соняшний» Запорізької міської ради Запорізької області, [PERSON] не відвідував батьківські збори, дитячі свята, не цікавиться у педагогів ДНЗ №236 розвитком та вихованням своєї дитини (а.с.21). З матеріалів справи встановлено, що дитина [PERSON] , знаходиться під наглядом сімейного лікаря АЗПСМ «№1 КНП «ЗРЦПМСД» ЗРР ЗО [PERSON] з червня 2019 року. Згідно медичної документації на прийом до лікаря дитина з`являлась у супроводі матері [PERSON] , на прийомі у сімейного лікаря були чотири рази, зауважень до матері стосовно догляду за дитиною з боку лікарів немає. Батько дитини жодного разу з дитиною до сімейного лікаря, або іншого спеціаліста закладу з приводу стану здоров`я дитини не звертався, що підтверджується довідкою КНП «ЗРЦПМС» ЗРР ЗО №02-15/0425 від 29.10.2019 року (а.с.20). Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON]. по відношенню до [PERSON] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району 25.06.2020 року. За результатами засідання, комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] по відношенню до [PERSON] батьківських прав, передбачених ст. 164 СК України, про що 13.07.2020 року складено відповідний висновок № 01-10/0989 (а.с.130). Положеннями ст.ст. 48 та 51 Конституції України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У ч. 4 ст. 155 СК України встановлено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Пленум Верховного Суду України у абзаці другому п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п. 15 цієї ж Постанови роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки [PERSON] , про що свідчить той факт, що тривалий час відповідач не бачив дитину, виїхав за кордон, не спілкується з нею ні особисто, ні в телефонному режимі, не проявляє жодного інтересу до життя дитини, її здоров`я та розвитку, про що зазначила позивач у своєму позові, та не спростовано представником відповідача. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дитини, відповідач не вживає будь-яких дій щодо забезпечення та виховання доньки. Також, суд враховує той факт, що на теперішній час позивач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , та вони проживають разом, а отже дитина [PERSON] проживає у сім`ї. У зв`язку із вищевикладеним, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд доходить висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до [PERSON] , у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до положень ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved