Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивач у листопаді 2013 року звернувся до суду з позовом про усунення від права на спадкування, посилаючись на те, що [INFO] помер спадкодавець - [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 18.06.2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 95, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого 18 червня 2012 року Виконавчим комітетом Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області серія [NUMBER] Спадщина після смерті [PERSON] відкрилась за місцем знаходження його майна, а саме в [ADDRESS] яка складається з жилого будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] земельної ділянки площею 3,01 умовних кадастрових гектарів на території Березняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області, що підтверджується державним актом серія [NUMBER], та державним актом серія [NUMBER] на земельну ділянку площею 3,16 умовних кадастрових гектарів, яка належала на день смерті матері [PERSON] - [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], і на яку видане свідоцтво про право на спадщину за законом 4 червня 2007 року, та майнового паю члена КСП (майновий сертифікат) серія [NUMBER], що підтверджується довідкою Березняківської сільської ради від 04 вересня 2013 р. № 02-25/258 та № 02-25/259. [PERSON], являється рідним братом [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] та свідоцтвом про народження серія [NUMBER] Відповідач за позовом, [PERSON], є рідним сином [PERSON] Позивач вказує, що після смерті матері, брат дуже захворів. З боку відповідача ніякої підтримки та допомоги не було, позивач разом з дружиною забрали брата до себе в [ADDRESS] Позивач та його дружина надавали брату різноманітну допомогу, допомагали матеріально, піклувались про його здоров'я, возили на санітарно - курортне лікування. В 2011 році [PERSON] покращало, і він попросив, щоб його перевезли в село Березняки. [PERSON] хотілось спілкування з сином, він дуже любив село. Проте того контакту з сином про який мріяв [PERSON] не відбулося. Позивач зі слів брата знає, що його син, відповідач по справі, заходив до нього вкрай рідко, і лише для того, щоб попросити грошей. Позивач з дружиною знав, що у брата скрутне матеріальне становище, що йому потрібно підтримувати свій стан медикаментозно, а тому систематично надавали йому матеріальну допомогу. Допомога заключалась в переказі грошей та посилок. В серпні 2011 року стан здоров'я [PERSON] погіршився. Не дочекавшись підтримки та допомоги від відповідача позивач з дружиною вимушені були забрати [PERSON] до себе. До дня смерті [PERSON] проживав разом з позивачем, перебував під його доглядом та утриманням. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та прохав його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] вважає, що є всі підстави для задоволення позову. Відповідач позов не визнав з підстав викладених в запереченнях проти позову /а.с.51-53/. Представник відповідача [PERSON] вважає, що позов не підлягає до задоволення оскільки відповідач [PERSON] не ухилявся від обов'язку по утриманню свого батька. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що померлий [PERSON] перебував в тісних родинних стосунках із позивачем [PERSON] та постійно допомагав йому матеріально. Тривалий час померлий [PERSON] проживав в родині позивача. Позивач здійснив за власний кошт поховання брата. Свідок наголосила, що вона також періодично надавала матеріальну допомогу [PERSON], надсилаючи йому грошові кошти, про що свідчать квитанції про грошові перекази, які маються у матеріалах справи, та зазначила, що позивач пересилав брату кошти для купівлі ліків у зв'язку із знаходженням останнього у скрутному матеріальному становищі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що померлий [PERSON] тривалий час проживав у родині позивача. Позивач тривалий час надавав матеріальну допомогу померлому брату. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників, врахувавши показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [INFO] помер спадкодавець - [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 18.06.2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 95, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого 18 червня 2012 року Виконавчим комітетом Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області серія [NUMBER] Спадщина після смерті [PERSON] відкрилась за місцем знаходження його майна, а саме в [ADDRESS] яка складається з жилого будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] земельної ділянки площею 3,01 умовних кадастрових гектарів на території Березняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області, що підтверджується державним актом серія [NUMBER], та державним актом серія [NUMBER] на земельну ділянку площею 3,16 умовних кадастрових гектарів, яка належала на день смерті матері [PERSON] - [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], і на яку видане свідоцтво про право на спадщину за законом 4 червня 2007 року, та майнового паю члена КСП (майновий сертифікат) серія [NUMBER], що підтверджується довідкою Березняківської сільської ради від 04 вересня 2013 р. № 02-25/258 та № 02-25/259. Позивач [PERSON], є рідним братом [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] та свідоцтвом про народження серія [NUMBER] Відповідач за позовом, [PERSON], є рідним сином [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст.202 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Відповідно до абз.2 ч.3 ст.1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Тобто з аналізу вище вказаних норм, суд приходить до висновку, що для правильного вирішення даної справи необхідно обов»язково встановити: 1) факт ухилення спадкоємця від надання спадкодавцеві допомоги; 2) факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво; 3) потребу спадкодавця в допомозі даного спадкоємця. Відповідно до абз.9,10,11 п.4 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Відповідно до абз. 1,2,3 п.6 ППВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. У судовому засіданні встановлено, що померлий [PERSON] дійсно хворів, мав похилий вік, не міг в повній мірі самостійно забезпечити умови свого життя, потребував часткового стороннього догляду, допомоги та піклування. Догляд, допомогу та піклування здійснював позивач з дружиною, в свою чергу відповідач хай і вкрай рідко та все ж відвідував батька та допомагав йому. Дані факти не заперечувались сторонами у судовому засіданні та допитаними в судовому засіданні свідками та не спростовані матеріалами справи. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] не мав матеріальної можливості надавати повноцінну допомогу батьку, оскільки не працював, але вів підсобне господарство та всіляко намагався допомогти та підтримати свого батька. Позивачем не надано жодного доказу ні до, ні під час судового розгляду про умисне ухилення відповідача від надання допомоги батьку та потребу батька в допомозі саме відповідача, крім твердження, що відповідач рідко відвідував спадкодавця та не цікавився ним і факту, що за час його перебування в с. Подвірки, Харківської області він жодного разу не приїхав. Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, оскільки не підтверджені належними, допустимими і достовірними доказами на які посилається позивач та які не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, отже у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позвних вимог. У судовому засіданні позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що відповідач злісно ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги, а також, що померлий [PERSON] знаходився у безпорадному стані та не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував постійного стороннього догляду, допомоги та піклування. Як слідує з довідки № 01-11/068 від 13.04.2012 року померлий [PERSON] на протязі 2006, 2007, 2010, 2011 роках працював на посаді різноробочого в ВП АФ «Перше травня» Хорольського району, тобто самостійно здійснював своє утримання. Доводи позивача про те, що син померлого не так часто навідував батька та не надавав йому матеріальної допомоги у бажаних розмірах, суд не може прийняти до уваги, так як вони стосуються моралі та відносяться до категорії оціночних. Разом з цим, при вирішенні питання про суб'єкта, який має право на вказаний вище позов суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Фактична спрямованість позовних вимог позивача направлена не на захист свого права на спадкування, а на позбавлення права відповідача на спадкування. У зв'язку з цим, необхідні чіткі норми матеріального права, які уповноважують позивача на пред'явлення такого позову про усунення від права на спадкування, норми які породжують у нього право на спадкування за рахунок права на спадкування відповідача - спадкоємця першої черги за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього кодексу. Даною нормою чітко встановлено, що суб'єкти наступної черги спадкоємців одержують право на спадкування у разі усунення від права на спадкування суб'єктів попередньої черги. Таким чином, суб'єктам наступної черги спадкоємців і належить право вимоги (право позову) про усунення від права спадкування. Дане право не виникає автоматично, а за певних умов, які передбачені ч. 5 ст. 1224 ЦК України, ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. При цьому слід виділити дві форми реалізації права на позов спадкоємця наступної черги: 1. Шляхом позовної вимоги про одержання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування (за наявності умов ч. 2 ст. 1259 ЦК України). 2. Шляхом позовної вимоги про одержання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, разом із позовною вимогою про усунення від права на спадкування за законом суб'єкта попередньої черги спадкоємців (за одночасної наявності умов ч. 2 ст. 1259 та ч. 5 ст. 1224 ЦК України). Жоден з цих випадків не стосується спору, що розглядається. Подібна правова позиція міститься у абз. 4 п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Норм, які породжують у позивача право на спадкування в рахунок права на спадкування відповідача (норм, що встановлюють одержання права на спадкування, подібних ч. 2 ст. 1258 та ч. 2 ст. 1259 ЦК України) не має, а тому позов пред'явлено всупереч ч. 1ст. 3 ЦПК України не з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів позивача, а з метою позбавлення відповідача належного йому права (на спадкування). Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed