Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач у листопаді 2015 року звернувся з вказаним позовом до суду та, як правонаступник ЗАТ «КБ Приватбанк», просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 квітня 2007 року, яка станом на 31 серпня 2015 року становить 21299 грн. 06 коп., що складається з: 5302 грн. 34 коп. заборгованості за кредитом; 12809 грн. 65 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 1696 грн. 64 коп. заборгованості за пенею та комісії; штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина) та 990 грн. 43 коп. (процентна складова) та покласти на відповідачку судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за вказаним кредитним договором відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.3,2, та п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, банк керувався тим, що клієнт дає свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням банку, та клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт (збільшити, або зменшити його). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, викладеними на сайті банку, складає укладений між нею та банком договір, що підтверджено підписом відповідачки у заяві. При укладанні договору сторони керувалися положеннями ч.1 ст.634 ЦК України. Банк виконав умови договору та видав кредит відповідачці, яка в порушення умов договору не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами та має вказану суму заборгованості. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх повністю з підстав, вказаних у позовній заяві. Крім того, щодо заперечень проти позовних вимог з боку представника відповідача суду пояснила, що після спливу строку дії платіжної картки у квітні 2011 року, яка видавалася відповідачці та яка є інструментом для використання і отримання коштів, картковий рахунок відповідачки закритий до теперішнього часу не був, відповідної заяви від неї банку не надходило. Для здійснення платежів на погашення заборгованості по кредиту, в тому числі через термінали самообслуговування, достатньо було мати готівкові кошти та знати номер карткового рахунку, який відомий лише позичальнику та працівникам банку. Позичальник, за умовами кредитного договору зобовязаний отримувати виписки про стан картрахунку та здійснених по ньому операціях, зобовязаний слідкувати за витратою коштів в межах ліміту; у випадках помилкового зарахування коштів на картковий рахунок, позичальник повинен був повідомити про це банк, чого відповідачкою здійснено не було. Представник відповідача - [PERSON] проти вимог позивача заперечувала та просила відмовити повністю в їх задоволенні. Суду пояснила, що на підтвердження позовних вимог банком не було надано довідки про зміну умов кредитування, на яку є посилання в позовній заяві. У заяві відповідачки про видачу їй кредиту, не було здійснено коректного та помітного друку посилання на те, що заява відповідачки разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складають договір, укладений сторонами. Вказане положення не було належним чином розяснено відповідачу, чим порушено положення ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо ускладнення прочитання споживачем тексту договору та якості його друкування. Також відповідачу не були розяснені Правила та умови надання банківських послуг, які не зазначені в заяві, підписаній відповідачем та є внутрішнім документом банку, чим було порушено положення ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». У документах, доданих до заяви позивачем відсутні дані про орієнтовну сукупну вартість кредиту, строк надання кредиту, строки та порядок повернення кредиту у договорі не міститься чіткого строку для виплати щомісячного платежу. Тобто відповідач не знала, за який обсяг прострочи їй була нарахована пеня та штрафні санкції, не була надана така інформація відповідачці і в усній формі. Вимоги банку про стягнення штрафів, пені та комісії на суму 3287 грн. 07 коп. вважає незаконними, посилаючись на положення ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживача», відповідно до якої споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії та інші платежі, що не були зазначені у договорі; та у звязку зі спливом спеціального строку позовної давності, встановленого ст.258 ЦК України. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості нарахування пені здійснювалося до 31 серпня 2015 року, тоді як останній щомісячний платіж був здійснений відповідачкою 07 липня 2012 року, тому нарахування штрафних санкцій позивачем є незаконним. Розрахунок заборгованості, наданий банком, не містить печатки банку та підпису уповноваженої особи, тому не може бути доказом у справі. Посилання банку на те, що відповідачка дала згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням банку у будь-який момент, є незаконним, оскільки відповідно до ч.4 ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови договорів, укладених з клієнтами, зокрема збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами; а відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства… Після здійснення останнього щомісячного платежу, представник банку по телефону завірив представника відповідачки в тому, що кредит є погашеним та після того банком жодного разу не предявлялося вимог до відповідачки. Дії банку є умисними з метою отримати більше коштів за рахунок несплаченого боргу за рішенням суду, тому нарахування процентів на залишок боргу є неправомірним та потребує перегляду. Крім того, банком допущено порушення положень ст.1076 ЦК України, ст.ст.60-62 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» оскільки було розголошено відомості, що становлять банківську таємницю третім особам, так у травні та червні 2012 року на адресу відповідачки надійшло три листа від колекторської компанії «Вердикт», в яких були зазначені персональні дані та інформація про заборгованість. Також представник відповідача просила суд про застосування строків позовної давності, подавши про це заяви (а.с.60-62). Крім вказаних обставин, представник відповідача суду пояснила, що вона є донькою відповідачки. Кредитною картку, яку отримувала її матір, фактично користувалася вона, отримувала з неї кошти та вносила платежі на погашення заборгованості. Після отримання вимог від колекторської компанії - у липні 2012 року вона особисто здійснила платіж в сумі 500 грн. через термінал самообслуговування та після чого особисто телефонувала в банк. Під час телефонної розмови працівником банку їй було повідомлено про те, що заборгованості за кредитом не має. До отримання позовної заяви з суду жодних претензій банком щодо заборгованості за кредитом не висувалося. Платіж 10 грудня 2012 року в сумі 1400 грн. ні вона, ні її матір через термінал самообслуговування у м.Орджонікідже Дніпропетровської області не здійснювали, бо вони в тому місті не перебували. Платіжна картка, строк дії якої закінчився у квітні 2011 року, знаходиться у представника відповідача та надавалася нею для огляду у судовому за сіданні (а.с.87). Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст.530 ч.1 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст.610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Ст.530, 631 ЦК України визначають поняття: «строк дії договору» та «строк (термін) виконання зобов'язання». Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст.ст.1048, 1049, 1050, 1054 УК України за кредитним договором банк …(кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Ст.1050 ЦК України передбачає наслідки прострочення позичальником повернення позики. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Ст.ст.252-255, 254, 256, 258, 257, 261, 267 ЦК України врегульовано положення щодо перебігу, обчислення та застосування строків позовної давності. Відповідно до вказаних норм початок строку перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення права на позов та можливості реалізувати це право у судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобовязання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Ч.1 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Судом встановлено, що 27 квітня 2007 року [PERSON] звернулася до банку з заявою про відкриття банківського рахунку і отримання кредитної картки типу 414960533 у гривні, тип кредитного ліміту фінансовий; сума кредитного ліміту 1700 грн.; базова відсоткова ставка 36% річних; строком дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки; зі щомісячним погашенням заборгованості платежами в розмірі 7% від суми заборгованості шляхом внесення коштів на картку клієнтом, або списанням банком коштів з іншої картки. В цій же заяві зазначено, що [PERSON] ознайомилася з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку та виразила свою згоду на те, що заява разом з вказаними Умовами, правилами та тарифами складає укладений між нею та банком договір про надання банківських послуг. 28 квітня 2007 року банком було відкрито картковий рахунок та видано картку № 4149605339072126, що підтверджено копією заяви, яка є у справі (а.с.10). Таким чином, вказана заява, відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України є письмовою формою укладення договору. По суті, відповідно до положень ч.1 ст.634 ЦК України, вказаний договір є договором приєднання. Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та картковим рахунком є у справі (а.с.11-16). Доказів того, що [PERSON] не була ознайомлена при укладенні кредитного договору з вказаними Умовами та правилами, суду не надано, доводи про це її представника спростовуються підписом [PERSON] у заяві про відкриття карткового рахунку, текст якого виконаний шрифтом, який легко читається навіть у його ксерокопії, наявній у справі (а.с.10). Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31 серпня 2015 року мала місце заборгованості в сумі: 21299 грн. 06 коп., що складається з: 5302 грн. 34 коп. заборгованості за кредитом; 12809 грн. 65 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 1696 грн. 64 коп. заборгованості за пенею та комісії; штрафи: 500 грн. (фіксована частина) та 990 грн. 43 коп. (процентна складова) (а.с.6-9). З розрахунку вбачається, що прострочена заборгованість по тілу кредиту виникла 01 квітня 2008 року та була погашена 02 квітня 2008 року, потім з 02 травня 2008 року виникла знову та була погашена 18 вересня 2008 року, з 30 вересня 2008 року знову мала місце прострочена заборгованість, яка зі зростанням станом на 31 серпня 2015 року становила 5302 грн. 34 коп. Відсоткова ставка по кредиту 36% річних, як вбачається з розрахунку, банком не змінювалася, що також видно з довідки про зміну умов кредитування, в якій є відомості лише про зміну кредитного ліміту (а.с.86), тому посилання представника відповідача на незаконну зміну умов договору банком є необґрунтованим та надуманим. З розрахунку заборгованості видно, що заборгованість за відсотками виникла по кредиту з 21 липня 2007 року та збільшувалася з наростанням і станом на 31 серпня 2015 року становила 12809 грн. 65 коп., останній платіж з погашення заборгованості за наданим кредитом мав місце в сумі 1400 грн. 11 грудня 2012 року, з яких на погашення відсотків зараховано 598 грн. 06 коп.. Зазначені дані з розрахунку заборгованості також підтверджені випискою по особовому рахунку [PERSON] (а.с.82-84), з якого вбачається, що операції по картковому рахунку здійснювалися держателем картки у м.Запоріжжя, м.Василівка Запорізької області, м.Дніпропетровськ, та м.Орджонікідзе Дніпропетровської області. Останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 1400 грн. був здійснений з терміналу самообслуговування в м.Орджонікідзе Дніпропетровської області у відділенні банку (а.с.84). Будь-яких доказів того, що вказаний платіж був здійснений сторонніми особами, а не відповідачкою чи її представником, яка заявила про те, що вона фактично користувалася кредитною карткою, суду не надано. Доказів на спростування розрахунку заборгованості. Наданого банком чи відомостей про рух коштів по особовому рахунку позичальника [PERSON] суду не надано. Посилання представника відповідача про внесення нею останнього платежу в сумі 500 грн. 06 липня 2012 року, про що було надано копію та оглядався оригінал квитанції у судовому засіданні (а.с.43), підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку, але це не доводить того, що цей платіж був останнім у часі. Зміна кредитного ліміту банком та згода держателя картки відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, передбачена п.п.3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.12). Зміна розміру ліміту не є зміною умов кредитного договору, доводи про це представника відповідача є помилковими. Таким чином , зміна кредитного ліміту відбулася, як вбачається з виписки по особовому рахунку та довідки про зміну умов кредитування (а.с.86) до 7000 грн. 15 лютого 2008 року, після чого з рахунку було знято 19 лютого 2008 року готівкових коштів в сумі 2060 грн. через банкомат у м.Запоріжжя. 10 листопада 2008 року кредитний ліміт був змінений до 5778 грн. 07 коп. ( до суми заборгованості на той час); 27 листопада 2008 року ліміт змінений до 5800 грн.; з 27 січня 2009 року знижено кредитний ліміт до 5310 грн. Умовами і правилами надання банківських послуг, завірена належним чином копія яких є у справі, передбачено, що для надання послуг Банк відкриває клієнту картковий рахунок, видає клієнту картки, їх вид і термін дії визначені в заяві, підписанням якої клієнт і банк заключають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата відкриття рахунку, що вказана в розділі заяви «Відмітки Банку». Після закінчення терміну дії відповідна картка продовжується банком на новий термін (шляхом надання клієнту картки з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення терміну дії) не надійшла письмова заява клієнта про закриття картрахунку, а також при наявності коштів на рахунку для сплати послуг за виконанням розрахункових операцій за картрахунком (на передостанній день місяця закінчення терміну дії) та при дотриманні інших умов продовження терміну дії, передбачених договором про відкриття картрахунку та обслуговування картки. Відповідно до п.9.12 Умов і правил договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку ні одні зі сторін не проінформує іншу про закінчення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. П.9.3 Умов і правил встановлено, що картковий рахунок відкрито на невстановлений строк за виключенням настання умов, викладених у п.п.п 9.6, 9.7 Умов. Розділом П п.3 Умов і правил визначено порядок користування карткою. Зокрема, п.п.3.1.1 передбачено, що строк дії картки вказаний на лицьовій стороні картки (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. П.3.1.3 передбачено, що до закінчення строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше ( до початку місяця закінчення строку дії) не надходило письмової заяви держателя про закриття карткового рахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку та при дотриманні інших умов продовження, передбачених Умовами. Таким чином, відповідно до укладеного сторонами договору було передбачено строк дії договору 12 місяців та пролонгацію строку його дії на невизначений строк. На строк дії договору, з метою надання можливості відповідачці користуватися кредитними коштами банком їй видавалася картка, яка є, відповідно до Умов і правил надання банківських послуг спеціальним платіжним засобом у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку платника, чи відповідного рахунку банка з метою оплати товарів, послуг, перерахування коштів з одних рахунків на інші, отримання коштів через банкомати та виконання інших операцій. Таким чином, строк дії карти №4149605339072126, яка була видана [PERSON], та яка перебуває у фактичному володінні її представника [PERSON] , що сплив у квітні 2011 року не співпадає за строком дії договору, укладеного між сторонами. Закінчення строку дії картки, за відсутності заяви позичальника про закриття карткового рахунку, не тягне за собою припинення дії договору чи закриття карткового рахунку. Закінчення строку дії картки у квітні 2011 року не перешкоджало відповідачу та її представнику користуватися картковим рахунком, оскільки відбувався рух коштів по рахунку, що видно з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку; крім того, представник відповідача пояснювала, що вона особисто вносила грошові кошти на картковий рахунок на погашення заборгованості у липні 2012 року в сумі 500 грн. Доказів того, що вказаний картковий рахунок був закритий банком за заявою відповідачки, доказів подання банку відповідачкою заяви про припинення договору чи закриття карткового рахунку, відкритого за її заявою суду не надано та у справі вони відсутні. Здійснення платежів на погашення заборгованості за кредитним договором, відповідно до п.4.1 Умов і правил можливе шляхом зарахування грошових коштів за номером карткового рахунку, що можливо здійснити у будь-якому терміналі самообслуговування банку, знаючи номер цього рахунку. Тому доводи представника відповідача про те, що після спливу строку дії картки неможливим було погашення боргу за кредитним договором та ні вона, ні відповідачка не здійснювали платіж у грудні 2012 року через термінал самообслуговування в сумі 1400 грн. свого підтвердження доказами не знайшов. П.П. 5.5 та 5.5.1 розділу «Правила користування платіжними картками» передбачено, що за користування кредитом банк нараховує проценти у розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік. За несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування простроченим кредитом і овердрафтом) держатель картки сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розмір яких визначений Тарифами. Відповідно до п. 8.6 розділу 8 «Відповідальність сторін» передбачено, що при порушенні строків платежів позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. і 5% від суми позову. Порушення умов договору позичальником [PERSON] взятих на себе зобов'язань, а саме не внесення передбачених умовами договору платежів, у зв'язку із чим станом на 31 серпня 2015 року заборгованість за договором становила в загальній сумі - 21299 грн. 06 коп., що складається з: 5302 грн. 34 коп. заборгованості за кредитом; 12809 грн. 65 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 1696 грн. 64 коп. заборгованості за пенею та комісії; штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина) та 990 грн. 43 коп. (процентна складова) підтверджено розрахунком заборгованості та випискою особовим рахунком, вказаними вище. Оскільки за умовами укладеного сторонами договору відповідачка повинна була щомісячно вносити обовязковий платіж на погашення заборгованості за кредитом у розмірі 7% від суми заборгованості, з чим вона погоджувалася та про що вказано у її заяві про відкриття карткового рахунку, проте вона порушила взяті на себе зобовязання, не забезпечила виконання умов договору фактичним держателем картки її представником [PERSON], тому відповідно до умов п.п.3.6, 3.7, 6.3, 6.4, 6.6 розділу 6 Правил користування карткою, а також відповідно до п.6.8, 6.10 розділу 6 Умов і правил , саме позичальник [PERSON] несе цивільно-правову відповідальність за наявну заборгованість за кредитним договором. Доказів на спростовування наданих банком розрахунку заборгованості та рахунку по особовому рахунку [PERSON] за кредитним договором, доказів порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні договору суду не надано та у справі вони відсутні. При вирішенні питання щодо строків позовної давності, суд виходить з того, що у липні 2012 року фактичному держателю картки [PERSON], яка є представником відповідача по цій справі, було відомо про наявну заборгованість за кредитом, про що вона пояснювала у судовому засіданні та що підтверджено наданими нею до заперечень вимогами колекторської компанії, адресованими [PERSON] про погашення боргу перед банком в сумі 14\~535 грн. 98 коп.(а.с.44-52). Після отримання цих вимог на погашення заборгованості було сплачено 500 грн. на картковий рахунок через термінал самообслуговування у м.Дніпропетровськ 06 липня 2012 року, про що у представника відповідача є квитанція, копія якої є у справі та оригінал надавався для огляду у судовому засіданні. Проте після сплати цього платежу сума заборгованості вже становила 13\~048 грн. 46 коп. Доказів того, що кредит був повністю сплачений, про що пояснювала представник відповідачки, посилаючись на телефонну розмову з працівником банку, суду не надано, у справі такі докази відсутні. Тому твердження представника відповідача [PERSON] про повне погашення заборгованості за кредитним договором у липні 2012 року є недоведеними та безпідставними. Оскільки з розрахунку заборгованості та з виписки за картковим рахунком вбачається, що останній платіж за кредитним договором на виконання зобовязань відповідачки по погашенню заборгованості за кредитним договором платежами було здійснено 11 грудня 2012 року, а до цього часу допускалися порушення умов договору, оскільки щомісячні платежі не сплачувалися при наявності заборгованості, такими діями відповідач фактично визнала наявність її боргу по кредитному договору. Здійснення платежу 11 грудня 2012 року в сумі 1400 грн., розмір якого був більшим ніж розмір встановленого умовами договору щомісячного платежу, свідчить про визнання відповідачкою заборгованості по картковому рахунку, доказів оспорювання розміру цієї заборгованості у позасудовому порядку та звернень з цього приводу до банку, відповідачкою та її представником суду не надані, тому відповідно до положень ст.264 ЦК України, строк позовної давності був перерваний. З урахуванням того, що з позовною заявою банк звернувся до суду 25 листопада 2015 року, строк позовної, встановлений ст.257 ЦК України, не пропущено в частині вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту 5303 грн. 34 коп.; по процентам 12809 грн. 65 коп. та штрафів за умовами договору 500 грн. та 990 грн. 43 коп. Разом з тим, банком пропущено річний строк позовної давності, передбачений ст.258 ЦК України, щодо вимог банку про стягнення неустойки у вигляді пені в сумі 1696 грн. 64 коп., тому в задоволенні цієї частини вимог банку, на підставі заяви про застосування строку позовної давності, суд вважає необхідним відмовити. Посилання представника банку на неможливість визначення строку позовної давності за вимогами про стягнення пені в сумі 1696 грн. 64 коп. (а.с.81) є безпідставними, строк позовної давності за вимогами про стягнення пені відраховується, в даному випадку, з дати здійснення останнього платежу 11 грудня 2012 року та сплив 11 грудня 2013 року. Тому в цій частині позову суд вважає необхідним відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, підтверджені квитанцією, суд покладає на відповідачку пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial