Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач у жовтні 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди у зв′язку з ДТП, просив про стягнення з відповідача на його користь 3 831.05 грн. по відшкодуванню шкоди, а також судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що 22.11.2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено транспортний засіб марки «Фольксваген» д.н. [NUMBER]. Винною у скоєнні ДТП визнано відповідача, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2013 року. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Фольксваген» д/н [NUMBER] була застрахована у ПАТ «НАСК Оранта», а оскільки судом було встановлено, що відповідач порушила ПДР і ДТП сталася з її вини, то мав місце страховий випадок. Страхувальник звернувся до позивача з заявою про страхове відшкодування і позивачем на підставі ремонтної калькуляції від 10.12.2013 року та страхового акту від 22.01.2014 року та розрахунку до нього було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 3 831.05 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1291 від 24.01.2014 року. Оскільки позивачем було відшкодовано шкоду потерпілій особі, у нього виникло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, тому позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з»явився, в своїй письмовій заяві просив проводити судове засідання без його участі, задовольнити позов. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з»явилася, належним чином повідомлялася судом про день та час розгляду справи, про що в матеріалах справи є відповідні докази. Суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як було встановлено при розгляді справи, 22.11.2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено транспортний засіб марки «Фольксваген» д.н. [NUMBER]. Винною у скоєнні ДТП визнано відповідача, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2013 року. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Фольксваген» д/н [NUMBER] була застрахована у ПАТ «НАСК Оранта», а оскільки судом було встановлено, що відповідач порушила ПДР і ДТП сталася з її вини, то мав місце страховий випадок. Страхувальник звернувся до позивача з заявою про страхове відшкодування і позивачем на підставі ремонтної калькуляції від 10.12.2013 року та страхового акту від 22.01.2014 року та розрахунку до нього було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 3 831.05 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1291 від 24.01.2014 року. Оскільки позивачем було відшкодовано шкоду потерпілій особі, у нього виникло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, тому позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. За правилами ч. 1 ст. 1166 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Наразі, приймаючи до уваги те, що позивачем було відшкодовано матеріальну шкоду потерпілій стороні, відповідач, як винна особа в ДТП повинна відшкодувати страховику завдану шкоду, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених до відповідача вимог про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача матеріальних збитків підлягають задоволенню, оскільки є доведеними представником позивача в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України відповідач має сплатити позивачу судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судом. На підставі наведеного,

Outcome: approved