Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивач у квітня 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської Ради Харківської області та просив постановити рішення, яким визнати [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням - квартирою №8 в будинку №4 по вулиці Котляревського у місті Харкові. Свої позовні вимоги обгрунтовує наступним. Ізольована однокімнатна квартира №8 загальною площею 28,42 кв.м. в будинку №4 по вулиці Котляревського в місті Харкові належить територіальній громаді. В квартирі зареєстровані дві особи його біологічний батько [PERSON] з 11.12.1996 року та він, [PERSON] з 03.05.1997 року. Рішенням Харківського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2007 року, що набрало законної сили, його батьки були позбавлені батьківських прав відносно нього. З дня його народження вони не приділяли йому ніякої уваги. Він виховувався у будинку для немовлят, у дитячому будинку, в школі-інтернаті для дітей, позбавлених батьківського піклування, з 28.09.2009 року він був переданий на виховання та спільне проживання прийомним батькам, з якими проживає до теперішнього часу за адресою м. Харків, вул. Кричевського, 37. На теперішній час він є учнем 3 курсу харківського професійного ліцею машинобудування за спеціальністю станочник широкого профілю. Зазначає, що він має право та бажає проживати у [INFO]. Відповідач довгий час, значно більший ніж півроку, не проживає в спірній квартирі, не здійснює за нею догляд, не підтримує її в належному для проживання стані, не цікавиться житлом. Довгий час не платить за користування житлом і не оплачує комунальні послуги. Отже на протязі кількох років [PERSON] не виконує обовязків наймача житла, а також не підтримує із ним ніяких стосунків. Де на цей час проживає відповідач, йому не відомо. Позивач вказує, що із рішення суду про позбавлення батьківських прав йому відомо, що його біологічні батьки з його сестрами та братами проживали за адресою [INFO] та 112. Ніхто ніколи не чинив жодних перешкод відповідачу в користуванні квартирою. Його рішення не користуватися житлом було самостійним та добровільним. Ніяких заяв про збереження за ним права користування житловою площею він не подавав. Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації та відсутності в квартирі його особистих речей підтверджується актом КП «Жилкомсервіс» дільниця №66. Таким чином, відповідач за даною адресою зареєстрований, однак фактично не проживає, тому він звернувся до суду з даним позовом. У судове засідання позивач та його представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 04.04.2016 року, зявилися, однак надали суду заяву із проханням слухати справу у їх відсутність, позов підтримують у повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи. Також до заяви додали газету «Слобідський край», де зроблено повідомлення про слухання справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не з'явився, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, зроблено повідомлення про слухання справи у засобах масової інформації, а саме газети «Слобідський край», субота №103 (22379), 27 серпня 2016 року аркуш 9 (а. с. 58), причина неявки суду невідома. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач у справі належним чином повідомлений про день та час слухання справи і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, та в матеріалах справи достатньо наявних доказів, позивач та його представник не заперечують проти винесення заочного рішення, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутності не з'явившегося відповідача. Представник третьої особи - територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської Ради Харківської області [PERSON], який діє на підставі довіреності від 30.12.2015 року №08-11/77/40/2-15, у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду 18.07.2016 року подав заперечення, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позов безпідставний, необґрунтований з наступних підстав. Позивачем не надано жодних доказів щодо не проживання [PERSON] в вказаній квартирі більше шести місяців. Акт, наданий позивачем, не може бути належним доказом у справі, оскільки з нього не вбачається коли саме складений акт, немає жодних відомостей стосовно проживання або причин не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS]. З даного акту вбачається, що він складений лише зі слів сусідів. Також позивачем не надано інформації щодо місцезнаходження чи місця роботи [PERSON] Позивачем не зазначено які заходи приймалися ним по встановленню причин відсутності [PERSON] у вказаній квартирі та чи приймалися будь-які заходи взагалі. Позивачем не доведено належним чином жодних підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням (а.с. 42-44). Суд згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст. ст. 224,225 ЦПК України вважає необхідним провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і позивач та його представник. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України). Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими. У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судовим розглядом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є батько - [PERSON] та мати [PERSON] надія Петрівна, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-ВЛ №034425, виданого Фрунзенським відділом реєстрації актів громадянського стану (а.с. 10). Рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної ради народ них депутатів Харківської області №24-9 від 03.03.1998 року «Про влаштування [PERSON], [INFO] до будинку дитини» вирішено порушити клопотання перед обласним управління охорони здоровя про виділення путівки до будинку дитини [PERSON], 12.04.1997 року, зберегти за дитиною право на житло за місцем проживання батьків [ADDRESS]» (а.с 11). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06 квітня 2007 року позбавлено батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх сина, [PERSON], [INFO] (а.с. 7-9). Як вбачається із довідки з місця проживання про склад сімї та прописку від 29 березня 2016 року, виданої КП «Жилкомсервіс» дільниця №66, [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO], квартира не приватизована (а.с.20). Факт відсутності відповідача за даною адресою підтверджується актом КП «Жилкомсервіс», із якого вбачається, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] зареєстрований, однак тривалий час в квартирі не проживає, особистих речей його у квартирі немає (а.с. 21). Таким чином, відповідач за даною адресою зареєстрований однак фактично не проживає. Відповідно до ч. 1,2 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його\~\~сім'ї\~\~за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї\~\~були\~\~відсутні\~\~з\~\~поважних причин\~\~понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього\~\~може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов»язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов»язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред»явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням. Остаточне рішення суду про\~\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є\~\~підставою для зняття її з реєстрації\~\~ за адресою спірного будинку. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку згідно ст. 72 ЖК України. Поважних причин відсутністі відповідача на спірній житлової площі, судом не встановлено, а тому у суда є всі підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням. На підставі викладенного та

Outcome: approved