Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Зазначає, що вказана квартира відповідно до ст.60 СК України є спільною сумісною власністю сторін, оскільки вона була придбана за час їхнього шлюбу. В квартирі зареєстровані вона, чоловік - [PERSON] та їх повнолітній син [PERSON] Між нею та відповідачем [PERSON] виник спір з приводу того хто і скільки грошей повинен сплачувати за комунальні послуги, які надаються мешканцям цієї квартири. Також вона не знайшла однозначної усної згоди зі своїм сином [PERSON] з приводу порядку користування квартирою. У провадженні Ковпаківського районного суду міста Суми знаходилась справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення в регресному порядку коштів, які він начебто сплатив одноосібно з начебто власних грошей за комунальні послуги. Питання щодо розділення рахунків для усунення спору по сплаті комунальних платежів залишається не вирішеним. У сторін відсутня домовленість щодо порядку користування квартирою, тому вона вимушена звернутись до суду з тією метою, щоб судом був встановлений порядок користування спірною квартирою. Подавши заяву про зменшення позовних вимог (а.с. 49 - 50) просить суд: встановити порядок користування квартирою № 57 у будинку № 81-а по вул. Ковпака у м. Суми відповідно до варіанту № 1, запропонованого у висновку будівельно-технічного дослідження від 08.07.2015 р. № 37, а саме: приміщення № 2 (житлова кімната) площею 16,9 м.кв., лоджія № 1 площею 3,8 м.кв. виділити у користування [PERSON] і [PERSON]; приміщення № 3 (житлова кімната) площею 11,6 м.кв., виділити у користування [PERSON]; приміщення № 1 (коридор) площею 7,1 м.кв., приміщення № 4 (кухня) площею 7,9 м.кв., приміщення № 6 (ванна кімната) площею 2,6 м.кв., приміщення № 5 (туалет) площею 1,0 м.кв. - залишити в загальному користуванні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Стягнути з відповідача судовий збір та 1200 грн. за проведення висновку будівельно-технічного дослідження. У судове засідання позивач та її представник [PERSON] не прибули, будучи повідомленими належним чином про час і місце розгляду справи. [PERSON] було подано заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 66). У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав. Не заперечував встановити порядок користування квартирою по запропонованому позивачем варіанту, але зазначив, що слід заборонити [PERSON] заходити до його кімнати. Вказав, що на даний час позивач проживає у меншій кімнаті разом з сином, син повнолітній, вона дуже про нього піклується, тому може заходити у виділеному йому кімнату. У них з позивачем конфлікт через оплату комунальний послуг, оскільки [PERSON] за них тривалий час не платить, а він змушений стягувати їх через суд. Встановлення порядку користування квартирою відповідає і його інтересам. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, будучи повідомленим належним чином про час та місце судового розгляду справи. 03.03.2016 р. подав заяву відповідно до якої просив розглядати справу без його участі, позов визнав і просив його задовольнити (а.с. 83). Суд заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено такі обставини. [PERSON] та [PERSON] з 19.05.1994 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.02.2016 р. (а.с. 90 - 90а). Відповідно до договору купівлі - продажу квартири, укладеного 02.06.1997 р. [PERSON] купив двокімнатну квартиру № 57 у будинку номер 81 «А» по вулиці Ковпака у місті Суми, яка розташована на пятому поверсі десятиповерхового будинку, складається з 2-х кімнат житловою площею 28,5 кв.м., в тому числі 1-ша кімната 16,9 кв.м., 2-га кімната 11,6 кв.м.; кухні площею 7,9 кв.м.; ванної кімнати площею 2,6 кв.м.; вбиральні (туалет) площею 1,0 кв.м.; коридора загальною площею 7,1 кв.м., лоджією площею 3,8 кв.м. Загальна площа квартири 47,1 кв.м. (а.с. 5-7). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.02.2016 р. визнано за [PERSON] право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири № 57 в будинку №81 «а» по вул. Ковпака в м. Суми, яка складається з двох жилих кімнат, загальною площею 47,1 кв.м., у тому числі житловою площею 28,5 кв.м. (а.с. 90 - 90а). Співвласниками вказаної квартири є позивач [PERSON] і відповідач [PERSON], кожному належить ? частка цієї квартири, тобто на частку кожного співвласника припадає 14,25 кв.м. жилої площі. У спірній квартирі зареєстровані співвласники [PERSON], [PERSON] та їх повнолітній син - [PERSON] (а.с. 8). Судом встановлено, що на даний час позивач та відповідач [PERSON] займають кімнату площею 11,6 кв.м.; кімнату площею 16,9 кв.м., яка має вихід на лоджію - займає відповідач [PERSON]; кухня, ванна кімната, вбиральня (туалет), коридор знаходяться у загальному користуванні сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 17.02.2016 р. по справі № 6-1500цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України враховується судом при застосуванні цих норм права. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України наданих у п. 14 постанови від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Право співвласників квартири [PERSON] та [PERSON] відповідно до ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України обтяжено житловими правами їх сина - відповідача [PERSON], який є повнолітнім сином сторін і не є співвласником спірної квартири. Позивач вказує, що їй та її повнолітньому сину [PERSON] виділення однієї жилої кімнати з урахуванням ч. 2 ст. 50 ЖК України не допускається, тому просила виділити у користування відповідачам житлову кімнату площею 16,9 кв.м. з балконом. Відповідач категорично наполягав на виділенні йому кімнати площею 16,9 кв.м. навіть з сином, як пропонує позивач, вказував, що це єдиний можливий варіант визначення порядку користування квартирою. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Враховуючи всі обставини у справі в їх сукупності і зокрема те, що в спірній квартирі на постійній основі також проживає син обох співвласників цієї квартири, який, відповідно до ст. 156 ЖК України, має рівні права щодо користування цією квартирою з її власниками, суд дійшов висновку за можливе виділити у користування позивача - [PERSON] житлову кімнату площею 11,6 кв.м.; у користування [PERSON] та [PERSON] виділити житлову кімнату площею 16,9 кв.м., лоджію площею 3,8 кв.м., кухню, площею 7,9 кв.м., коридор площею 7,1 кв.м., ванну кімнату, площею 2,6 кв.м., туалет, площею 1,0 кв.м. - залишити у загальному користуванні сторін. Такий порядок користування спірною квартирою найбільш враховує баланс інтересів кожного із співвласників, їх повнолітнього сина, а також враховує рівень середньої забезпеченості в населених пунктах області, визначений п. 3.2. Постанови № 383 від 26.12.1984 р. виконавчого комітету Сумської обласної ради народних депутатів, який не повинен складати нижче 8 кв. м. на одну особу, що в даному випадку не призведе до штучного погіршення житлових умов сторін і не викличе необхідності постановки їх на облік, як таких, що потребують поліпшення житлових умов. Отже позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача з відповідачів 1200 грн. за проведення будівельно-технічного дослідження задоволенню не підлягають за наступних підстав. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи відносяться витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз. Висновок ТОВ «Суми-експерт МС» експертного будівельно технічного дослідження № 37 від 08.07.2015 р. не є судовою експертизою у розумінні ст. 66 ЦПК України, тому відсутні правові підстави для відшкодування його вартості.

Outcome: partial