Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивач ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №140721-182614 від 21.07.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1000 грн. строком до 03.08.2014 року зі сплатою процентів у розмірі 2% за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.3.3 кредитного договору відповідач зобовязаний повернути отримані грошові кошти у розмірі 1000 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 280 грн., що разом складає 1280 грн. у строк до 03.08.2014 року. ТОВ «Служба миттєвого кредитування» свої зобовязання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач ухилився від повного виконання умов кредитного договору, сплативши тільки відсотки пені за прострочення заборгованості в розмірі 320 грн., і відсотки за кредитом у розмірі 280 грн., та пролонгував договір до 02.09.2014 року, у звязку з чим станом на 02.07.2018 року має заборгованість у загальному розмірі 29260 грн., яка складається з наступного: 1000 грн. сума основного боргу, 280 грн. проценти за договором, 29260 грн. пеня за договором, яка розрахована у відповідності до п.6.2 укладеного між сторонами договору, а саме, у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту, до позичальника застосовуються штрафні санкції у виді пені з розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу. В звязку з тим, що відповідач на даний час продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашена, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 31039,62 грн., а також понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі\~1762\~грн. та комісії банку в розмірі 17,62 грн. Представник позивача ТОВ «Служба термінового кредитування» в судове засідання не зявився. Про дату, час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Суду надана заява про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Як вбачається з довідки департаменту реєстраційних послуг ЗМР, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], саме за цією адресою відповідач повідомлявся про розгляд справи. Рекомендовані листи відповідачем не отримані, та вони повернуті до суду з відміткою поштового відділення звязку «За закінченням встановлено строку зберігання». Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, та виклик до суду, але вони результатів не дали. Відповідно до ч.9 ст. 130 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У суду є підстави для ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, та оцінивши надані докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зареєстрована як фінансова установа з 24.09.2013 року. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до кредитного договору №140721-182614 від 21.07.2014 року, [PERSON] отримав кредитні кошти на споживчі цілі у розмірі 1000 грн. строком до 03.08.2014 року зі сплатою 2% за кожен день користування кредитом, та зобовязався при виникненні заборгованості сплатити неустойку у вигляді пені з розрахунку 2% від суми кредиту за кожен день прострочення платежу за кредитним договором (п.6.2 договору). Крім того, позичальник [PERSON] підписанням договору підтвердив, що перед укладанням цього договору він був письмово повідомлений про умови кредитування та інформація, зазначена в ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надана йому у повному обсязі(п. 9.7 договору). Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Закону сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Судом встановлено, що 21.07.2014 року між сторонами, саме в письмовій формі, був укладений кредитний договір №140721-182614. Таким чином, на підставі наданих письмових доказів судом встановлено, що між сторонами був укладений договір, відповідно до умов якого, сторонами були прийняті на себе взаємні права та обовязки. З п.5.1.1 кредитного договору вбачається, що відповідач зобовязався вчасно здійснити платіж щодо погашення кредиту та процентів, нарахованих на кредит. Відповідно до пункту 9.1 кредитного договору даний договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту надання кредитодавцем позичальнику кредиту і діє до повернення позичальником наданого йому кредиту і повного погашення ним процентів за кредитом. За порушення строків повернення кредиту клієнт зобовязаний сплачувати товариству неустойку у вигляді пені у відсотках від суми кредиту за кожен день прострочення платежу за кредитним договором (п.6.2 договору). Відповідно до п.3.3 кредитного договору відповідач зобовязалася повернути отримані грошові кошти в розмірі 1000 грн., а також сплатити проценти за користуванням кредитом у розмірі 280 грн., що разом складає 1280 грн. у строк до 03.08.2014 року. Суду не надано доказів пролонгування договору до 02.09.2014 року, на яке посилається позивач. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. За змістом ст.ст. 610,612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений строк. Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, [PERSON], 19.08.2014 року сплачена пеня в розмірі 320 грн., і відсотки за кредитом у розмірі 280 грн., що узгоджується з п. 3.4 договору №140721-182614 від 21.07.2014 року. Таким чином, заборгованість за кредитним договором №140721-182614 від 21.07.2014 року складає 1000 грн. Відповідно розрахунок пені повинен бути проведений за період з 03.09.2014 року по 02.07.2018 року, виходячи із заборгованості в 1000 грн. і становить (1000 грн. Х 2% Х 1399 днів) 27980 грн. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе зобовязання, внаслідок чого утворилась заборгованість і у позивача виникло право вимагати її повернення. Виходячи з презумпції свободи правочину та паритету сторін у визначенні умов договору, суд вважає, що сторони, які уклали договір, прийняли на себе тягар виконання зобовязань за ним, тому не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову у повному обсязі. Також суд дійшов до висновку про необхідність зменшення розміру неустойки (пені) в сумі 27980 грн., оскільки нарахована сума неустойки є неспівмірною із сумою заборгованості і значно перевищує її розмір, що не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, що визначені у п. 6 ч. 1 ст. 3; ч. 3 ст.\~509 ЦК України, а саме щодо справедливості, добросовісності та розумності і вважає за можливе її зменшити до суми заборгованості за тілом кредиту, а саме до 1000 грн. Таким чином підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 2000 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 1000 грн.; пеня 1000 грн. У відповідності зі ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги ТОВ «Служба миттєвого кредитування» задовольняються частково, у звязку з чим з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову до суду судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в сумі 119,82 грн. Що стосується стягнення з відповідача комісії банку у розмірі 17,62 грн. суд виходить з наступного. Згідно квитанції, ТОВ «Служба миттєвого кредитування» сплатило суму судового збору за подачу позову до суду у розмірі 1762 грн., сума комісії банку складає 17,62 грн. Відповідно до\~ч.\~1,\~3\~ст.\~133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~повязаних з\~розглядом справи.\~До витрат,\~повязаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: 1)\~на професійну\~правничу допомогу; 2)\~повязані із\~залученням свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; 3)\~повязані з\~витребуванням доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Зі змісту статей 614, 623 ЦК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобовязання; 2) збитки; 3) причинний звязок між порушенням зобовязання та збитками; 4) вина. Заявлена до стягнення сума плати за послуги банку 17,62 грн. не є ані судовими витратами, оскільки не повязані із розглядом справи, ані збитками, оскільки такі витрати не мають обовязкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором. Отже, позовні вимоги ТОВ «Служба термінового кредитування» в частині стягнення на їх користь 17,62 грн., які були сплачені банку в якості комісії при проведені платежу зі сплати судового збору, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: partial