Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач ТзОВ «Фінансова компанія «Вендор» звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 1335644173301285 від 11.10.2013 року в розмірі 48159,47 грн., а також судові витрати по справі. В обґрунтування вимог посилається на те, що 11.10.2013 року між ТОВ «Фінансова компанія «Вендор» та [PERSON] укладено кредитний договір № 335644173301285, згідно якого остання отримала споживчий кредит в сумі 45213,80 грн. зі строком користування кредитними коштами до 10.10.2016 року зі сплатою 36,6 % річних щомісячно. Позивач посилається на те, що банк свої зобов'язання перед позичальником виконав в повному обсязі та надав кредитні кошти, однак відповідачка взятих на себе за кредитним договором зобов'язань не виконала, що призвело до того, що станом на 23.10.2014 року заборгованість становить 48159,47 грн.. Представник позивача в судове засідання не з»явився. В заяві до суду просить справу розглядати у його відсутності , позов підтримує повністю, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася, не подала суду заяву із проханням проводити розгляд справи у її відсутності, хоча в установленому порядку повідомлялась про розгляд справи, а тому судом допущено заочний розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Встановлено, що 11.10.2013 року між ПУАТ «Фідобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № 1335644173301285, за умовами якого відповідачка отримала кредит в розмірі 45213,80 грн. з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 36,6 % на місяць, строком до 10.10.2016 року . Відповідно до умов кредитного договору, зокрема п. 1.6 позичальник зобов»язувався погашати заборгованість в строки та суми , відповідно до погодженого графіку, шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] . 30 липня 2014 року ПУАТ «Фідобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Вендор» укладено та в установленому порядку підписано договір про відступлення права вимоги №3, згідно з яким ТОВ «Фінансова компанія «Вендор» є єдиним власником всіх прав вимоги за кредитним договором №1335644173301285 , укладеним між ПУАТ «Фідобанк» та [PERSON] Відповідно до п. 1.11 Кредитного договору позичальник погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам й відповідно сторони досягли домовленості щодо строків та порядку дії договору, сплати процентів та повернення кредитних коштів, а також сплати інших платежів та відповідальність сторін за порушення зобов'язання тощо. Встановлено, що банк свої зобов'язання за укладеним кредитним договором перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, а позичальник взяті на себе за договором зобов'язання належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості в сумі 48159,47 грн. , з яких: 44296,62 грн. основного боргу за кредитом; 3862,85 грн. проценти за користування кредитом. Оскільки відповідачка взятих на себе за кредитним договором зобов'язань не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, банк повідомив позичальника про існування заборгованості шляхом надіслання відповідачу листа-вимоги про необхідність погашення боргу від 28.10.2014 року , однак дана вимога не була виконана. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.256 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст.625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи, що відповідачка [PERSON] не виконала умови договору, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, а тому вимога про повернення витрат на сплату судового збору в розмірі 481,59 грн. підлягає задоволенню.

Outcome: approved