Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог, позивач посилався на ту обставину, що 30.08.2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк ПРИВАТБАНК та [PERSON] укладено кредитний договір НЕFОАN02190002, відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] кредит у розмірі 8580,60 доларів США, які останній зобовязувався повернути з виплатою процентів за користування кредитом в сумі та на умовах, що передбачені договором до 30.08.2012 року. В забезпечення виконання зобовязань відповідача [PERSON], між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки НЕFОАN02190002 від 14.06.2013 року, відповідно до умов якого остання поручається за виконання позичальником обовязків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути у майбутньому. Оскільки відповідачем [PERSON] в порушення умов договору зобовязання належним чином не виконані, утворилась заборгованість, яка станом на 20.01.2015 року становить 1022,36 доларів США. Тому позивач, просив стягнути з відповідачів солідарно вказану заборгованість та судові витрати. У судове засідання представник позивача не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги уточнив, просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 834,39 доларів США, що за курсом 15,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.01.2015 року становить 13158,33 грн. та судові витрати. Представник відповідачів у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Щодо позовних вимог не заперечував, однак просив врахувати погашення боргу після подання позовної заяви, згідно наданих квитанцій. Повно і всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи 30.08.2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк ПРИВАТБАНК та [PERSON] укладено кредитний договір НЕFОАN02190002, відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] кредит у сумі 8580,60 доларів США, які останній зобовязувався повернути з виплатою процентів за користування кредитом в сумі та на умовах, що передбачені договором до 30.08.2012 року. В забезпечення виконання зобовязань відповідача [PERSON], між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки НЕFОАN02190002 від 14.06.2013 року, відповідно до умов якого остання поручається за виконання позичальником обовязків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути у майбутньому, а саме: повернення кредиту, наданого у вигляді не поновлюваної лінії у строк до 14.11.2014 року. Згідно до умов договору, строк погашення процентів за кредитом здійснюється в порядку - щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніш наступного дня місяця. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 05.05.2015 року виникла заборгованість в сумі 834,39 доларів США, що за курсом 15,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.01.2015 року становить 13158,33 грн., яка складається з наступного: - 644,59 доларів США - заборгованість за кредитом; - 109,91 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 79,89 доларів США пеня за несвоєчасність виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 627-629, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Таким чином, зважаючи на викладене, суд вважає що оскільки строк погашення кредиту, передбачений умовами кредитного договору, настав і відповідачем кошти не повернуті, тому з нього та поручителя на користь позивача підлягає солідарному стягненню заборгованість за кредитним договором. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню з відповідачів у рівних частинах сплачений судовий збір.

Outcome: approved