Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позиція позивача та заперечення відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу на підставі ст.ст. 202, 207, 509, 525, 530, 610, 612, 615, 625, 627, 629, 631, 655, 663, 693 ЦК України. Позовні вимоги мотивував тим, що відповідач порушив зобов`язання, покладені на нього згідно договору купівлі-продажу, який був фактично укладений 02.02.2019 року, та не здійснив поставку товару у вигляді двох мішків тютюну, тому позивач просить стягнути з відповідача борг у сумі 4 200,00 в рахунок повернення суми попередньої оплати вартості непоставленого товару разом із сумою судових витрат 1 768,40 грн. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу направлено за підсудністю до Хорольського районного суду Полтавської області. 20.05.2019 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду у межах спрощеного позовного провадження. Відповідач у визначений судом строк відзив на позов не подав, також від відповідача не надійшло клопотання про надання додаткового строку для подачі відзиву чи про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. 19.07.2019 року Хорольським районним судом Полтавської області призначено розгляд справи з викликом сторін у судове засідання на 21.08.2019 року. 21.08.2019 року Хорольським районним судом Полтавської області призначено судове засідання на 11.09.2019 року та здійснено виклик відповідача через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Відповідач в судові засідання не з`явився, у матеріалах справи наявне поштове повідомлення, з якого слідує, що відповідач не отримав судову повістку. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що за результатами розгляду справи в межах спрощеного провадження має бути ухвалене рішення, яким позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що Лебединським ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області за результатами розгляду матеріалів перевірки від 13.02.2019 року № 557 за заявою [PERSON] та встановлено наступне. [PERSON] неодноразово замовляв у [PERSON] табак, який останній поставляв позивачу поштою, що також підтверджується письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] від 13.02.2019 року, наданими начальнику Лебединського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області, копіями квитанцій від 04.09.2018 року, 07.09.2018 року, 22.10.2018 року, а також копією експрес-накладної № 59000360481898 . Судом також встановлено, що 02.02.2019 року [PERSON] поповнила картковий рахунок, належний [PERSON] , що вбачається з копій вищевказаних квитанцій та копії квитанції від 02.02.2019 року, в яких зазначений однаковий рахунок отримувача [PERSON] - [NUMBER]. Норми права, застосовані судом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певні грошову суму. Згідно ч. 2 ст. 664 ЦК України, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації для доставки покупцеві. Відповідно до ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. Положеннями до ч. 2 ст. 678 ЦК України передбачено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Мотивована оцінка аргументів сторін та висновки суду. Судом встановлено, що 02.02.2019 року позивач оплатив вартість замовленого товару шляхом поповнення карткового рахунку відповідача на суму в розмірі 4 179 грн., що підтверджується квитанцією від 02.02.2019 року та письмовими поясненнями [PERSON] начальнику Лебединського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області від 13.02.2019 року, з яких вбачається, що нею було перераховано кошти в розмірі 4200 грн на рахунок [PERSON] за проханням [PERSON] , який вказав, що зазначену суму необхідно заплатити за товар у вигляді 2-х мішків тютюну. Зважаючи на встановлені судом обставини, вважаю, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу в усній формі, згідно якого позивач мав оплатити вартість 2-х мішків тютюну у розмірі 4 200 грн, а відповідач - направити поштою вказаний товар. З матеріалів справи слідує, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором купівлі-продажу, оплативши вартість замовленого товару, натомість продавець за договором купівлі-продажу, яким є [PERSON] , ухиляється від виконання обов`язку щодо передачі покупцеві товару, що також підтверджується копією рапорта оперуповноваженого Савченка О.В., з якого слідує, що в телефонній розмові з працівником поліції [PERSON] пояснив, що отримав кошти від [PERSON] , однак не відправив товар у вигляді 2-х мішків тютюна, оскільки не було такої можливості, гроші, отримані ним за вказаний товар. Обставин, які відповідно до закону можуть бути підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язань за договором, та доказів, які їх підтверджують, відповідачем не наведено. Таким чином, суд вважає доведеним факт непередачі покупцеві товару, що призвело до невиконання зобов`язань [PERSON] за договором купівлі-продажу, що порушує право позивача на отримання товару, а тому відповідачем має бути повернена сума вартості товару. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] було отримано суму в розмірі 4 179,00 грн, а не 4 200,00 грн, як зазначає позивач, оскільки 21,00 грн було сплачено банку в рахунок комісії. Зважаючи на зазначене та з метою захисту права позивача, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача має бути стягнуто суму, фактично отриману ним за товар згідно договору купівлі-продажу в розмірі 4 479,00 грн. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позов задоволено частково, з відповідача підлягають частковому стягненню судові витрати у розмірі 99,50 % сплаченого позивачем судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: partial