Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

покликаючись на відсутність домовленості між співвласниками земельної ділянки про конкретний порядок її користування, позивач у поданій до суду 13 червня 2016 року заяві просить здійснити її поділ та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю і по аналогічних мотивах. Показала, що погоджується на будь-який варіант розподілу. Її представник адвокат [PERSON] показав, що сторони є співвласниками майна, тому позовні вимоги є підставними. Відповідач позов не визнав, оскільки у дружини є все. Вважає, що перший варіант розподілу враховує інтереси обох сторін і є найбільш доцільним та логічним для нього. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобовязують суд під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив учасникам судового розгляду, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористалася правовою допомогою. Судом встановлено, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по вул.Гайдамацькій, 42 в смт.Клевань Рівненського району Рівненської області належить сторонам на справі спільної сумісної власності як співвласникам будинку. Між ними склалися неприязні відносини щодо порядку її користування. За результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи експертом [PERSON] надано висновок №161216/1 від 24 березня 2017 року, з якого вбачається, що поділ земельної ділянки в натурі можливий, оскільки кожній із сторін може бути виділено земельні ділянки, що відповідають їх часткам в спільній частковій власності, запропоновано три варіанти поділу. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України. Ст.321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. У силу положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України. Поняття спільної часткової власності викладено у ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Що ж стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені у ст.ст.364, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності. Визначальним для поділу в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності є не порядок його користування, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу відповідно до часток співвласників. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року у справі №6-12цс13, яка, відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.367 ЦК України та ст.88 ЗК України поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов'язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. За змістом цієї норми поділ - це перехід частин цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі повинен передати співвласнику частки, які відповідають розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди призначенню. У разі поділу (ст.367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. Відповідач не бажає за домовленістю вирішити порядок володіння та користування будинком, а також укладати відповідний договір, тому другий співвласник звернувся з вимогою про поділ майна безпосередньо до суду, попередньо спробувавши добровільно урегулювати питання. Постановою Пленуму ВСУ встановлено, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я, враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. Суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Сторони у встановленому законом порядку зареєстрували право власності на майно, а відтак набули права власності та правового статусу співвласника майна. Не має сумнівів, що вказана земельні ділянка належить лише сторонам на праві спільної часткової власності. З висновку судової земельно-технічної експертизи встановлено, що фактичний поділ земельної ділянки в натурі з технічної точки зору можливий, запропоновані три можливі варіанти поділу, висновок експерта містить докладний опис проведеного експертом досліджень та обґрунтовані, чіткі висновки з поставлених запитань. Оцінивши висновок відповідно до ст.212 ЦПК України, суд не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновків чи суперечливість його іншим матеріалам справи. Висновок експерта сумніву у суду не викликає, сторони його не оспорювали, тому його слід вважати належним та допустимим доказом у справі. Розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки відповідно до часток співвласників встановлена висновком експертизи. Ці обставини є визначальними для вирішення спору. Сторони не дійшли згоди щодо порядку володіння й користування майном, яке є їх спільною частковою власністю, а відтак його реальний розподіл можливий згідно висновку експертизи, враховуючи побажання сторін. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність порушеного цивільного права позивача. Об'єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Суд вважає, що задоволення позову дасть надію на мирне вирішення тривалого спору сторін. У зв»язку із задоволенням позову суд на підставі ст.88 ЦПК України вирішує стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору відповідно до частини задоволеного позову та сплачені кошти за проведення експертизи. З огляду на викладене,

Outcome: approved