Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

покликаючись на те, що позивач ніде не працює, є інвалідом ІІ групи, отримує пенсію по інвалідності, інших доходів не має, потребує значних коштів на лікування, крім того, відповідачу передані кошти у сумі, еквівалентній 6 300 доларів США, позивач у поданій до суду 08 травня 2019 року позовній заяві просить звільнити його від заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 8 040 грн. 96 коп. та зменшити розмір аліментів, які стягуються з його у розмірі по 100 грн. 00 коп. на дітей [PERSON] та [PERSON] згідно рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2011 року. Позивач у судовому засіданні позов підтримує. Відповідач 27 вересня 2019 року подала заяву до суду, у якій просить розглядати справу без її участі, позов визнає. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з позовної заяви та підтверджується доказами по справі, рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2011 року з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 100 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В квітні 2019 року позивач дізнався про наявність виконавчого провадження № 57914773 щодо стягнення з нього заборгованості по сплаті аліментів на суму 8 040 грн. 96 коп., хоча він сплачував аліменти за вищевказаним рішенням суду постійно і заборгованості не повинно бути. Крім того, позивачем були передані кошти для відповідача в сумі 6 300 доларів США, що на момент передачі за курсом НБУ становило 163 769 грн. 76 коп., для придбання придатного для проживання житла для себе і спільних з позивачем дітей та на його облаштування, про що свідчить заява відповідача від 14 червня 2017 року, завірена в нотаріуса. Позивач є інвалідом ІІ групи, ніде не працює та отримує пенсію по інвалідності в сумі 1 497 грн. щомісячно, про що свідчить надана ним довідка про доходи № 6335 1935 3831 2330 від 03.04.2019, видана Рівненським об`єднаним управлінням ПФУ в Рівненській області, інших доходів не має, постійно потребує значних коштів на лікування (копія лікарського заключення № 36, виданого сімейним лікарем [PERSON] та копія довідки від 11.04.2019, виданої Рівненською центральною районною лікарнею. Позивач стверджує, що враховуючи добросовісне виконання ним рішення суду від 19 квітня 2011 року зі стягнення аліментів протягом всього часу, матеріальний стан позивача, його інвалідність і як наслідок той факт, що він тривалий час не працює, розмір нарахованої заборгованості є великий та безпідставний, яка фактично призведе до припинення аліментних виплат на утримання дітей, а тому вважає за можливе просити суд про звільнення його від сплати заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 8 040 грн. 96 коп. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Згідно п.1 ст.3 Конвенції про права дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ст.27 цієї Конвенції дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За положеннями ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Згідно Сімейного законодавства України обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Відповідно, лише за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Крім того постановою Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також передбачено, що суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості (п.22). Позивачем надано суду належні докази, з яких суд прийшов до висновку про наявність у нього істотних обставин, внаслідок яких виникла вищевказана заборгованість по аліментах, від сплати якої він просить суд його звільнити. Крім того, відповідач визнає позов в повній мірі. Визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, суд дійшов висновку про задоволення даного позову в частині скасування боргу за аліментами, оскільки зазначені позивачем обставини мають істотне значення і їх можна вважати такими, що можуть бути підставою для звільнення позивача сплатити заборгованість за аліментами. Разом з тим у частині звільнення позивача від сплати аліментів вважаю необхідно відмовити, оскільки розмір аліментів у 100 грн. кожній дитині не є завищеним в умовах актуального часу. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). З огляду на викладене,

Outcome: dismissed