Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» звернулося до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позову позивач посилаються на те, що відповідно до трудового договору №К-013В від 20.09.2019р. та наказу №142-к від 20.09.2019 року до ТОВ «АБК Дніпро» прийнято на роботу [PERSON] на посаду водія автотранспортних засобів. З метою поліпшення адміністративно-господарської діяльності товариства відповідно до Наказу підприємства №32-Т3 від 23.09.2019р. за [PERSON] закріплено автомобіль БАЗ-А079.32, реєстраційний № [NUMBER] , колір зелений, рік випуску 2013, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . За цим наказом транспортний засіб переданий у користування та розпорядження [PERSON] 02.04.2020р. виявилось, що під час виконання [PERSON] своїх трудових обов`язків, майну ТОВ «АБК Дніпро» було завдано значних матеріальних збитків, про що свідчить Висновок №3335 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження по визначенню відновлювального ремонту транспортного засобу від 02.04.2020 року. Вартість завданих збитків, за результатами проведення вказаного автотоварознавчого дослідження, що підлягають відшкодуванню відповідачем на їх користь становить 56 201,08 грн. Пояснили, що [PERSON] з 20.09.2019 року був працівником у ТОВ «АБК Дніпро» та виконував посадові обов`язки водія, що підтверджується копією трудового договору № К-013В від 20.09.2019 року. Згідно з умовами Трудового договору № К-013В від 20.09.2019р. та посадової інструкції водія, до посадових трудових обов`язків відповідача відносились, зокрема, під час користування автотранспортними засобами роботодавця забезпечувати цілісність, схоронність таких транспортних засобів; щомісяця ініціювати обов`язковий технічний огляд автотранспортних засобів роботодавця, що закріплені за працівником; стежити за технічним станом автомобіля, виконувати самостійно необхідні роботи по забезпеченню його безпечної експлуатації (відповідно до інструкції з експлуатації), вчасно проходити технічне обслуговування в сервісному центрі і технічний огляд; працівник несе відповідальність за завдання матеріального збитку підприємству. Відповідно до пункту 5.3 Трудового договору №К-013В від 20.09.2019р. за нанесення з вини працівника (у результаті прямої дії або бездіяльності) майнових або немайнових збитків підприємству, працівник несе відповідальність у т.ч. матеріальну, перед підприємством у порядку і на умовах, передбачених чинним законодавством України. Автотранспортний засіб, який пошкоджено відповідачем є матеріальною цінністю ТОВ «АБК Дніпро» та перебуває на його балансовому обліку. Відповідач в порушення умов договору добровільно не виконує своїх зобов`язань щодо відшкодування завданих матеріальних збитків, не здійснив навіть часткового відшкодування таких збитків, в результаті чого сума завданих збитків на момент подання позовної заяви становить 56 201 грн. 08 коп. Під час виконання своїх трудових обов`язків, відповідач умисно ухилявся від подання своєму безпосередньому керівникові заявок/повідомлень на здійснення ремонтних робіт ввіреного йому автотранспортного засобу. Згідно Акту приймання-передачі автомобіля БАЗ, реєстраційний № [NUMBER] , відповідачеві передано транспортний засіб у справному стані, без пошкоджень з відповідною супутньою комплектацією. Відповідно до умов трудового договору № К-13В від 20.09.2019 року, відповідач мав щомісяця ініціювати обов`язковий технічний огляд автотранспортного засобу, що за ним закріплений, а саме автомобіль БАЗ з реєстраційним № [NUMBER] . Факт умисного ухилення [PERSON] від виконання своїх трудових обов`язків підтверджується, зокрема, службовою запискою працівника [PERSON] від 21.10.2019р., зі змісту якої вбачається, що відповідачем 17.10.2019 року не виконано планову заміну мастил та фільтрів на ввіреному йому автотранспортному засобі. Крім того, відповідачем, не маючи належної кваліфікації, було самовільно та без погодження з керівництвом здійснено ремонт електропроводки ввіреного йому автотранспортного засобу, в результаті чого було зіпсовано блок запобіжників. Вказане підтверджується службовою запискою [PERSON] від 10.12.2019 року. Також 20.01.2020 року відповідач без поважних причин не з`явився на роботу, що характеризує його як безвідповідального працівника. Відповідачем порушено виконання вимог Положення про порядок використання транспортних засобів на підприємстві, що додатково свідчить про ухилення від виконання своїх трудових обов`язків. [PERSON] в результаті умисного ухилення від виконання своїх трудових обов`язків та встановлених на підприємстві правил, завдано ТОВ «АБК Дніпро» пряму дійсну шкоду, оскільки матеріальні цінності (автотранспортний засіб) пошкоджено працівником внаслідок порушення трудових обов`язків, що тягне за собою затрати підприємства на відновлення транспортного засобу. Завдання ТОВ «АБК Дніпро» матеріальної шкоди викликано протиправною поведінкою відповідача, оскільки ним, як працівником підприємства, було порушено норми, що регулюють виконання своїх трудових обов`язків. [PERSON] усвідомлював та передбачав можливість настання негативних наслідків у зв`язку з необережним користуванням ввіреним йому автотранспортним засобом та ухиленням від повідомлення про необхідність здійснювати обов`язковий медичний огляд транспортного засобу. Протиправна поведінка відповідача призвела до пошкодження атотранспортного засобу за реєстраційним номером [NUMBER] , що належить на праві власності ТОВ «АБК Дніпро». Вказане додатково підтверджується службовою запискою працівника [PERSON] від 27.02.2020р. Тому вбачається наявним прямий (безпосередній) причинний зв`язок між дією працівника [PERSON] і майновою шкодою, яка завдана ТОВ «АБК Дніпро». Крім того, ТОВ «АБК Дніпро» дотримано строки позовної давності для звернення до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди - днем виявлення завданої матеріальної шкоди ТОВ «АБК Дніпро» є 02 квітня 2020 року (дата складання Висновку автотоварознавчого дослідження №3335 про визначення матеріальної шкоди). Прохають стягнути з [PERSON] на їх користь матеріальну шкоду у розмірі 56 201,08 грн. та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою суду від 16 червня 2021 року дану справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України роз`яснено учасникам справи про її розгляд без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, також було надано строк для подання відповідачем відзиву на позов. Вказану ухвалу та копію позовної заяви з додатками було направлено відповідачу, які він отримав 24.06.2021 року. 01 липня 2021 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому пояснив, що дійсно ремонтував автомобіль у робочий час з дозволу керівництва, перед ремонтом отримав необхідні матеріали. Вказав, що у позові позивачем зазначено дату ремонту 10.12.2019р., а висновок судового експерта №3335 було складено 02.04.2020 року, через чотири місяці після зіпсування блоку запобіжників. Крім того, автомобіль використовувався після 10.12.2019 року. Блок запобіжників пошкоджено 10.12.2019 року, тому строк позовної давності закінчився 11.12.2020 року, тому прохав закрити провадження у справі у зв`язку із спливом строку позовної давності. Крім того, прохав прийняти до уваги його вік та стан здоров`я - у липні 2020 року переніс інсульт і зараз пересувається на інвалідному візку; розгляд справи прохав проводити у його відсутність. Представником позивача ТОВ «АБК Дніпро» надіслано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого пояснюють, що спричинення шкоди відбулось внаслідок системного невиконання відповідачем своїх посадових обов`язків. Згідно Акту приймання-передачі автомобіля БАЗ р.н. [NUMBER] , відповідачеві було передано транспортний засіб у справному стані, без пошкоджень з відповідною супутньою комплектацією. Відповідно до умов Трудового договору №К-013В від 20.09.2019 року, відповідач мав щомісяця ініціювати обов`язковий технічний огляд автотранспортного засобу, що за ним закріплений, а саме автомобіль БАЗ р.н. [NUMBER] . [PERSON] в результаті умисного ухилення від виконання своїх трудових обов`язків та встановлених на підприємстві правил, завдано ТОВ «АБК Дніпро» пряму дійсну шкоду, оскільки матеріальні цінності (атотранспортний засіб) пошкоджено працівником внаслідок порушення трудових обов`язків, який усвідомлював та передбачав настання негативних наслідків у зв`язку з необережним користуванням ввіреним йому автотранспортним засобом та ухиленням від повідомлення про необхідність здійснювати обов`язковий технічний огляд транспортного засобу. Щодо строків позовної давності вважають, що днем виявлення завданої відповідачем ТОВ «АБК «Дніпро» матеріальної шкоди є дата складання Висновку автотоварознавчого дослідження №3335, а саме 02 квітня 2020 року, а тому з позовом до суду вони звернулися у строк, визначений ст.233 КЗпП України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до трудового договору №К-013В від 20.09.2019р. та наказу №142-к від 20.09.2019 року до ТОВ «АБК Дніпро» відповідача [PERSON] прийнято на роботу на посаду водія автотранспортних засобів (а.с.46-48). З метою поліпшення адміністративно-господарської діяльності товариства відповідно до Наказу підприємства №32-Т3 від 23.09.2019р. за [PERSON] закріплено автомобіль БАЗ-А079.32, реєстраційний № [NUMBER] , колір зелений, рік випуску 2013, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] та Актом прийому-передачі передано у користування та розпорядження відповідача (а.с.49, 50). Згідно з умовами Трудового договору № К-013В від 20.09.2019р. та посадової інструкції водія, до посадових трудових обов`язків відповідача відноситься, зокрема, під час користування автотранспортними засобами роботодавця забезпечувати цілісність, схоронність таких транспортних засобів; щомісяця ініціювати обов`язковий технічний огляд автотранспортних засобів роботодавця, що закріплені за працівником; стежити за технічним станом автомобіля, виконувати самостійно необхідні роботи по забезпеченню його безпечної експлуатації (відповідно до інструкції з експлуатації), вчасно проходити технічне обслуговування в сервісному центрі і технічний огляд; працівник несе відповідальність за завдання матеріального збитку підприємству (а.с.47, 48, 51, 52). Відповідач [PERSON] під час виконання своїх трудових обов`язків умисно ухилявся від подання своєму безпосередньому керівникові заявок/повідомлень на здійснення ремонтних робіт ввіреного йому автотранспортного засобу, відповідно до умов трудового договору не ініціював щомісяця проведення обов`язкового технічного огляду переданого йому у користування автотранспортного засобу, що підтверджується, зокрема, службовою запискою працівника [PERSON] від 21.10.2019р., зі змісту якої вбачається, що відповідачем 17.10.2019 року не виконано планову заміну мастил та фільтрів на ввіреному йому автотранспортному засобі (а.с.82). Крім того, відповідачем, не маючи відповідної кваліфікації, було самовільно та без погодження з керівництвом здійснено ремонт електропроводки ввіреного йому автотранспортного засобу, в результаті чого було зіпсовано блок запобіжників (службова записка [PERSON] від 10.12.2019 року). Також, 20.01.2020 року відповідач без поважних причин не з`явився на роботу, внаслідок чого було порушено графік підвозу працівників ранкової зміни (а.с.84). Відповідно до службової записки начальника гаражу [PERSON] від 27.02.2020 року, внаслідок недбалості водія автобуса Еталон р.н. [NUMBER] [PERSON] вийшов з ладу турбокомпресор, строк виходу автобуса з ремонту 06.03.2020 року (а.с.85). Відповідачем [PERSON] в результаті порушення виконання вимог Положення про порядок використання транспортних засобів на підприємстві, умисного ухилення від виконання своїх трудових обов`язків та встановлених на підприємстві правил, завдано ТОВ «АБК Дніпро» пряму дійсну шкоду, оскільки матеріальні цінності (автотранспортний засіб) пошкоджено працівником внаслідок порушення трудових обов`язків, що тягне за собою затрати підприємства на відновлення транспортного засобу. [PERSON] усвідомлював та передбачав можливість настання негативних наслідків у зв`язку з необережним користуванням ввіреним йому автотранспортним засобом та ухиленням від повідомлення про необхідність здійснювати обов`язковий технічний огляд транспортного засобу. Відповідно до Висновку №3335 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження по визначенню відновлювального ремонту транспортного засобу від 02.04.2020р., вартість відновлювального ремонту, з технічної точки зору, автомобіля «БАЗ-А079.32» ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , в цінах на час звернення виконання даної експертизи, може складати 56201,08 грн. (а.а.67-73). Відповідно до пункту 5.3 Трудового договору №К-013В від 20.09.2019р. за нанесення з вини працівника (у результаті прямої дії або бездіяльності) майнових або немайнових збитків підприємству, працівник несе відповідальність у т.ч. матеріальну, перед підприємством у порядку і на умовах, передбачених чинним законодавством України. 28 лютого 2020 року на підставі наказу №32/1-к відповідача [PERSON] звільнено з посади водія автотранспортних засобів за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України (а.с.66). Відповідач в порушення умов договору добровільно не виконав своїх зобов`язань щодо відшкодування завданих матеріальних збитків, не здійснив навіть часткового відшкодування таких збитків. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Загальні підстави та умови притягнення працівників до матеріальної відповідальності викладено в ст.130 КЗпП. Згідно із цією нормою працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству внаслідок невиконання своїх трудових обов`язків. Матеріальна відповідальність, як правило, обмежується певною частиною зарплати працівника та не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди (за винятком установлених законодавством випадків) (ч. 2 ст. 130 КЗпП). Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (ч.2 ст.130 КЗпП). Згідно з ч.2 ст.130 КЗпП умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Підстави та умови, що мають бути встановлені для притягнення працівників до матеріальної відповідальності, узагальнив ВССУ у постанові від 11.12.15 року №12 «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю». Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Протиправна поведінка працівника це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. Зі змісту ч.2 ст.130 КЗпП матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди. Вина працівника це його психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Отже, працівник визнається винним у заподіянні шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно або з необережності (за винятком випадків, коли шкоду нанесено джерелом підвищеної небезпеки). Відповідно до ст.135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Згідно ст.138 КЗпП України обов`язок доказування наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на власника або уповноважений ним орган. Відсутність підстави чи хоча б однієї з умов матеріальної відповідальності виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності. За результатами розгляду справи, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт завдання ТОВ «АБК Дніпро» матеріальної шкоди водієм [PERSON] , що, в свою чергу, частково не заперечується і самим відповідачем, саме, той факт, що 10.12.2019 року дійсно було пошкоджено блок запобіжників на автомобілі «БАЗ-А079.32» реєстраційний номер [NUMBER] . Проте, суд відхиляє твердження представника позивача про те, що спричинення відповідачем шкоди відбулось внаслідок систематичного невиконання останнім своїх посадових обов`язків. Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Як на підтвердження факту систематичності невиконання водієм [PERSON] своїх обов`язків, передбачених трудовим договором та посадовою інструкцією, позивачем долучено службові записки від 21.10.2019 року про те, що відповідачем [PERSON] не проведено планову заміну мастила та фільтрів на автобусі Еталон [NUMBER] , від 10.12.2019 року про те, що внаслідок некваліфікованих дій [PERSON] на транспортному засобу було зіпсовано блок запобіжників, від 20.01.2020 року - водій [PERSON] не вийшов на роботу, та від 27.02.2020 року, в якій вказано, що внаслідок недбалих дій водія [PERSON] на автобусі Єталон [NUMBER] пошкоджено трубокомпресор (а.с.82-85). Доказів того, що водія [PERSON] за систематичне невиконання обов`язків, передбачених трудовим договором та посадовою інструкцією було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, матеріали справи не містять. При цьому, як вбачається з наказу №32/1-к від 28 лютого 2020 року [PERSON] з посади водія автотранспортних засобів звільнено за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України (а.с.66). Вирішуючи питання щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд виходить з наступного. Частиною 3 ст. 233 КЗпП України встановлено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Отже, строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. Суд відхиляє посилання представника позивача на необхідність відрахування початку перебігу строку давності з 02.04.2020 року - з дати складення Висновку №3335 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження по визначенню відновлювального ремонту транспортного засобу, оскільки законом імперативно визначено початок перебігу строку давності саме з дня виявлення підприємством заподіяної працівником шкоди, а не дати визначення вартості відновлювального ремонту. Як вбачається з Висновку №3335 від 02.04.2020 року, на дослідження експерту замовником ТОВ «АБК Дніпро» було поставлено питання: «Яка вартість відновлювального ремонту автомобіля «БАЗ-А079.32» ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження станом на 28.03.2020 без надання автомобіля», тобто даним висновком експерта 02.04.2020 року було встановлено вартість відновлювального ремонту, а не факт заподіяння водієм [PERSON] ТОВ «АБК Дніпро» матеріальної шкоди внаслідок систематичного невиконання відповідачем своїх посадових обов`язків. При цьому, на дослідження експерту питання чи було завдано товариству шкоду внаслідок систематичного невиконання водієм [PERSON] своїх обов`язків, ТОВ «АБК Дніпро» взагалі не ставилося, за їх же умовою огляд транспортного засобу експертом не проводився. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При пред`явленні позову, позивач згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Ці докази він збирає сам у позасудовому порядку. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані норми закону, кожна сторона обирає свій спосіб захисту, та повинна довести обставини, які мають значення для справи, на підставі належних та допустимих доказів. Суд при винесенні рішення бере до уваги кожен доказ окремо, та оцінює їх в сукупності з іншими доказами. За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, але позивач пропустив встановлений законом річний термін для звернення до суду з даним позовом, оскільки остаточно 27.02.2020 року позивачем було виявлено факт заподіяння [PERSON] шкоди, проте до суду позовна заява подана лише 09.03.2020 року, а відтак працівник звільняється від обов`язку відшкодовувати завдану ним шкоду і в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення спору, сплачений позивачем судовий збір в сумі 3658,32 грн. слід віднести на його рахунок. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed