Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач у вересні 2015 року звернулась до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Позовна заява мотивована тим, що 02.10.1999р. між сторонами зареєстровано шлюб, від якого вони мають неповнолітнього сина, який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. 17.03.2010р. шлюб між сторонами розірвано, відповідач матеріальну допомогу на дитину не надає. Позивач надала суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав частково, просив справу розглядати за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 02.10.1999р. між сторонами зареєстровано шлюб, від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON], 12.05.2001р.н., який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. 17.03.2010р. шлюб між сторонами розірвано, відповідач матеріальну допомогу на дітей не надає. Згідно з ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на те, що неповнолітня дитина сторін знаходяться на утриманні позивача, яка потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Стосовно часткового визнання відповідачем позову, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач в свої заяві вказав, що він ніде не працює та як наслідок немає постійного доходу, а також те, що з заявою про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі до суду не звертався, суд не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки 1/4 частка заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у такому випадку є мінімально допустимим розміром стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі п.7 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, а відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved