Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Крецул Лариса Миколаївна, яка діє на підставі довіреності, посвідченої 04 квітня 2016 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Краснопьоровою О. Ф. за № 331, договору про надання правової допомоги № 27 від 02 серпня 2019 року та ордеру серії ПТ № 084386 від 02 серпня 2019 року, звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з заявою в якій просить встановити факт сумісного проживання однією сім`єю з 2002 року по [INFO] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , та визначити [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В подальшому представник [PERSON] - адвокат Крецул Лариса Миколаївна уточнила заявлені вимоги, відповідно до яких просила суд встановити факт сумісного проживання однією сім`єю з 2002 року по [INFO] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] . Заява [PERSON] обґрунтовується тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, площею 3,70 гектарів, кадастровий № 6324255100:04:000:0168 в межах згідно з планом, що розташована на території Нововодолазької селищної ради Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Заявник та померлий [PERSON] є родичами між собою, оскільки прабабка [PERSON] була рідною сестрою бабусі померлого [PERSON] , однак підтвердити належним чином родинний зв`язок у заявника відсутня можливість, в зв`язку з відсутністю свідоцтва про народження прабабки [PERSON] за 1913 рік. Починаючи з 2002 року померлий [PERSON] та заявник проживали однією сім`єю в одному житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , який належить чоловіку заявника - [PERSON] . За час сумісного проживання вони вели спільне господарство, разом обробляли город, мали спільний сімейний бюджет, піклувалися один одним, займалися ремонтом приміщення та підтримували його в належному стані. Як зазначив представник заявника, [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Краснопьорової О. Ф. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадкове майно, але заявнику було надане письмове роз`яснення відповідно до якого повідомлено про не можливість вчинення вказаної нотаріальної дії через те, що [PERSON] не надано доказів постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та запропоновано звернутись до Нововодолазького районного суду Харківської області для встановлення даного факту. Оформити своє право на спадкове майно поза судовим порядком заявник не має можливості у зв`язку з тим, що необхідно встановити факт постійного її проживання разом зі спадкодавцем. Посилаючись на вищевикладене, представник заявника просила встановити факт сумісного проживання однією сім`єю з 2002 року [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , на час відкриття спадщини, тобто на день смерті останнього: [INFO] . При цьому, представником заявника вказано, що інших спадкоємців за законом чи за заповітом, які б фактично прийняли спадщину, чи зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не має. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленою 21 березня 2018 року у складі судді Мащенко С. В. відкрито провадження у справі у порядку окремого провадження. Строк відрядження судді Мащенко С. В. закінчився 06 серпня 2018 року, справа по суті не була розглянута. Розпорядженням керівника апарату суду № 972 від 19 вересня 2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи й згідно відповідному протоколу від 19 вересня 2018 року справу з єдиним унікальним № 631/1120/17 (провадження № 2-о/631/20/18) передано до розгляду судді Трояновській Т.М. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 вересня 2018 року справу прийнято до провадження суддею Трояновською Т. М. у зв`язку із зміною складу суду. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 27 січня 2020 року прийнято до розгляду уточнену заяву [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості заінтересованої особи: Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, про встановлення факту, що має юридичне значення. 24 квітня 2020 року Нововодолазьким районний судом Харківської області постановлено ухвалу про витребування від Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області інформацію про наявні відкриті спадкові справи та заповіти, складені за життя [PERSON] , [INFO] . Розгляд справи неодноразово відкладався через неявку заявника та її представника у судові засідання. Заявник, [PERSON] , у судовому засіданні подану від її імені заяву підтримала у повному обсязі, зазначивши, що вона дійсно постійно, починаючи з 2002 року проживала однією сім`єю з [PERSON] , який помер [INFO] у домоволодінні, що належить її чоловіку - [PERSON] , розташованому за адресою: [ADDRESS] . Померлий був її родичем, власної родини у нього не було. В подальшому заявник у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому Цивільним процесуальним кодексом України порядку. Через канцелярію суду [PERSON] надала заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 135/21-вх від 15 січня 2021 року, відповідно до якої просила надалі розгляд справи здійснювати за її відсутності, зазначивши, що заявлені вимоги вона підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник заявника - адвокат Крецул Л. М. у судовому засіданні повністю підтримала заявлені вимоги [PERSON] та просила їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні тим, що містяться у заяві. В подальшому представник [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Через канцелярію суду адвокат Крецул Л. М. надала заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 136/21-вх від 15 січня 2021 року, відповідно до якої просила подальший розгляд справи здійснювати за її відсутності, зазначивши, що заявлені вимоги [PERSON] вона підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Уповноважений представник заінтересованої особи - Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області у судове засідання не прибув, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Про причини неявки свого представника суд не повідомили, однакчерез канцелярію суду селищний голова О. С. Єсін надав заяву, що була зареєстрована за вхідним № 2971/19-вх від 25 квітня 2019 року, відповідно до якої просив суд розгляд справи здійснювати без участі представника селищної ради, зазначивши, що не має заперечень проти задоволення заяви [PERSON] . З цього приводу слід відзначити, що відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною З статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним надання заінтересованою особою особистих пояснень не має, а заявник та його представник у судовому засіданні їх вже надали, суд вважає за можливе розглянути справу та закінчити її розгляд по суті вимог за їх відсутності. Вислухавши пояснення та доводи заявника та його представника, показання свідків, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які врегульовують правовідносини, що виникли, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Згідно частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року по справі № 9-\-зп). При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Положення частини 2 статті 129 Конституції України визначають основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Із матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] у віці 65 років у селищі міського типу Нова Водолага, Нововодолазького району Харківської області помер [PERSON] , про що 06 травня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області складений відповідний актовий запис за № 79 та видане свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Як було зазначено в заяві, заявник [PERSON] та померлий [PERSON] є між собою родичами, оскільки прабаба [PERSON] є рідною сестрою бабусі померлого [PERSON] , однак підтвердити належним чином родинний зв`язок заявник не має можливості, в зв`язку з відсутністю свідоцтва про народження прабаби [PERSON] - [PERSON] за 1913 рік, що підтверджується повідомленням Державного архіву Харківської області від 29 березня 2017 року за № 01-29/3-530,531. Таким чином, із наданих заявником документів, а саме копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (серії [NUMBER] , виданого 04 лютого 1976 року), яка 06 серпня 1994 року уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 06 серпня 1994 року), а також копії свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого повторно 22 лютого 1995 року, копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] (номер витягу 00016477869 від 25 березня 2016 року) та копії свідоцтва про укладання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , які уклали шлюб 07 лютого 1938 року (свідоцтво серії [NUMBER] , видане повторно 23 травня 1995 року) не можливо встановити факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Як встановлено в ході судового розгляду справи після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 3,70 гектарів, кадастровий № 6324255100:04:000:0168 в межах згідно з планом, розташована на території Нововодолазької селищної ради Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ № 795744, виданого 15 травня 2003 року Нововодолазькою районною державною адміністрацією на підставі розпорядження Нововодолазької райдержадміністрації від 20 грудня 2002 року № 379, зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 139. Із пояснень заявника та його представника, а також показів свідків, встановлено, що інших спадкоємців щодо майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , не має. З Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 60948544, сформованої 16 липня 2020 року об 11 годині 00 хвилин та наданої завідувачем Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори в порядку виконання обов`язків державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Т. Козелько листом від 16 липня 2020 року за № 473, вбачається, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно з Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 60948556, сформованої 16 липня 2020 року об 11 годині 00 хвилин та наданої завідувачем Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори в порядку виконання обов`язків державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Т. Козелько листом від 16 липня 2020 року за № 473, вбачається, що у спадковому реєстрі відсутня інформація про заповіти, складені за життя [PERSON] . Із матеріалів справи судом встановлено, що приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Краснопьоровою О. Ф. 04 грудня 2017 року були надані письмові роз`яснення [PERSON] з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 3,70 гектарів, кадастровий № 6324255100:04:000:0168 в межах згідно з планом, розташовану на території Нововодолазької селищної ради Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до яких останній було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність підтвердженого факту проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та запропоновано звернутись до Нововодолазького районного суду Харківської області. Відповідно до копій будинкової книги для прописки громадян, що проживають в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за вищевказаною адресою з 23 квітня 2002 року, та мається штамп щодо перепрописки останнього за даною адресою від 13 лютого 2007 року. Також з копії наведеної будинкової книги встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , з 19 жовтня 1999 року зареєстровані [PERSON] , 1968 року народження, [PERSON] , 1976 року народження та [PERSON] , 1995 року народження, а з 25 січня 2005 року - [PERSON] , 2003 року народження. Власиком житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в якому був за реєстрований та проживав [PERSON] , на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку, посвідченого 08 жовтня 1999 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Краснопьоровою О. Ф., зареєстрованого в реєстрі за № 1057, є чоловік заявника - [PERSON] . З акту депутата округу № 2 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області Шевченко Валентини Вікторівни від 13 грудня 2017 року за № 1363, складеного в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживала разом зі своїм дядьком громадянином [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований за вищевказаною адресою з 2002 року. [PERSON] та її сім`я разом з [PERSON] вели спільне господарство, проживали однією сім`єю, доглядали за ним, так як він тяжко хворів та потребував постійного стороннього догляду, вели з ним спільне господарство по день смерті останнього - [INFO] . У судовому засіданні 15 січня 2021 року, будучи допитаними в якості свідків у відповідності до вимог статті 230 Цивільного процесуального кодексу України та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] підтвердили факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , а також ведення ними спільного господарства в період з 2002 - 2003 року по день смерті останнього - [INFO] . Крім того, свідки повідомили, що [PERSON] та [PERSON] були родичами по материнській лінії та довгий час мешкали разом, оскільки у померлого, окрім заявника, не було близьких родичів. Розглядаючи заяву [PERSON] суд виходить з приписів частини 2 статті 293 та частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, якими передбачено, що встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється судом в порядку окремого провадження. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачений перелік фактів, які підлягають встановленню в порядку окремого провадження. Крім того частиною 2 вказаної статті встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пленум Верховного Суду України у пункті 1 своєї Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що наведений у нормах Цивільного процесуального кодексу України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Так, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. При розгляді заяви [PERSON] суд також виходить з положень частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 Цивільного кодексу України (статті 1218, 1231 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною 2 статті 1220 Цивільного кодексу України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Отже, в основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Згідно зі статтею 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 2 та 3 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. За змістом норми статті 1268 Цивільного кодексу України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин 3 та 4 вищевказаної статті Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. При цьому, місцем проживання фізичної особи згідно з частиною 1 статті 29 Цивільного кодексу України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Статтями 2 та 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до частини 10 статті 6 вищезазначеного Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно з положеннями статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В даному випадку факт сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] підтверджуються актом депутата округу № 2 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області Шевченко Валентини Вікторівни від 13 грудня 2017 року за № 1363 та записами у будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , а також показами свідків. Підпунктом 3.22 пункту 3 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця (в розумінні пункту 3.21 - який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини) відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово - експлуатаційної організації, правління житлово - будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Аналіз наведених норм закону та судової практики свідчить про те, що суди можуть розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, при їх розгляді слід встановити чи було місце проживання заявника за зазначеною ним в позові адресою постійним, переважним чи тимчасовим, маючи при цьому на увазі, що, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Враховуючи наведені вище норми права, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника та можливість задоволення її заяви шляхом встановлення юридичного факту сумісного проживання однією сім`єю з 2002 року по [INFO] [PERSON] з [PERSON] , оскільки заявник іншим шляхом, окрім судового, довести цей факт не може, а встановлення даного факту породжує певні юридичні наслідки пов`язані із реалізацією її спадкових прав. Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат, суд виходить з приписів частини 7 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved