Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернувся до суду з позовом, який було уточнено в ході судового розгляду, про позбавлення [PERSON], [PERSON]батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], призначення [PERSON] опікуном над останнім, а також стягнення з [PERSON], [PERSON]на користь [PERSON] аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення [PERSON] повноліття, посилаючись на те, що відповідачі не виконують свої батьківські обов'язки, не піклуються про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У період з 04.12.2015 року і по теперішній час [PERSON] перебуває на повному державному забезпеченні у Комунальному закладі «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» за заявою матері. За зазначений період [PERSON] відвідувала сина лише у грудні 2015 року, а [PERSON] - жодного разу. До грудня 2015 року дитина разом з матір'ю тимчасово мешкала у сторонніх громадян з неналежними житлово-побутовими умовами, навчальний заклад не відвідувала. [PERSON] не працює, не має житла, паспорту і навіть загубила свідоцтво про народження дитини, яке отримала лише у 2012 році. Батько дитини - [PERSON], зі слів [PERSON], не спілкується з дитиною і родинних відносин не підтримує, його місцезнаходження не відоме. За час перебування дитини у Комунальному закладі «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» відповідачі до Районної адміністрації по Комунарському району Запорізької міської ради для вирішення питання про повернення їм на виховання [PERSON] не зверталися. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], призначити опікуном останнього [PERSON], яка є бабусею дитини, має відповідне бажання і необхідні умови щодо проживання і розвитку онука, а також, оскільки [PERSON], [PERSON]не надають добровільно коштів на утримання дитини, - стягнути з них на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів їхнього заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до заяви про вступ у розгляд цивільної справи в порядку представництва інтересів громадян №52-419-16 від 14.09.2016 року на підставі ст.45 Цивільного процесуального кодексу України з метою захисту прав, свобод та інтересів неповнолітнього прокурор вступив у розгляд зазначеної справи. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд його задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала повністю, не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], призначення її матері - [PERSON] опікуном над дитиною і стягнення з неї аліментів. Відповідач [PERSON], повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Прокурор у судовому засіданні просив суд позов задовольнити в повному обсязі, позбавити [PERSON], [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], призначити [PERSON] опікуном над дитиною і стягнути з відповідачів на користь опікуна аліменти на малолітню дитину. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, а також суду пояснила, що хоче опікуватися над дитиною, має всі необхідні умови для розвитку і виховання онука - [PERSON] Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, третьої особи, думку прокурора, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 14.08.2012 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (а.с.7), [PERSON], [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (актовий запис №898 від 16.11.2004 року). Згідно з інформацією від 10.03.2016 року, наданою в.о. начальника Комунарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, відомості про батьків дитини записані на підставі ст.133 Сімейного кодексу України (а.с.8). На підставі характеристики, наданої 24.05.2016 року психологами Комунального закладу «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради, встановлено, що загальний рівень розумового розвитку [PERSON] не відповідає віковим критеріям, навчальна програма засвоєна на низькому рівні, мотивація до навчання значно знижена (а.с.9). Відповідно до побутової характеристики, наданої 17.02.2015 року представниками Міського комунального підприємства «Основаніє» Запорізької міської ради, [PERSON] разом із сестрою орендує квартиру, за адресою: [ADDRESS], без реєстрації, зі слів сусідів, характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя, схильна до вживання алкогольних напоїв, не приділяє дитині необхідної уваги (а.с.10). Згідно з інформацією від 12.02.2015 року, наданою Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги», [PERSON] виявлений активною дільничною медсестрою під час проведення перепису дитячого населення. На облік мати не становилася, пояснюючи тим, що житло, у якому вона мешкає, тимчасове. За медичною допомогою дитина не зверталася. Школу відвідує з 8 років після втручання вчителів та медичних працівників. Мати не збиралась віддавати дитину до школи у 2012 році (а.с.10 зворотна сторона). На підставі характеристики, наданої директором ЗНВК №111 і класним керівником, [PERSON] прибув на навчання в ЗНВК №111 у жовтні 2012 року і навчався до 2014 року. Дитина прийшла до 1 класу на 3 роки пізніше за віком. Матір аж до школи не отримувала свідоцтво про народження. [PERSON] вчився без бажання, до всього ставився безвідповідально. Неодноразово матір викликали до школи, але вона завжди була з похмілля. У 2014 році матір забрала дитину зі школи (а.с.14). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових та матеріальних умов від 04.02.2015 року, за адресою: [ADDRESS], складеного представниками ЗНВК №111, [PERSON] окремої кімнати не має, робоче місце для учня відсутнє, іграшок не було, спить на підлозі на брудному ганчір'ї, холодильник порожній, у квартирі антисанітарія (а.с.11). Згідно з листом вих.№01-14/118 від 25.04.2016 року Комунального закладу «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», з 04.12.2015 року [PERSON] перебуває на повному державному забезпеченні у зазначеному закладі. Мати відвідала хлопця 12.12.2015 року, 20.12.2015 року, 28.12.2015 року, 30.12.2015 року. У 2016 році мати дитину не відвідувала, не цікавилась станом його здоров'я, навчанням, вихованням, умовами утримання, місце проживання її не відоме (а.с.17). Як вбачається з висновку заступника голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON], [PERSON] батьківських прав, відповідно до ст.19 Сімейного кодексу України є доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [PERSON] відносно їхньої малолітньої дитини [PERSON], так як вони ухиляються від виконання батьківських обов'язків, не приділяють уваги вихованню дитини, зовсім не цікавляться її інтелектуальним, духовним, фізичним та психічним розвитком. До грудня 2015 року дитина разом з матір'ю тимчасово мешкала у сторонніх громадян з неналежними житлово-побутовими умовами, навчальний заклад не відвідувала. У період з 04.12.2015 року і по теперішній час [PERSON] перебуває на повному державному забезпеченні у Комунальному закладі «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». [PERSON] у 2016 році дитину не відвідувала, не працює, не має житла, паспорту і навіть загубила свідоцтво про народження дитини, яке отримала лише у 2012 році. [PERSON] не мешкав разом з дитиною, не надавав матеріальної допомоги, не підтримував родинних стосунків, не цікавився здоров'ям та життям (а.с.4-5). Відповідно до висновку вих.№03-07/361 від 10.10.2016 року Служби у справах дітей Приморської районної державної адміністрації Запорізької області про можливість виконувати обов'язки опікуна, [PERSON], 1955 року народження, уродженка с.Козілово Холм-Жирковського району Смоленської області, проживає у будинку, загальною площею 63,0 кв.м, за адресою: [ADDRESS], пенсіонерка, матеріально забезпечена, її стан здоров'я за результатами медичного обстеження відповідає вимогам, засудженою не значиться, у розшуку не перебуває, виявила бажання опікуватися онуком. У будинку наявні необхідні меблі, створені умови щодо проживання і розвитку дитини. У зв'язку із зазначеним, враховуючи свідоме ставлення [PERSON] до бажання опікуватися онуком, служба у справах дітей вважає доцільним призначити [PERSON] опікуном над [PERSON] Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], складеного 07.10.2016 року представниками Служби у справах дітей Приморської районної державної адміністрації Запорізької області, у зазначеному будинку проживає одна людина - [PERSON], приміщення складається з чотирьох кімнат. У будинку прибрано, ліжка заправлені, речі знаходяться на своїх містах, наявні всі необхідні меблі та речі, побутова техніка, опалення пічне, є запаси дров і вугілля на зиму, продуктів харчування. Створені усі необхідні умови для дитини. Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Вирішуючи позовні вимоги в частині позбавлення відповідачів батьківських прав, суд виходить з наступного. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, а також інші особи. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав та призначення опікуна (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). У ході судового розгляду справи судом встановлено, що в порушення зазначених вимог закону відповідачі [PERSON], [PERSON] ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON], не піклуються про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не готують до самостійного життя. Дитину в Комунальному закладі «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» не відвідують, станом її здоров'я і умовами виховання не цікавляться, матеріальної допомоги на її утримання не надають. До Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування для вирішення питання про повернення їм на виховання дитини відповідачі не зверталися. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач [PERSON] не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав відносно дитини, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON], [PERSON] відносно їхньої малолітньої дитини [PERSON] Вирішуючи позовні вимоги в частині призначення [PERSON] опікуном над малолітньою дитиною [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до ст.51 Цивільного кодексу України над малолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування, встановлюється опіка. Згідно з ч.3 ст.60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч.4 ст.167 Сімейного кодексу України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. На підставі ч.4 ст.63 Цивільного кодексу України опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна. Оскільки бажання бути опікуном малолітньої дитини [PERSON] виявила тільки одна особа - [PERSON], яка є його бабусею, підстав, що унеможливлюють призначення останньої опікуном над малолітньою особою судом не встановлено, а також враховуючи те, що відповідний орган опіки та піклування проти призначення опікуном [PERSON] не заперечував, про що надав до суду відвідний висновок, то суд вважає за можливе призначити [PERSON] опікуном над малолітньою особою [PERSON] Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, вусіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позов надійшов до суду 19.08.2016 року, а тому саме з цієї дати повинні бути присуджені аліменти. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Так як задоволені вимоги позивача, який був звільнений від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідачів повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved