Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач у березні 2017р. звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 19.04.2007 р. між ТОВ «Партнер-Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір №48/980-ФО, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 380 842,50 грн., зі сплатою 17 % річних, терміном повернення до 18.04.2013 р. В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, сторони уклали договір застави транспортного засобу, предметом якого є автомобіль «Інфініті», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Банк свої зобов'язання виконав належним чином, надав позичальнику кредитні кошти. В порушення умов укладеного договору, відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, у зв'язку з чим, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03.12.2010 р. стягнуто з відповідача заборгованість в розмірі 284 961,13 грн. Рішення суду відповідачем не виконано, кошти не повернуто. Враховуючи викладене, позивач просить звернути стягнення на предмет застави транспортного засобу №48/980-ФО/А від 19.04.2007 р. - автомобіль марки «Інфініті», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] на праві власності, ринковою вартістю 448 050,00 грн. в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором №48/980-ФО від 19.04.2007 р. загальною сумою 993 078,56 грн., шляхом продажу з публічних торгів в межах процедури виконавчого провадження; встановити початкову ціну продажу предмету застави на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єком оціночної діяльності під час здійснення виконавчого провадження, стягнути судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечував з підстав необґрунтованості та безпідставності позовних вимог та пропуску строку позовної давності, просив закрити провадження у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав Судом встановлено, що 19.04.2007 р. між ТОВ «Партнер-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №48/980-ФО, відповідно до п. 1.1 якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використування грошових коштів у сумі 380 842,50 грн., зі платою 17 № річних, строком до 18.04.2013 р. (п.п 1.1, 1.3, 1.6) (а.с. 5-8). В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, 19.04.2007 р. сторони уклали договір застави транспортного засобу №48/980-ФО/А, предметом якого є автомобіль марки Nissan, модель Infiniti QX56, 2007 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] (а.с. 7-8). Пунктом 4.1 договору застави передбачено, що заставодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати предмет застави у наступних випадках: якщо в момент настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором воно не було виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту; порушення заставодавцем обов'язків за цим та/або кредитним договором та невиконання вимог позичальника про дострокове виконання основого зобов'язання. У випадку невиконання заставодавцем вимоги про виконання порушеного зобов'язання або наявності будь-якої з підстав, передбачених п. 4.1 договору, заставодержатель вправі звернути стягнення на предмет застави (п. 4.3). Звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду (п.4.4). Відомості про об'єкт обтяження внесено до державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с. 17). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03.12.2010 р. стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «КонверсБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 284 961,13 грн. (а.с. 15-16). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 20.02.2017 р., заборгованість за відповідачем по кредитному договору становить 253 670,49 грн., проценти 500 817,74 грн., пеня 238 590,33 грн., загальна сума боргу складає 993 078,56 грн. (а.с. 9-11). 01.03.2017 р. позивач надіслав на адресу [PERSON] письмову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 12-14). Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 2 Закону України «Про заставу» визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» установлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Пунктом 2 1 ст. 26 цього Закону визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження суд може обрати один із способів звернення стягнення, обраний обтяжувачем на власний розсуд. Згідно Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, відповідно до якого кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава має похідний характер від основного зобов'язання та слугує засобом забезпечення його виконання. Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03.12.2010 р. стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «КонверсБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 284 961,13 грн. Позивач звернувся з даним позовом у зв'язку з тим, що вказане рішення виконано не було. Оскільки вимоги кредитора про стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені, а заборгованість не погашена, ПАТ «Міський комерційний банк» зберігає за собою право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави. З огляду на викладене, позовні вимоги ПАТ «Міський комерційний банк» підлягають задоволенню. Щодо заяви відповідача з приводу застосування до позовних вимог строків позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання свого боргу, а також у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. ( ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України). Пунктом 8.6 кредитного договору визначено, що договір діє до остаточного виконання прийнятих на себе зобов'язань. Пунктом 7.2 договору застави передбачено, що договір діє до повного виконання зобов'язань, забезпечених заставою за цим договором. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03.12.2010 р. стягнуто з [PERSON] стягнуто розмір заборгованості. Відповідно до постанови Верховного суду 18.01.2018 р., наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником вчасно, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається невиконаним. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, станом на час звернення до суду із позовом, кредит не був сплачений в повному обсязі, 01.03.2017 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо погашення суми боргу, яку відповідач не виконав. 09.03.2017 р. ПАТ «Міський комерційний банк» звернувся до суду із даним позовом, строк для звернення до суду із даним позовом не було пропущено. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі вищевикладеного, відповідно ст. ст. 546, 590 ЦК України, Закону України «Про заставу», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та

Outcome: approved