Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

ПрАТ «МТС Україна» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги зв'язку в розмірі 784.46 грн., стягнення судових витрат. У позовній заяві зазначено, що між ПрАТ «МТС Україна» яке є правонаступником ЗАТ «Український мобільний зв'язок» та відповідачем укладено договір №3362206 про надання послуг мобільного зв'язку від 30.06.2006 року. Позивач уклавши договір підтвердив отримання відповідачем Тарифів та Умов користування мережами мобільного зв'язку. З 01.02.2012 року по 01.05.2012 року заборгованість відповідача становить 784.46 грн. Отже, свої договірні зобов'язання відповідач за вимогами ст..530, 526 ЦК України та умовами договору не виконує. Повідомлення та претензія направлені відповідачу залишились без реагування. В судовому засіданні представник позивача вимоги поданої позовної заяви підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, в подальшому подав заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав що договір послуг зв'язку від не підписував, номер зазначений позивачем по договору 2006 року не використовував, а тому стягнення заборгованості. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.06.2006 року між ПрАТ «МТС Україна» яке є правонаступником ЗАТ «Український мобільний зв'язок» та [PERSON] укладено договір №3362206 про надання послуг мобільного зв'язку (а.с.11-12). Пунктом 2.4.2 договору абонент зобов'язаний своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі мобільного зв'язку UMC по всіх телефонах, зареєстрованих на його особовому рахунку (плата за утримання номера в мережі сплачується і в тому разі, коли надання послуг призупинено за несплату попередніх рахунків або за заявою абонента. Однак, з 01.02.2012 року по 01.05.2012 року розрахунки за договірними зобов'язаннями належно не виконувалися, в зв'язку з чим виникла заборгованість, що становить 784.46 грн. (а.с.2). Повідомлення та претензія направлені відповідачу за адресою вул. Мазепи, 21 залишились без реагування (а.с.3-10, 17-26). Однак, відповідач зазначив, що за такою адресою не був ні зареєстрований, ні фактично не проживав. Ухвалою суду від 06.02.2014 року було призначено судову почеркознавчу експертизу, та висновком експерта, складеного 09.04.2014 року встановлено, що підписи від імені [PERSON] в договорі №3362206 про надання послуг мобільного зв'язку від 07.02.2007 року виконані не [PERSON] , а іншою особою (а.с.118-121). При цьому, відповідач суду також вказав про те, що йому також не відомо щодо угоди про заміну сторони зобов'язання 2007 року (а.с.87), прізвище [PERSON] йому не відоме. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тому, суд приходить до висновку, що оскільки договір про надання послуг мобільного зв'язку з відповідачем не укладався, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з відповідача є безпідставними. Що стосується вимоги відповідача заявленої в судових дебатах про стягнення коштів з позивача за проведену експертизу, яка оплачена [PERSON], то на підтвердження оплати такої експертизи відповідач не надав підтверджуючих документів, а рахунок від 04.03.2014р. експертної установи 9а.с.114) не є належним доказом фактичну оплату коштів за неї. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 509, 526, 530 ЦК України,

Outcome: dismissed