Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

Позивач свої вимори мотивує тим, що згідно кредитного договору від 06.06.2008 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 16210,70 долар США під 12 % річних зі строком погашення 05.06.2013 року. На забезпечення виконання вказаного договору між позивачем та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна автомобіля Maple, модель R80 SMA7180, рік випуску 2007, тип ТЗ- легковий седан в, кузов/шассі: LJU7744S67S013488, реєстраційний номер [NUMBER]. В порушення вимог договору [PERSON], порушує графік погашення кредиту та відсотків за користування ним, без згоди банку провів відчуження заставного майна. У звязку з чим, станом на 05.02.2015 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором в розмірі 50295,07 доларів США. На даний час автомобіль, якій є предметом застави, зареєстрований за відповідачем зі зміною номерних знаків на ВМ1184АО. Тому просить вилучити у відповідача предмет застави з передачею його у заклад банку та звернути стягнення на предмет застави автомобіль Maple, модель R80 SMA7180, рік випуску 2007, тип ТЗ- легковий седан в, кузов/шассі: LJU7744S67S013488, реєстраційний номер [NUMBER] в рахунок погашення заборгованості [PERSON] по кредитному договору в розмірі 50295,07 доларів США, також просить стягнути з відповідача на свою користь понесені по справі судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився. Від нього поступила заява про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Інші сторони в судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялися. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У звязку з неявкою сторін у судове засідання, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що 06 червня 2008 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та [PERSON] була укладена кредитна заставна угода №HAL2AD000091790, відповідно до умов якої останній отримав від позивача кредит в сумі 16210,70 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% на рік, з кінцевим терміном повернення 05.06.2013 року. Цим же договором передбачено, що в забезпечення виконання зобовязань позичальника між ПАТ КБ „ПриватБанк [PERSON] передав у заставу належний йому на праві власності автомобіль Maple, модель R80 SMA7180, рік випуску 2007, тип ТЗ- легковий седан в, кузов/шассі: LJU7744S67S013488, реєстраційний номер [NUMBER]. Станом на 05.02.2015 року заборгованість [PERSON] за кредитною угодою становить 50295,07 доларів США. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, який був доданий до позовної заяви, зазначений вище автомобіль був зареєстрований як обєкт обтяження 23.06.2008 року. За матеріалами справи встановлено, що [PERSON] провів відчуження спірного автомобіля і в даний час власником автомобіля є відповідач [PERSON], яка зареєструвала його за собою, у звязку з чим змінився реєстраційний номер автомобіля [NUMBER] на ВМ1184АО (а.с. 70). Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ „ПриватБанк посилається на те, що [PERSON]Д, здійснив відчуження належного йому автомобіля без згоди банку, який є заставодержателем, чим порушив умови договору застави, ст. 586 ЦК України та ст. 17 Закону України „Про заставу. Відповідно до п. 6.2.20 кредитно-заставного від 06 червня 2008 року заставодавець, тобто [PERSON], був зобовязаний не передавати предмет застави в оренду (майновий найом), у лізінг, у спільну діяльність або у безоплатне користування, не здійснювати його відчуження або інше розпорядження предметом застави без письмової згоди заставодержателя. Така письмова згода ПАТ КБ „ПриватБанк на відчуження автомобіля відсутня. Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавши його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним, лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Аналогічна за змістом норма міститься в ч. 2 ст. 17 Закону України „Про заставу. Всупереч зазначеним положенням матеріального закону та умовам договору застави [PERSON] здійснив відчуження майна, яке перебувало в заставі ПАТ КБ „ПриватБанк і на яке було накладено обтяження, не отримавши на це письмової згоди банку. Частиною 1 ст. 10 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень передбачено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, яка придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Враховуючи, існування у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна інформації про обтяження спірного автомобіля на момент його продажу, відповідач не може вважатися добросовісним набувачем. Згідно статті 27 Закону України „Про заставу застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень зареєстроване обтяження зберігає свою силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження. Таким чином, незважаючи на перехід права власності на обєкт застави спірний автомобіль, застава зберігає свою силу, і добросовісність чи недобросовісність володіння обєктом застави не впливає на збереження нею своєї сили. У відповідності до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За статтею 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 20 Закону України „Про заставу заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. За правовою позицією ВСУ у справі за № 6-10цс1: «Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України Про заставу передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нормами чинного законодавства позивачу надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.» Таким чином, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про вилучення автомобіля з комплектами ключів та документацією у відповідача з передачею його у заклад позивачу, то дані вимоги не ґрунтуються на законі, оскільки умовами договору не передбачалося можливості передачі предмета застави заставодержателю у заклад. Окрім того, відповідач, якій на даний час є власником спірного автомобіля, взагалі не є стороною кредитно-заставного договору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3775,80 грн. судових витрат, понесених о при оплаті судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову.

Outcome: partial