Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі за текстом - ПАТ «Ощадбанк») звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 205 126,42 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.10.2007 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 72610/2 відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит у сумі 106 920,00 гривень із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,5% на рік, з кінцевим терміном погашення 25.10.2014 р. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 72610 від 26.10.2007 року між позивачем та відповідачем, було укладено договір застави майна від 26.10.2007 року. Предметом застави за цим договором є майно, а саме: автомобіль марки КІА, модель Magentis 2.0 16V, 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER]-[NUMBER], колір - бежевий, реєстраційний номер - [NUMBER]. Зазначив, що відповідач, взяті на себе зобов'язання по договору не виконує. Таким чином, станом на 08.04.2015 р. заборгованість відповідача [PERSON] перед банком становить 205 126,42 гривень, з яких: 85 612,87 грн. - заборгованість по основному боргу; 12 499,48 грн. - заборгованість по нарахованій пені за несвоєчасне погашення кредиту; 8 547,46 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту, 48 390,00 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту; 29 307,43 грн. - заборгованість по нарахованим процентам; 4 278,88 грн. нарахована пеня за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту, 2 071,08 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту, 14 419,22 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту. Тому, просить суд стягнути з [PERSON], в користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 205 126,42 гривень, а також сплачену позивачем суму судового збору в розмірі 2 051,26 грн. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав суду заяву від 07.07.2015 року за якою просить суд застосувати позовну давність у даній справі і відмовити у задоволенні позову повністю. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. З дослідженого в судовому засіданні вищезазначеного кредитного договору № 72610/2 від 26.10.2007 року укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем, встановлено, що банк надає відповідачу кредит в сумі 106 920,00 гривень із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,5 % на рік, з кінцевим терміном погашення 25.10.2014 р. При цьому, згідно п.п. 3.3.4. договору, відповідач зобов'язався здійснювати погашення кредиту щомісячно рівними частинами в сумі 1 272,86 та сплату відсотків за користування ним не пізніше 10 числа кожного місяця. Останній платіж в рахунок погашення кредиту він зобов'язався здійснити не пізніше 25 жовтня 2014 року. Слід зазначити, що відповідно до п. 1.3 зазначеного договору кредит надавався шляхом перерахування коштів в національній валюті з кредитного рахунку позичальника на поточний рахунок продавця товару, на підставі платіжного доручення позичальника, для здійснення оплати за автомобіль марки КІА Magentis за договором купівлі - продажу № 76 від 26 жовтня 2007 року, укладеним між позичальником та продавцем транспортного засобу. Відповідно до п. 1.2 та 1.3 договору купівлі - продажу автомобіля від 26.10.2007 року № 76, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Луцький автомобільний завод» та відповідачем у цій справі [PERSON] покупець за рахунок власних грошових коштів в порядку, передбаченому цим договором сплачує продавцю частину вартості автомобіля в сумі 11 880,00 грн. Сплату різниці коштів між вартістю автомобіля та сплаченим авансом покупець здійснює за рахунок коштів, отриманих від банку на умовах укладеного між банком та покупцем договору кредиту. Сума кредиту банку для купівлі покупцем автомобіля за цим договором складає 106 920,00 грн. Кредит надається шляхом перерахування банком суми кредиту на поточний рахунок продавця, тобто Відкритого акціонерного товариства «Луцький автомобільний завод». У преамбулі цього договору також зазначено, що покупець попередньо погодив з структурним підрозділом банку ВАТ «Ощадбанк» питання про кредитування покупця на придбання автомобіля і уповноваженим органом банку прийнято рішення про кредитування покупця для придбання автомобіля, про що банком надано гарантійний лист № 2133 від 26 жовтня 2007 року, що є невід'ємною частиною цього договору. Предметом цього договору є автомобіль марки КІА, модель Magentis, номер кузову [NUMBER], колір - бежевий. У подальшому з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 72610 від 26.10.2007 року між позивачем та відповідачем, було укладено договір застави майна від 26.10.2007 року. Предметом застави за цим договором є майно, а саме: автомобіль марки КІА, модель Magentis 2.0 16V, 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER]-[NUMBER], колір - бежевий, реєстраційний номер - [NUMBER]. Відповідно до умов п. 1.3 цього договору предмет застави належить заставодавцю на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого РЕВ Ужгородського МРВ УДАЇ УМВС України у Закарпатській області 26.10.2007 року. Факт наявності у відповідача автомобіля не заперечувався відповідачем у судовому засіданні, відтак суд вважає встановленим факт надання позивачем кредиту в сумі 106 920,00 гривень. для придбання зазначеного автомобілю. Відповідачем також не доведено належними та допустимими доказами сплату кредиту та відсотків по ньому за останні три роки. Відповідно до розрахунку банку останній платіж був здійснений ним 13.06.2012 року в сумі 5 000 грн. Згідно наданого банком розрахунку заборгованості по кредитному договору № 72610/2 від 26.10.2007 року, станом на 08.04.2015 року, відповідач [PERSON] має заборгованість перед банком в розмірі 205126,42 гривень, з яких: 85612,87 грн. - заборгованість по основному боргу; 12499,48 грн. - заборгованість по нарахованій пені за несвоєчасне погашення кредиту; 8547,46 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту, 48390,00 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту; 29307,43 грн. - заборгованість по нарахованим процентам; 4278,88 грн. нарахована пеня за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту, 2071,08 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту, 14419,22 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Одночасно, згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правові наслідки невиконання зобов'язання визначені ст. 611 ЦК України, за якою у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 3 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-100цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором позики. При цьому суд зробив правовий висновок про те, що за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 24 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-103цс14 у якій зазначив правову позицію, відповідно до якої у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. До ст. 625, якою передбачено стягнення процентів та інфляційних нарахувань застосовується загальний строк позовної давності. З урахуванням викладеного та заяви відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим в частині стягнення заборгованості перед банком в розмірі 77 799,01 гривень, з яких: 35 639,84 грн. - заборгованість по основному боргу; 929,16 - заборгованість по нарахованій пені за несвоєчасне погашення кредиту; 1 871,72 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту, 10 515,77 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту; 22 346,11 грн. - заборгованість по нарахованим процентам; 640,04 грн. нарахована пеня за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту, 1 088,79 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту, 4 767,58 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту. При цьому судом платежі в межах трирічного строку позовної давності були обчислені за період з травня 2012 року, оскільки позивач звернувся до суду з відповідним позовом 21 квітня 2015 року та періодичні платежі визначені за місяцями, а не за днями. Що є стосується вимог щодо стягнення пені, то її обраховано за період з травня 2014 року, тобто за останній рік, що передував зверненню позивача до суду з відповідним позовом. Судові витрати у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на сторін пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial