Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач садове товариство «Зайчевське» (надалі - СТ «Зайчевське»), звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому, після уточнення, просив зобов'язати останнього повернути надлишок земельної ділянки [NUMBER] розміром 0,0059 га до майна СТ «Зайчевське», встановити огорожу земельної ділянки [NUMBER], яка належить [PERSON], на праві власності, згідно акту приватизації та висновку будівельно-технічної експертизи № 120-0118 від 15.02.2012 року, стягнути судові витрати. В позові зазначив, що відповідач має надлишок земельної ділянки площею 0,0059га, що підтверджується висновком експерта, біля ділянки [NUMBER], яким не має права користуватись, оскільки не є членом СТ «Зайчевське» та користується нею без законних підстав. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що під час розподілення земельних ділянок позивачу було виділено ділянку площею 0,04га., та такий саме розмір зазначено у державному акті на право власності , однак відповідно до висновку експертизи на сьогоднішній день розмір його ділянки складає 0,0459га. Надлишок земельної ділянки відповідач не приватизував. На сьогоднішній день виникла потреба у приведенні дороги СТ «Зайчевське» відповідно до розмірів, передбачених генеральним планом, для можливості отримання СТ «Зайчевське» статусу населеного пункту. Оскільки відповідач не являється членом СТ «Зайчевське» та користується надлишком земельної ділянки без достатніх правових підстав, просив позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача проти позову заперечували, посилаючись на те, що самозахоплення землі не здійснювалось, на користування земельною ділянкою не впливає членство у СТ «Зайчевське», межі земельної ділянки відповідачем не змінювались, також посилались на сплинення строку позовної давності. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що розмежування земельних ділянок проводилось державним підприємством «Укрземпроект» та всі земельні ділянки мають надлишок, а зазначений позов заявлений внаслідок тривалих неприязних відносин, які склались між позивачем та відповідачем. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного висновку. Відповідно рішення УІІ сесії 23 скликання Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 7 від 24 грудня 1999року, садівничому товариству «Зайчевське» передано земельну ділянку площею 28,5 га в безстрокове і безоплатне користування ( а.с. 133). Відповідач був членом СТ «Зайчевське» з 1988р. та виключений з членів СТ «Зайчевське» відповідно до протоколу звітно-виборчих зборів 24 квітня 2012 року, що встановлено рішеннями судів та протоколом зборів уповноважених від 31.05.2014року (а.с. 5-6, 11, 94, 123-132 ). Відповідно до садової книжки, відповідачу було надано в користування садову ділянку [NUMBER] розміром 400кв.м. (а.с. 11). Згідно державного акту про право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], виданого 05.02.2009р. на підставі розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації від 05.12.2008року № 911-р, відповідач є власником земельної ділянки площею 0,04га в СТ «Зайчевське», ділянка [NUMBER] (а.с. 12). Експертизою № 120-0118 від 15.02.2012р., проведеною під час розгляду цивільної справи № 2/1411/57/2012, матеріали якої оглянуті в судовому засіданні, встановлено, що фактична площа земельної ділянки [NUMBER] складає 0,0459га, тобто спостерігається збільшення фактичної площі на 0,0059га, або 59,0 кв.м. та існуючих меж земельної ділянки площі, зазначеної у Державному акті серії [NUMBER] від 05.02.2009 року (а.с. 95-100). Відповідно висновків експертизи, збільшення відбулось за рахунок внутрішніх доріг загального користування, які належать СТ «Зайчевське» та зазначені в проекті організації та забудови території. Таким чином, збільшення земельної ділянки відбулось під час винесення ліній розмежування в натуру в межах всього кварталу з винесенням фасадної лінії земельних ділянок за лінію внутрішньої дороги. Відповідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Відповідно до ст. 107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Згідно ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Як уточнив в судовому засіданні представник позивача, він бажає відновити межі земельної ділянки шляхом встановлення огорожі в торцевій частині земельної ділянки [NUMBER] та повернення надлишку земельної ділянки площею 0,0059 га саме з торцевої частини ділянки [NUMBER]. Однак, вирішення позову у такий спосіб приведе до припинення права власності на земельну ділянку площею 0,0059 га та зміни меж, зазначених у Державному акті на право власності на землю та відображених у кадастровому плані. Підстави для припинення права власності на земельну ділянку визначені ст. 140 ЗК України. Так, відповідно до ст. 140 ЗК України, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Жодних підстав для припинення права власності відповідача на земельну ділянку в тій частині, як просить позивач, з передбачених ст. 140 ЗК України, позивачем не наведено. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки під час розгляду справи встановлено, що збільшення земельної ділянки відповідача відбулось за рахунок дороги загального користування, тобто, по фасаду земельної ділянки, а позивач просить повернути надлишок земельної ділянки з торцевої частини ділянки [NUMBER] та встановити в цій частині огорожу, що фактично позбавить відповідача частини земельної ділянки, яка перебуває у приватній власності відповідно до Державного акту, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з відмовою в задоволенні позову, не підлягає задоволенню і вимога про стягнення з відповідача судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed