Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом (в подальшому уточнений) до [PERSON], [PERSON] відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, [PERSON] примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області про скасування постанов про накладення арешту на майно. Свої вимоги мотивує тим, що 06.06.2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-F00/088/2008. Для забезпечення повного та своєчасного виконання [PERSON] зобовязань перед банком за кредитним договором, 06.06.2008 між сторонами був укладений договір іпотеки №РМL-F00/088/2008, що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним номером 2737. Предметом Договору іпотеки є нерухоме майно, а сааме, - квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності, відповідно до договору купівлі-продажу від 28.12.1994. За умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н від 24.12.2010 ПАТ «ОТП Банк», у відповідності ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а TOB «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором, укладеними між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно із ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. 24.12.2010 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором та договором іпотеки. Під час підготовки до продажу предмета іпотеки, позивачем виявлено арешти Центрального відділу ДВС та [PERSON] примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Черкаській області, які унеможливлюють добровільну реалізацію предмета іпотеки. Позивач вказує, що 12.11.2010 [PERSON] відділом ДВС накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Калініна (Нижня Горова), 68, кв. 40. Запис про накладення арешту зареєстровано 14.03.2011 за № 10931645; 12.11.2010 [PERSON] відділом ДВС накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Калініна (Нижня Горова), 68, кв. 40. Запис про накладення арешту зареєстровано 14.03.2011 за № 10931658; 22.06.2016 [PERSON] примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Черкаській області накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] Квартира № 40 у м. Черкаси по вул. Калініна (Нижня Горова), 68, з 06.06.2008 знаходиться в іпотеці банку згідно договору іпотеки № РМL-F00/088/2008, що був укладений між АТ «ОТП Банк» та [PERSON], який є власником вищевказаної квартири та надав її в забезпечення виконання своїх зобовязань за кредитним договором №ML-F00/088/2008 від 06.06.2008. На підставі викладеного, просить суд, - скасувати арешт на квартиру №40, що знаходиться за адресою: вул. Нижня Горова (Калініна), 68 у м. Черкаси, накладений постановою [PERSON] відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 12.11.2010 (номер обтяження 10931645 від 14.03.2011); скасувати арешт на квартиру №40, що знаходиться за адресою: вул. Нижня Горова (Калініна), 68 у м. Черкаси, накладений постановою [PERSON] відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 12.11.2010 (номер обтяження 10931658 від 14.03.2011), а також скасувати арешт на майно, що належить [PERSON], накладений постановою [PERSON] примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області від 22.06.2016, в частині накладення арешту на квартиру №40, що знаходиться за адресою: вул. Нижня Горова (Калініна), 68 у м. Черкаси та належить [PERSON] В судовому засіданні представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за довіреністю -[PERSON] повністю підтримав уточнені позовні вимоги, в редакції від 02.11.2016 та просив їх задовольнити. Крім того, вказав, що судові витрати понесені при подачі позову до суду, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишає за собою. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи. До початку судового засідання подав заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечував. В судове засідання представник відповідача [PERSON] відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції не зявився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. В судове засідання представник відповідача [PERSON] примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області не зявився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи. До початку судового засідання подано заяву з проханням проводити розгляд справи без участі їх представника, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження суд приходить до наступного: встановлено, що 06.06.2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-F00/088/2008. Для забезпечення повного та своєчасного виконання [PERSON] зобовязань перед банком за кредитним договором, 06.06.2008 між сторонами був укладений договір іпотеки № РМL-F00/088/2008, що посвідчений 06.06.2008 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним номером 2737. Предметом договору іпотеки є нерухоме майно, а саме, - квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 28.12.1994. За умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н від 24.12.2010 ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором, укладеними між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 24.12.2010 між ПАТ «OTП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором та договором іпотеки. Також встановлено, що: -12.11.2010 [PERSON] відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Калініна (Нижня Горова), 68, кв. 40. Запис про накладення арешту зареєстровано 14.03.2011 за № 10931645; -12.11.2010 [PERSON] відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Калініна (Нижня Горова), 68, кв. 40. Запис про накладення арешту зареєстровано 14.03.2011 за № 10931658; -22.06.2016 [PERSON] примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області накладено арешт на все майно, що належить [PERSON]. Крім того, вказані відомості про накладені арешти на майно [PERSON], в т.ч. щодо квартири №40, що по вул. Калініна (Нижня Горова), 68 у м. Черкаси містяться в інформаційних довідках з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №66660768 від 26.08.2016, №66661081 від 26.08.2016, №70597641 від 17.10.2016. Як передбачено ст. 55 Конституції України, а також ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950, ратиф. Законом України від 17.07.1997, передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим ріенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Згідно статті 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 16 Закону України «Про заставу», право застави виникає з моменту укладення договору застави. Відповідно до ст.ст. 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» - лише іпотекодержатель має першочергове право перед іншими кредиторами на задоволення за рахунок продажу предмету іпотеки своїх обґрунтованих майнових вимог. Згідно із ст. 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, а тому відповідно до Витягів про реєстрацію у державному реєстрі іпотек та про реєстрацію у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 06.06.2008 №19010414 та №19010188, вищий пріоритет на заставне майно має позивач по даній справі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин) звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, або коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателя. Між тим, відповідно до ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» (в ред. від 02.06.2016р., набрав чинності з 05.10.2016р.), для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя. Відповідно до положень частини першої та другої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин, тобто винесення постанов органами ДВС про накладення арешту на майно) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» в ред., що діяла на час виниклих правовідносин). Відповідно до частини другої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин) у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Як зазначено у статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (в ред.. від 02.06.2016р., набрави законної сили з 05.10.2016р.), - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у\~ч.6\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, якщо вони не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Відповідачем по даній справі [PERSON], який є власником нерухомого майна, що є предметом іпотеки позовні вимоги визнані, про що зазначено у заяві від 17.10.2016р. За результатами розгляду справи встановлено, що єдиним іпотекодержателем нерухомого майна квартири №40, що по вул. Нижня горова (Калініна), 68 у м. Черкаси, яка належить на праві власності [PERSON], є ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Дане положення закріплено і в договорі іпотеки, зокрема, - у п. 6.4 «Позасудове врегулювання». Отже, судом встановлено обставини про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» позбавлений права в позасудовому порядку, відповідно до договору іпотеки від 06.06.2008, вирішити питання про продаж/реалізацію предмету іпотеки вказаного нерухомого майна, оскільки маються арешти, накладені на це нерухоме майно органами державної виконавчої служби. Також, під час розгляду справи встановлено, що постановами державних виконавців органів державної виконавчої служби від 14.03.2011 та 22.06.2016 накладено арешти на все майно боржника [PERSON], в т.ч. на квартиру №40, що по вул. Нижня Горова (Калініна), 68 у м. Черкаси, яка є предметом договору іпотеки від 06.06.2008. Таким чином, зясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що порушені права позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» потребують захисту у спосіб, що ним обрано, який відповідає вимогам ст. 16 ЦК України, і тому його уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме, необхідно зняти арешт на квартиру №40, що знаходиться за адресою: вул. Нижня Горова (Калініна), 68 у м. Черкаси, накладений постановою [PERSON] відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 12.11.2010 (номер обтяження 10931645 від 14.03.2011); зняти арешт вказану на квартиру, накладений постановою [PERSON] відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 12.11.2010 (номер обтяження 10931658 від 14.03.2011); зняти арешт на майно, що належить [PERSON], накладений постановою [PERSON] примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області від 22.06.2016, в частині накладення арешту на квартиру №40, що знаходиться за адресою: вул. Нижня Горова (Калініна), 68 у м. Черкаси та належить [PERSON] На думку суду, зазначене рішення є справедливим, таким, що не суперечить положенням діючого законодавства та таким, що не порушує права та інтереси інших осіб. Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, слід зазначити, що позивач, сплачений ним судовий збір при подачі даного позову, залишає за собою. На підставі викладеного та

Outcome: approved