Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач - Солонянська районна державна адміністрація (як орган опіки та піклування), з урахуванням уточнених позовних вимог від 22 липня 2016 року, звернувся до суду з позовом до відповідачів про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна, стягнення аліментів. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачі - [PERSON], [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] та малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які знаходяться у службі у справах дітей Солонянської районної державної адміністрації як діти, що опинилися у складних життєвих обставинах, оскільки їх батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дітей та які є учнями Солонянської середньої загальноосвітньої школи №2. Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2014 року у цивільній справі №192/2814/13ц провадження №2/192/142/14 відібрано без позбавлення батьківських прав у [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], передавши малолітніх дітей органу опіки та піклування Солонянської районної державної адміністрації (як орган опіки та піклування), попередивши [PERSON], [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. Стягнуто з [PERSON] на користь опікуна, прийомних батьків, батьків вихователів або закладу, де буде утримуватися дитина, аліменти на утримання малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], у розмірі по 400 гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно. Стягнуто з [PERSON] на користь опікуна, прийомних батьків, батьків вихователів або закладу, де будуть утримуватися діти, аліменти на утримання малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Розпорядженням голови Солонянської райдержадміністрації від 30 квітня 2014 року №Р-122/0/226-14 [PERSON], [PERSON] встановлено статус дітей, позбавлених батьківського піклування та призначено їх опікуном бабусю [PERSON]. Малолітній [PERSON] залишився проживати з відповідачами, але через їх постійні сварки та перебування в стані алкогольного сп'яніння, виявив бажання проживати з бабусею - [PERSON], де і проживає на даний час разом зі своїми братами [PERSON] та [PERSON]. Батьки дітей навчанням та вихованням дітей не займаються, в школі батьківські збори не відвідують, не забезпечують шкільним приладдям, одягом, взуттям, ведуть аморальний спосіб життя, вживають алкогольні напої. Мати дітей приходила в школу лише раз до [PERSON] на день народження в 2014 року, дитина бачитися з нею не бажала. Діти з батьками не проживають, оскільки перебувають на утриманні своєї бабусі - [PERSON] та дідуся [PERSON], які турбуються про них, займаються їх вихованням, допомагають виконувати домашні завдання, організовують їхнє харчування та лікування. Відповідачка [PERSON] ніде не працює, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, за місцем проживання характеризується негативно. Згідно інформації, наданої Солонянським районним управлінням юстиції Дніпропетровської області відділу державної виконавчої служби №03-27/07 відповідачка [PERSON] та [PERSON] не сплачують аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON]. У зв'язку з зазначеним, позивач змушений в інтересах дітей звернутися з даним позовом до суду та просить позбавити відповідачів батьківських прав та встановити опіку над малолітнім [PERSON] і призначити в якості опікуна [PERSON], а також просить суд стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2017 року згідно заяви представника позивача було залишено без розгляду позовні вимоги в частині призначення опікуном [PERSON] над малолітнім [PERSON], [INFO] (а.с.142,144). Представник позивача - Солонянської районної державної адміністрації як орган опіки та піклування - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі зазначивши, що відповідачі самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до дітей, не проживають з ними та просила позбавити відповідачів батьківських прав та стягнути аліменти на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі 765 гривень, щомісячно до досягнення ним повноліття. Пояснила, що неповнолітні діти - [PERSON], [PERSON], в 2014 році згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області були відібрані у відповідачів та на даний час проживають у рідного дідуся та бабусі - [PERSON], яка є їхнім опікуном. Малолітній [PERSON] не захотів проживати разом з матір'ю, виявив бажання проживати з бабусею та братами. Відповідач [PERSON], позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення. В судовому засіданні 29 листопада 2016 року пояснила, що в 2014 році [PERSON] проживав з нею, а старші діти проживали з бабусею. Рішенням суду в 2014 році дітей у неї було відібрано, вони тікали від неї, а тому з 2014 року вона з дітьми не спілкується, кошти на їх утримання не надає. На даний час вона інколи спілкується з дітьми, але не часто. На старших дітей їй байдуже, вони дорослі, самі вирішують з ким їм жити, а [PERSON] ще маленький, тому він не розуміє де йому буде краще. Крім того, зазначила, що раніше вона зловживала алкогольними напоями, але на даний час вона виправилася. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про день а час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. В судовому засіданні 03 листопада 2016 року відповідач позовні вимоги в частині позбавлення його батьківських прав визнав повністю, а в частині стягнення аліментів - заперечував з тих підстав, що він не працює (а.с.99 зворот). Третя особа - [PERSON], в судовому засіданні позов про позбавлення відповідачів батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] підтримала та пояснила, що є матір'ю відповідача [PERSON] та свекрухою [PERSON], а також опікуном двох старших дітей - [PERSON] та [PERSON], які проживають з нею з 2010 року, а з 2014 року - офіційно згідно рішення суду. Відповідачі, як батьки, участі у вихованні та утриманні дітей не приймають, коштів на їх утримання не надають, не цікавляться їх життям та успіхами в школі. [PERSON] після рішення суду в 2014 році деякий час проживав з відповідачами, але коли у відповідачки [PERSON] народилася четверта дитина та померла в 2-х місячному віці від черепно-мозкової травми, то [PERSON] став проживати разом з нею та своїми братами. Відповідачка [PERSON] в липні 2016 року почала відвідувати [PERSON], пропонувала жити з нею, але він не хоче та благає не заставляти його жити з мамою. Відповідачі ніяких коштів на утримання дітей не надають. В судовому засіданні 17 січня 2017 року в присутності психолога КЗО «Солонянська середня загальноосвітня школа №2 І-ІІІ ступенів освіти» - [PERSON], була заслухана думка неповнолітнього [PERSON] та малолітніх [PERSON], [PERSON], які повідомили, що проживають з бабусею та дідусем, мама і тато з ними не спілкуються та діти бажають щоб і надалі їх вихованням займалася бабуся та дідусь, а не мама і тато. Суд, заслухавши представника позивача, відповідачів, третю особу, заслухавши думку неповнолітніх та малолітніх дітей, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, а згідно положень ч.2 ст.157, ст.180-182 цього Кодексу той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] згідно свідоцтв про народження (а.с.11,121,13) є матір'ю, а відповідач [PERSON] батьком синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які народились у відповідачів в період зареєстрованого шлюбу та актові записи про народження яких вчинено відповідно до вимог ст.133 Сімейного кодексу України. Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] та [PERSON] від 03 червня 2014 року, 18 грудня 2015 року (а.с.14,15) за адресою: [ADDRESS] під час обстеження будинку двір занедбаний, ознаки проживання відсутні. Згідно характеристики КЗО «Солонянська середня загальноосвітня школа №2 І-ІІІ ступенів» від 24 вересня 2015 року №304 сім'я [PERSON] та [PERSON], є неблагонадійною, перебування в якій загрожує життю і здоров'ю дітей (а.с.20). Згідно характеристик КЗО «Солонянська середня загальноосвітня школа №2 І-ІІІ ступенів» від 24 вересня 2015 року №302, №321 від 20 серпня 2015 року №252 батьки вихованням дітей не займаються, батьківські збори не відвідують. Мати [PERSON] та батько [PERSON] в школі не з'являються, дітьми опікується бабуся [PERSON] (а.с.21-23). Суд критично ставиться до зазначених характеристик, оскільки не відвідування батьківських зборів, не телефонування класним керівникам та поява в школі, в якій навчаються діти, не можуть свідчити про те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2014 року у цивільній справі №192/2814/13-провадження №2/192/142/14 відібрано без позбавлення батьківських прав у [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], передавши малолітніх дітей органу опіки та піклування Солонянської районної державної адміністрації (як орган опіки та піклування) попередивши [PERSON], [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. Стягнуто з [PERSON] на користь опікуна, прийомних батьків, батьків вихователів або закладу, де буде утримуватися дитина, аліменти на утримання малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], у розмірі по 400 гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно. Стягнуто з [PERSON] на користь опікуна, прийомних батьків, батьків вихователів або закладу, де будуть утримуватися діти, аліменти на утримання малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття (а.с.28-36). Рішення суду набрало законної сили 12 травня 2014 року. Розпорядженням голови Солонянської райдержадміністрації від 30 квітня 2014 року №Р-122/0/226-14 [PERSON], [PERSON] встановлено статус дітей, позбавлених батьківського піклування та призначено їх опікуном бабусю [PERSON] (а.с.65-67). Згідно довідок Державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року (а.с.24) про неотримання аліментів, виданих на ім'я [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON] у період з 01 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року не сплачували аліменти на утримання дітей. Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (редакція зі змінами,схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 7 Конвенції передбачено, що дитина має право знати своїх батьків і має право на їх піклування. В той же час, в судових засіданнях знайшли своє підтвердження факти ухилення від виконання батьківських обов'язків як з боку [PERSON] так і з боку [PERSON] після постановлення рішення суду про відібрання дітей та попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [PERSON].» є достатньо обґрунтованим, а тому суд погоджується з ним (а.с.25-28). Згідно зі ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В судовому засідання було встановлено, що відповідачі тривалий час ухиляються від виховання своїх дітей, що виявляється в тому, що відповідачі після ухвалення рішення суду не змінили свого ставлення до дітей, відповідачка [PERSON] взагалі втратила інтерес до старших дітей, а малолітнього [PERSON] відвідувала лише періодично, дитина не бажає проживати разом з матір'ю. Тому суд вважає, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дітей, не беруть жодної участі у їх вихованні, не спілкуються з ними, не проявляють заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавляться їх успіхами, навчанням, не піклуються про їх фізичних та духовний розвиток, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, не створюють умов для отримання ними освіти, у зв'язку з чим є підстави для позбавлення їх батьківських прав, оскільки невиконання або ухилення від виконання обов'язку по вихованню дітей може бути відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України підставою до застосування наслідків, передбачених Сімейним кодексом України, в тому числі і позбавлення батьківських прав, що вбачаться із висновку Солонянської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх дітей: синів [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.25-27). Суд вважає, що періодичне спілкування з дітьми з боку відповідачки [PERSON] не може свідчити про те, що вона належним чином виконує свої батьківські обов'язки, а про зміну свого ставлення до виховання дітей вона була в 2014 році попереджена судом, однак не змінила свого ставлення і на час розгляду даної справи. Згідно рапорту працівника поліції [PERSON] в 2011, 2014, 2015 роках притягувалася до адміністративної відповідальності за розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях або появу у громадських місцях у п'яному вигляді, що свідчить про її неналежну поведінку, яка може негативно впливати на малолітніх та неповнолітніх дітей відповідачки, та яка можливо змінилася на час розгляду справи, а її чоловік - [PERSON] в 2009-2012 роках притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї, невиконання захисного припису або непроходження корекційної програми, що на думку суду негативно характеризує подружжя в цілому. На підставі наведеного, суд вважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, таким що відповідає інтересам дітей, оскільки відповідачі не приймають участі у вихованні дітей, не виявляють стійкого бажання у виконанні батьківських обов'язків, ухиляються від сплати грошових коштів як в добровільному порядку на утримання дітей, так і за ухваленим рішенням суду, що дає суду підстави вважати, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, а перешкоди для їх виконання відсутні. Тому є підстави для позбавлення батьківських прав відповідачів відносно неповнолітніх дітей в інтересах самих дітей. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно до статті ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень, наданих в а. 7 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Суд при визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платників аліментів, які не надали до суду доказів отримання офіційного стабільного щомісячного доходу, стан здоров'я як відповідачів, так і стан здоров'я дітей, їхній вік та потреби і вважає необхідним відповідно до ст.184 СК України стягнути з відповідачів аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 765 гривень 50 копійок щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд враховує, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» на одну особу віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум на рівні 1689 гривень, а відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В той же час відповідачами не надано до суду будь-яких доказів, які б надавали суду право визначити розмір аліментів у мінімальному розмірі та які передбачені ч. 1 ст. 182 СК України. Тому аліменти в розмірі по 765 гривень 50 копійок з кожного батьків будуть приблизно дорівнювати законодавчо встановленому прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, у зв'язку з чим з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач при зверненні з позовом до суду був звільнений від таких витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved