Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» просить постановити рішення про стягнення з [PERSON] 84675,52 гривні заборгованості за договором та судові витрати по справі. Вимоги обґрунтовано тим, що 26.06.2013 року ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» та [PERSON] уклали договір про надання в оренду металошукача «Garrett ACE 250» на умовах фінансового лізингу, який складають Правила отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseІТ, Акт приймання-передачі майна. Відповідач отримав обладнання вартістю 3439 гривень та обрав Пакет «LeaseІТ Десятка», умовами якого є внесення 10% вартості при отриманні обладнання(загальної суми платежів), 9 місячних лізингових платежів рівними частинами, перехід права власності після виплати повної вартості обладнання. В порушення умов Договору відповідач свої зобовязання не виконав, через що станом на 09.12.2016 року в нього виникла заборгованість на загальну суму 84675,52 гривні, з них: 3095,10 гривні компенсації вартості наданого обладнання; 78393,15 гривні плати за прострочення щомісячних платежів; 2919,20 гривні суми сукупного індексу інфляції, 268,07 гривні 3% річних від простроченої суми. В судове засідання сторони не зявились. Представник позивача до позовної заяви додав клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог, відсутність заперечень проти заочного розгляду. Згідно з одержаною в порядку ч.3 ст.122 ЦПК України інформації відповідач [PERSON] зареєстрований за вказаною в позовній заяві адресою. Направлена на цю адресу поштова кореспонденція повернулась із відмітками про закінчення терміну зберігання та непроживання відповідача. Відтак на розгляд позову [PERSON] був викликаний в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення в пресі. До часу судового розгляду відповідач заяви чи клопотань щодо суті позову та процедури його розгляду не подав. За таких обставин суд провів заочний розгляд позову в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Дослідженням доказів суд встановив такі фактичні обставини. Згідно із договором про отримання обладнання в системі LeaseІТ від 26.06.2013 року №120689013 між ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій»(в особі ФОП [PERSON], який діяв на підставі довіреності №12100901 від 09.10.2012 року) та [PERSON] предметом договору є металошукач «Garrett ACE 250» вартістю 3439 гривень. За договором при отриманні обладнання клієнт [PERSON] мав сплатити 10 відсотків вартості обладнання(349,90 гривні), решту вартості девятьма платежами в такому ж розмірі, які мали вноситись щомісячно до 20 числа з остаточною датою повної виплати 20.04.2014 року. Право власності на обладнання до клієнта переходить після виплати повної вартості обладнання. Підписанням договору відповідач підтвердив прийняття зобовязань згідно з Пакетом фінансування «LeaseІТ Десятка», який додано до договору і є його невідємною частиною. Згідно з актом приймання-передачі майна від 02.07.2013 року позивач передав відповідачу предмет договору металошукач «Garrett ACE 250». Із структури грошових нарахувань встановлено, що відповідач вніс передбачений договором перший внесок в сумі 349,90 гривні. Згідно із ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною 1 ст.2 того ж Закону встановлено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, по справі доведено, що позивач виконав свої зобовязання за договором, передавши відповідачу металошукач. Відповідач своїх зобовязань по договору не виконав, оскільки жодного з 9-ти щомісячних платежів не вніс. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, відповідач має нести відповідальність за прострочення своїх грошових зобовязань. Відтак вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних по суті обґрунтовані і доведені, обчислені з огляду на щомісячну черговість платежів арифметично правильно. В частині вимог щодо стягнення плати за прострочення платежів відповідно до умов договору суд прийшов до такого висновку. Така плата передбачена п.14.2 Правил отримання ІТ-обладнання, інших товарів і послуг в системі LeaseІТ: «у разі несвоєчасної оплати Клієнтом нарахованого платежу Клієнт сплачує на користь оператора LeaseІТ плату за прострочення платежу: … в розмірі 10 відсотків від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає дата оплати за Договором». Із структури грошових нарахувань, доданої до позовної заяви на обґрунтування всіх заявлених вимог, вбачається, що при обчисленні плати за прострочення платежів позивач виходив з визначення щомісячної заборгованості, яка виникла у відповідача з 01.09.2013 року і тривала до -01.10.2016 року(дати проведення розрахунків заборгованості). Проаналізувавши положення договору №120689013 та п.14.2 Правил отримання ІТ-обладнання, інших товарів і послуг в системі LeaseІТ, суд прийшов до висновку про хибність такого обчислення. Як зазначено вище, однією з істотних умов договору є встановлений порядок виплати вартості одержаного обладнання щомісячне внесення платежу в сумі 343,90 гривні. При дотриманні такої умови повна вартість мала бути сплачена 20.04.2014 року. П.14.2 Правил передбачає плату за прострочений платіж, яким, з огляду на умови договору, є виключно такий місячний платіж, що вноситься до 20.04.2014 року. Включення до розрахунків плати за прострочення, як вказано в структурі грошових нарахувань, ні договором, ні Правилами не передбачено. Відтак плата за прострочення платежу максимально може бути нарахована станом на 01.05.2014 року в розмірі 1547,55 гривні відповідно до таких розрахунків: дата платежу графік сплачено заборгованість плата за прострочення 22.07.2013 343,9 343,9 0 0 01.08.2013 20.08.2013 343,9 0 0 0 01.09.2013 20.09.2013 343,9 0 343,9 34,39 01.10.2013 20.10.2013 343,9 0 687,8 68,78 01.11.2013 20.11.2013 343,9 0 1031,7 103,17 01.12.2013 20.12.2013 343,9 0 1375,6 137,56 01.01.2014 20.01.2014 343,9 0 1719,5 171,95 01.02.2014 20.02.2014 343,9 0 2063,4 206,34 01.03.2014 20.03.2014 343,9 0 2407,3 240,73 01.04.2014 20.04.2014 343,9 0 2751,2 275,12 01.05.2014 0 3095,1 309,51 сума 1547,55 Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: partial