Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач ТОВ «ЛМ-XXI» звернувся до суду з позовом, в якому просять визнання недійсним договір безпроцентної позики від 14.10.2009 р., укладений між [PERSON] та ТОВ «ЛМ-XXI» на суму позики 758 000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 09.04.2014 р. ТОВ «ЛМ-ХХІ» дізналось, що воно начебто заборгувало громадянину [PERSON] 758000,00 грн. Свої вимоги [PERSON] підтвердив копією Договору безпроцентної позики від 14 жовтня 2009 року, укладеного у простій письмовій формі між [PERSON] та ТОВ «ЛМ-ХХІ» на суму 758 000, 00 грн. Оскільки на момент, коли нібито укладався Договір директором ТОВ «ЛМ-ХХІ» була [PERSON], яка померла, тому, окрім як перевірити існування договору за допомогою бухгалтерської звітності - іншого варіанту немає. Перевіривши банківські розрахунки та бухгалтерські баланси - факт укладення Договору не підтвердився, ТОВ «ЛМ-ХХІ» ніколи не отримувало 758 000, 00 грн. Позивач вважає Договір безпроцентної позики від 14 жовтня 2009 року між [PERSON] та ТОВ «ЛМ-ХХІ» на суму 758 000, 00 грн. недійсним, враховуючи те, що жодних наслідків він за собою не потягнув. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частина 5 статті 203 ЦК України передбачає, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» ... Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. ... Тому просять позов задовольнити, визнати недійсним договір безпроцентної позики від 14.10.2009 р. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, доводи позивача вважали необґрунтованими. Підтвердили, що 14 жовтня 2009 року між [PERSON] та ТОВ «ЛМ-ХХІ» укладався Договір безпроцентної позики на суму 758000,00 грн., згідно якого [PERSON], як засновник ТОВ «ЛМ-ХХІ», передав ТОВ «ЛМ-ХХІ» грошові кошти в розмірі 758000,00 грн. для проведення будівельних робіт в будівлі кафе «Поляна» та закупки будівельних матеріалів, а тому в задоволенні позову просили відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 14 жовтня 2009 року між [PERSON], як засновником ТОВ «ЛМ-XXI», та ТОВ «ЛМ-XXI» в особі директора [PERSON], укладено договір безпроцентної позики, згідно умов якого [PERSON] передав у власність ТОВ «ЛМ-XXI» грошові кошти в розмірі 758 000 грн. Згідно умов договору безпроцентної позики [PERSON] передає ТОВ «ЛМ-XXI» позику у готівковій формі. Підписання цього Договору ТОВ «ЛМ-XXI» підтверджує факт отримання від [PERSON] грошових коштів в сумі 758 000 грн. в повному обсязі. ТОВ «ЛМ-XXI» зобов'язується повернути кошти в сумі 758 000 грн. в повному обсязі до 01 березня 2012 р. Договір безпроцентної позики від 14.10.2009 р. укладений в письмовій формі, підписаний [PERSON] та директором ТОВ «ЛМ-XXI» [PERSON] і завірений печаткою ТОВ «ЛМ-XXI». У відповідності до умов ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Таким чином, спірний договір безпроцентної позики від 14.10.2009 р., укладений між [PERSON] та ТОВ «ЛМ-XXI», відповідає вимогам ст.ст.1046, 1047 ЦК України. Позивач просить визнати спірний договір безпроцентної позики недійним, посилаючись на ст.215 ЦК України, якою передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частина 5 статті 203 ЦК України передбачає, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Посилаючись на те, що ТОВ «ЛМ-ХХІ» ніколи не отримувало 758 000, 00 грн., позивач вважає, що жодних наслідків спірний договір за собою не потягнув, тому просять визнати недійсним договір безпроцентної позики від 14.10.2009 р., укладений між [PERSON] та ТОВ «ЛМ-XXI». Проте суд не погоджується з доводами позивача щодо недійсності спірного договору, виходячи з наступного. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 5 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що він разом з [PERSON] і [PERSON] був засновником ТОВ «ЛМ-XXI» та при підписанні договору безпроцентної позики 14.10.2009 р. він передав директору ТОВ «ЛМ-XXI» [PERSON] грошові кошти в сумі 758 000 грн., які були необхідні для проведення будівельних робіт в будівлі кафе «Поляна» та закупки будівельних матеріалів. Наполягав на тому, що договір безпроцентної позики від 14.10.2009 р. був спрямований на реальне настання правових наслідків, так як грошові кошти в сумі 758 000 грн. він передав директору ТОВ «ЛМ-XXI». Доводи відповідача про те, що спірний правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, позивачем належними та допустимими доказами не спростовані. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Правочин, про визнання недійсним якого просить позивач, укладений з додержанням вимог, встановлених ст.ст.1046, 1047 ЦК України. Належних та допустимих доказів, підтверджуючих той факт, що спірний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, позивачем суду не надано, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed