overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач у вересі 2014 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 9 600,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог, зазначив, що відповідач отримав в позику грошову суму в розмірі 9 600,00 грн. Фактичне отримання відповідачем вказаної суми підтверджується власноруч написаною розпискою від 11.08.2014 року, зобов'язувався повернути суму боргу до 21.08.2014 року. Проте до теперішнього часу відповідач суму боргу не повернув. Позивач у судове засідання не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання у справі не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав у позику відповідачу грошову суму у розмірі 9 600,00 грн. На підтвердження факту отримання у позику зазначеної грошової суми, відповідачем того ж дня власноручно написано розписку. Позивач та відповідач в усній формі домовились, що сума позики буде повернута 21 серпня 2014 року. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, суму заборгованості за договором позики відповідач в добровільному порядку до теперішнього часу не повернув. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір пропорційно задоволеним вимогам підлягає стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач у вересні 2011 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 27 636,82 грн. В обґрунтування своїх вимог, зазначив, що відповідно до Кредитного договору № 123/гр. від 24.01.2008р. [PERSON] отримав кредит у сумі 16 800,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків, проте в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду. З урахування викладеного просив суд стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 636,82 грн. та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Кредитного договору № 123/гр. від 24.01.2008р. [PERSON] отримав кредит у сумі 16 800,00 грн. зі сплатою відсотків за користування ним. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного кредитного договору заборгованість за ним склала 27 636,82 грн., у тому числі: заборгованість по кредиту - 14 756,17 грн.; заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом - 10 998,25 грн.; плата за пропуск платежів - 1 882,40 грн. Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Згідно ст. 1054 ЦК України, обов'язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Згідно ст. ст. 549, 611 ЦК України одною з форм відповідальності за порушення зобов'язання є сплата неустойки. Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи викладене суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач у вересні 2013 року звернувся в суд з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 07.03.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу надано суму кредиту 6400,00 грн. зі сплатою визначених сторонами відсотків за користування кредитними коштами та на умовах повернення у строки, встановлені умовами зобов'язання. В подальшому між ТОВ «Український промисловий банк» та позивачем укладено договір про передачу активів та кредитних зобов»язань. У зв'язку з порушенням відповідачем обумовленого сторонами графіку погашення кредиту та сплати відсотків, станом на 13.08.2013 року утворилась заборгованість в сумі 11276,48 грн., з них: заборгованість за кредитом в сумі 6400,00 грн., відсотки в сумі 4876,48 грн. Сторони в судове засідання не з'явились. В заяві, що надійшла до суду, позивач просить розглядати справу у відсутності його представника, позовні вимоги підтримав. Відповідачі належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, основані на договорі. Так, 07.03.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем укладено кредитний договір, згідно якого позичальнику надано суму кредиту в розмірі 6400,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами на рівні 19,5 % річних, на умовах повернення у строк до 05.03.2010 року. 30.06.2010 року ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк», Національним Банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов»язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку. Судом встановлено, що зв'язку з порушенням відповідачем обумовленого сторонами графіку погашення кредиту та сплати відсотків, станом на 13.08.2013 року утворилась заборгованість в сумі 11276,48 грн., з них: заборгованість за кредитом в сумі 6400,00 грн., відсотки в сумі 4876,48 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Позичальник не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач у вересні 2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, пояснивши в заяві, що 22 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №001-20007-220911. Відповідно до пункту 1.1. Договору позивач зобов'язується надати відповідачу кредит у сумі 5058 грн. на придбання певного майна/послуг на умовах визначених договором. Згідно п.2.3. Договору за користування кредитом відповідач сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 01% в рік, а також за ведення кредитної ставки відповідач сплачує кредитору плату в розмірі 0,46% в місяць, п.2.5 договору. Позивач свої зобов'язання виконав, однак відповідач в свою чергу умови договору не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість. Просить суд позов задовольнити, стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву щодо розгляду справи у його відсутності, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про час та місце слухання справи, надіслане на адресу відповідача, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає що вимоги позивача законні, обґрунтовані, такі що підлягають задоволенню у повному обсязі. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] не виконав покладених на нього зобов'язань згідно умов договору, станом на 15 липня 2013 року має заборгованість перед банком по кредитному договору № 001-20007-220911 від 22.09.2011 року на загальну суму 2767 (дві тисячі сімсот шістдесят сім) грн. 89 коп., яка складається з: - 2633,50 грн. - заборгованість за сумою кредиту - 0,04 грн. - заборгованість за відсотками - 134,35 грн. - заборгованість за комісіями Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо встановлено договором або законом, або розірвання договору: заміна умов зобов'язання: сплата неустойки: відшкодування збитків та моральної шкоди. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач у вересні 2014 р. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 01.06.2014 р., оформленого простою письмовою розпискою, відповідно якому він 01.06.2014 р. позичив відповідачу 16000 грн., які останній зобов'язався повернути в строк до 01.09.2014 р.. Посилаючись на те, що відповідач гроші у вказаний строк не повернув, просив про стягнення з відповідача боргу в сумі 16000 грн. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував, вказав про визнання позову. Вивчивши доводи позову та матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 01.06.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] як фізичними особами був укладений договір індивідуальної позики, за яким позивач передав відповідачу в борг суму в розмірі 16000 грн. 00коп., а відповідач зобов'язався повернути цю суму в строк до 01.09.2014 р. Зазначений договір сторони підтвердили розпискою про отримання грошей від 01.06.2014 р., тобто сторони уклали в простій письмовій формі договір позики. Як слідує із змісту вказаної розписки рукописний текст із зазначенням суми, отриманої відповідачем від позивача виконаний особисто відповідачем. Цей факт не оспорював і відповідач. Строк повернення боргу настав 01.09.2014 р., проте відповідачем позивачу не повернутий. Відповідно вимог ч. ч. 1, 3, 4 ст. 203, ч. ч. 2, 4 ст. 207, 1047 ЦК України договір позики на суму, що перевищує у десять раз встановлений законом неоподатковуваний мінімум доходів громадян повинен укладатися між фізичними особами у письмовій формі та підписуватися від імені сторони, що його укладає особисто або її представником на підставі повноважень передбачених законом. Так, відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За положеннями ст.. 1049 ЦК України якщо договором позики не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником на протязі 30 днів від дня пред'явлення вимоги. Оскільки відповідачем зобов'язання за договором позики не виконані, гроші позивачу не повернуті, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач у вересні 2014 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій зазначає, що відповідач є батьком [PERSON], який вже є повнолітнім та продовжує навчання. Позивач [PERSON] зазначив , що він , [INFO], є студентовм 5 курсу Харківського державного університету харчування та торгівлі, денної форми навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Строк навчання з 1 вересня 2014 року по 01 березня 2016 року. Шлюб між батьками - [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] навчається на денній формі в м.Харків по теперешній час, мешкає в гуртожитку. Позивач просить стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення навчання. Батько матеріальної допомоги після досягнення повноліття на період навчання не надає. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні змінила позовні вимоги, просить стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період навчання до досягнення [PERSON] 23 років. Представник відповідача [PERSON] згодна зі зміненими позовними вимогами на стягнення аліментів розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно на період навчання до досягнення [PERSON] 23 років. Суд, допитавши представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON], перевіривши матеріали справи, вважає, що змінені позовні вимоги підлягають задоволенню . Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO].(а.с.8). У відповідача інша сім'я. [PERSON] повнолітній та навчається у Харківському державному університеті харчування та торгівлі, на денній формі навчання, що підтверджується копією договора про навчання (а.с.3) і потребує додаткових коштів. У відповідності ч.1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Суд допускає до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивач у вересні 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив розірвати їх шлюб. В обґрунтування позову зазначав, що 18.09.1999 року Бердянським РАЦС Запорізької області був зареєстрований їх шлюб, актовий запис №476. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. На даний час вони з дружиною разом не живуть, дочка проживає з матір'ю. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Майнових спорів між ними немає. Шлюб розриває вперше. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, доповів обставини, зазначені в ньому, просив задовольнити, додатково пояснивши, що шлюбні стосунки не підтримують приблизно три роки. Відповідач позов визнала повністю, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Просила після реєстрації розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], строк на примирення не надавати. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 18 вересня 1999 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Бердянського міськвиконкому Запорізької області, актовий запис № 476. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Судом встановлено, що сторони близько трьох років не підтримують шлюбні стосунки і відновляти їх не мають наміру. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частиною 1 ст.110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на те, що за даних обставин зберегти сім'ю неможливо, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач згодна на розірвання шлюбу, заперечують проти надання їм строку на примирення, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати, задовольнивши позов повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач у вересні 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив розірвати їх шлюб. В обґрунтування позову зазначав, що з 10 грудня 2005 року він та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №868 від 10.12.2005 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з ним. На даний час вже понад шість місяців вони постійно проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Відповідач відмовилася піклуватися про сім'ю і дитину, при зустрічі ініціює сварки, зневажливо ставиться до нього та до дочки. Вважає, що збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам неповнолітньої дитини, тому не бачить підстав для примирення з відповідачем. Шлюб розриває вперше. Спору про поділ майна немає. Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з ним. У судовому засіданні позивач підтримав позов повністю із зазначених у ньому підстав, просив задовольнити. Відповідач про розгляд справи повідомлялася за місцем реєстрації, проте конверт повернувся до суду за закінченням терміну зберігання, що відповідно до положень ч.5 ст.74 ЦПК України вважається належним повідомленням про слухання справи, тому суд згідно ст.ст.169, 224-226 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній письмових доказів в заочному порядку за згодою позивача. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 10 грудня 2005 року, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 868. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні стосунки з травня 2014 року і відновляти їх не мають наміру. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частиною 1 ст.110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на те, що за даних обставин зберегти сім'ю неможливо, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не надіслала своїх заперечень, збереження шлюбу суперечить його інтересам, тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати, задовольнивши позов повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивач у вересні 2014 року звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони уклали шлюб 24 вересня 1999 року. Від сумісного життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має таку можливість, тому позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 4 листопада 2014 року, яке було переглянуто згідно ухвали суду від 25 серпня 2015 року, позов задоволено частково. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково та не заперечив щодо його задоволення в розмірі 500 гривень щомісячно, оскільки відповідач не в змозі сплачувати аліменти в більшому розмірі. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 24 вересня 1999 року. Від сумісного життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Суд вважає, що позов слід задовольнити частково, оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання своєї доньки, тому з нього слід стягнути аліменти в примусовому порядку. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що з відповідача з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, матері та платника аліментів та інших обставин, що мають істотне значення, слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 500 гривень щомісячно. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При прийнятті рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, суд виходив з того, що відповідач немає постійного місця роботи. Суд вважає, що часткове визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси. Суд вважає, що з відповідача також слід стягнути судовий збір в сумі 243 гривень 60 копійок на користь держави, згідно ст. 88 ЦПК України. Виниклі правовідносини врегульовані ст.ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного Кодексу України. На підставі викладеного та

Outcome: partial