Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач Ямпільська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування на території району в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] звернулася до [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON]. Просили позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітніх доньок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Стягнути аліменти з [PERSON], [INFO] на користь малолітніх доньок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивували тим, що [PERSON], [INFO], зареєстрована у будинку баби по [ADDRESS], але фактично проживає у своєї родички по сусідству, так як за місцем реєстрації будинок для проживання не придатний. [PERSON] не має постійного місця роботи, основним джерелом доходів є тимчасові та сезонні заробітки. [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності. У [PERSON] є дві малолітніх доньки - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сім'я [PERSON] з 19.12.2016 року перебуває в Ямпільському районному центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді на обліку сімей, які опинилися в складних життєвих обставинах. Неодноразово перебувала під соціальним супроводом, в ході якого сім'ї надавався комплекс необхідних соціальних послуг. Результатом здійснення соціального супроводу було як мінімізація складних життєвих обставин, так і не виконання умов договору. Основні проблеми даної сім'ї залишилися і на даний час - це зловживання спиртними напоями, безробіття, низький рівень виховного потенціалу матері, невпорядкований спосіб життя, неналежне утримання дітей. Діти взяті на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах з підстав проживання в сім'ї, у якій батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків, без поважних причин не піклуються про фізичний і духовний розвиток, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування. У вересні 2017 року дітей було влаштовано до Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки. Наприкінці грудня того ж року, [PERSON] повернулася в біологічну родину, але до батька, який на той час і по сьогоднішній день проживає в будинку своєї матері. З лютого 2018 року дівчинка є вихованкою середньої групи Ямпільського ДНЗ №4 «Сонечко». [PERSON] доглянута, її фізичний розвиток відповідає віковим особливостям. В сім'ї батька і бабусі малолітня забезпечена всім необхідним для повноцінного, щоденного життя та розвитку. З вересня 2017 року і по теперішній час на повному державному утриманні перебуває малолітня [PERSON]. За час перебування її в будинку дитини, мати [PERSON] відвідала її один раз. По телефону з дитиною та працівниками закладу не спілкувалася, станом здоров'я та навчальним процесом не цікавилась. Після разової зустрічі із мамою у поведінці дитини жодних змін не було. [PERSON] активна, допитлива, наполеглива, артистична, дитина набула знань та сформувались навички самообслуговування. Матір [PERSON] неодноразово була помічена в компаніях, що вживали алкогольні напої, вели себе не належним чином та зухвало. [PERSON] проінформована про наслідки неправомірної поведінки і неналежного виконання батьківських обов'язків. Будинок по [ADDRESS], за час відсутності дітей став непридатним для проживання малолітніх. Відсутні вікна, система опалення та електропостачання, прибудинкова територія занедбана. [PERSON] без поважних причин тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечувала необхідного харчування, умов проживання та медичного догляду, а за час перебування дітей на державному утриманні не здійснила жодних дій для повернення їх в сім'ю. Представник позивача Ямпільської районної державної адміністрації, як орган опіки та піклування на території району в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності №01-01.11/6 від 02.01.2019 у судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву за вхід.№3409 від 07.05.2019 року, в якій просив справу розглянути у його відсутність та стягнути з [PERSON] на користь малолітніх доньок аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином - судовими повістками із рекомендованими повідомленнями, а саме - вих..№2450000696857, в якому стоїть відмітка про отримання листа 13.02.2019, вих..№2450000729330, в якому стоїть відмітка про отримання листа 13.03.2019, вих..№2450000724532, в якому стоїть відмітка про отримання листа 03.04.2019. Про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву чи заперечення не подала, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у її відсутність до суду не надійшло. Представник третьої особи на стороні позивача Ямпільського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді - Левіцька А.М., яка діє на підставі довіреності №01-13/36 від 27.02.2019 року у судове засідання не з'явилася, подала до суду письмову заяву за вхід.№3365 від 06.05.2019 року, в якій просила справу розглянути у її відсутність у зв'язку із зайнятістю на роботі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи на стороні позивача Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП у Вінницькій області у судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву за вхід.№3464 від 07.05.2019, в якій просить суд справу слухати в його відсутність у зв'язку із зайнятістю на роботі, щодо прийнятого рішення покладається на розгляд суду. Прокурор Могилів-Подільської місцевої прокуратури у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином - судовою повісткою з рекомендованим повідомленням, яке повернулося з відміткою про отримання повістки 18 квітня 2019 року. Про причини неявки суд не повідомив. Третя особа на стороні позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву за вхід.№3426 від 07.05.2019 року, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: заява представника позивача про долучення до матеріалів справи письмових доказів та розгляд справи у його відсутність, заява представника третьої особи на стороні позивача Ямпільського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді - Левіцької А.М. про розгляд справи у її відсутність, заява третьої особи на стороні позивача [PERSON] про розгляд справи у його відсутність. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 07 березня 2019 року, 07 березня 2019 року підготовче засідання відкладено до 28 березня 2019 року до 09 години 00 хвилин у зв'язку із неявкою відповідачки [PERSON], 28 березня 2019 року закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду на 18 квітня 2019 року, відкладення судового засідання на 07.05.2019 року на 13 годину 00 хвилин, про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копій Свідоцтв про народження серії [NUMBER] виданого повторно 06.09.2017 року (а.с.5) та серії [NUMBER] виданого 07.07.2016 року (а.с.6), а також із витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00018641415 та №00018641512 від 06.09.2017 (а.с.9-10) судом встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженка міста Ямпіль Вінницької області (а.с.7) є матір'ю, а [PERSON], [INFO], уродженець міста Ямпіль Вінницької області (а.с.8) є батьком [PERSON], [INFO]. [PERSON], [INFO], уродженка міста Ямпіль Вінницької області (а.с.7) є матір'ю [PERSON], [INFO], а її батьком є [PERSON]. Із акту обстеження умов проживання від 29.01.2019 року (а.с.11) судом встановлено, що будинок в якому зареєстрована відповідачка [PERSON] по [ADDRESS] та прибудинкова території перебувають у занедбаному стані, відсутнє електропостачання, відсутні вікна. Із характеристики №6 від 31.01.2019 на вихованку Ямпільського ДНЗ №4 [PERSON] (а.с.12) судом встановлено, що малолітня [PERSON] відвідує дошкільний заклад з 20.02.2018 року, батько і бабуся приводять її до дитячого садка та забирають вчасно, постійно цікавляться поведінкою дівчинки, відвідують батьківські збори. Дівчинка доглянута, завжди в чистому, зручному одязі. Із копії повідомлення Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки №28 від 15.01.2019 (а.с.13) та характерологічних особливостей вихованця Тульчинського обласного будинку дитини від 15.01.2018 (а.с.14) судом встановлено, що дитина [PERSON], [INFO], вибула в біологічну сім'ю 27.12.2017 року згідно клопотання ССД Ямпільської РДА та заяви батька [PERSON]. Донька [PERSON], [INFO], знаходиться на вихованні в Тульчинському обласному будинку дитини з 13.09.2017 року по даний час на повному державному утриманні. За час перебування дитини в закладі мати [PERSON] дівчинку відвідувала один раз - 05.09.2018 року. По телефону з дитиною та працівниками закладу не спілкувалася, станом здоров'я та навчальним процесом не цікавилася. Із інформації про результати супроводу сім'ї, у якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків (а.с.15) судом встановлено, що Ямпільським районним центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді винесено питання позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на чергове засідання комісії з питань захисту прав дитини. Дослідивши усі докази в їх сукупності та кожен доказ окремо, суд приходить до наступного висновку: Відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтуванням ними своїми обов'язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтуванням ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст.164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов'язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками». За змістом роз'яснень п.п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Під час розгляду справи судом встановлено саме винну поведінку відповідачки по відношенню до своїх неповнолітніх доньок, яка проявляється в небажанні відповідачки виконувати свій батьківський обов'язок щодо утримання та виховання доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що свідчить зловживання відповідачкою спиртними напоями, безробіття, низький рівень виховного потенціалу, неналежне утримання дітей, що призвело до влаштування дітей до Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки, а також не надання будь-якої допомоги на утримання доньок, не проявом інтересу до життя дітей, їх здоров'я та розвитку, і.т.ін. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», в якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Суд вбачає, що відповідачка [PERSON] свідомо нехтує та взагалі відмовилася від виконання батьківських обов'язків по відношенню до доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], не цікавиться їх долею протягом тривалого часу, участі в їх вихованні та розвитку не приймає, матеріально дітям не допомагає, тобто жодного контакту з дітьми не підтримує. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідачка жодних спроб на відновлення відносин з доньками не робила, тобто відповідачка не тільки ухиляється від виконання нею своїх батьківських обов'язків свідомо, а й свідомо не бажає їх виконувати, тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дітей, направлений на позитивний результат у долі неповнолітніх дітей. Зважаючи на те, що мати не цікавиться життям доньок, не приймає участі в їх вихованні та утриманні, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та в її діях вбачається винна поведінка відносно доньок, яка знайшла своє підтвердження у ході судового розгляду, тому суд приходить до висновку, що вона свідомо відмовилася приймати участь в житті своїх дітей. Враховуючи вище зазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідачки [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, а лише вважає за доцільне, роз'яснити останній положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків та її небажання виховувати доньок, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними, а тому відповідачку належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітніх доньок. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст.166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктами 1-3 ч.1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідачки та те, що позбавлена батьківських прав особа не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, а також те, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, суд не вбачає підстав для звільнення відповідачки від обов'язку щодо утримання дітей, а тому вважає за необхідне вирішити питання щодо стягнення з відповідачки аліментів на користь [PERSON], [INFO], у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також аліментів на користь [PERSON], [INFO], у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а оскільки позов пред'явлено до суду 06 лютого 2019 року за вхід.№942, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 06 лютого 2019 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому у порядку ч.6 ст.141 ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 2305 гривень 20 копійок, так як позивачем у позовній заяві заявлено одна вимога немайнового характеру та дві вимоги майнового характеру, а відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог, судовий збір сплачується за кожну вимогу.

Outcome: approved