Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 20.12.2007 р. між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є відповідач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2628/1207/45-007-Z-1, відповідно до якого в забезпечення зобов`язання я за угодою позивачем було передано і іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . 15.01.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. було вчинено виконавчий напис , відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитним договором. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням закону і він підлягає виконанню. Так, у виконавчому написі невірно зазначено особисті дані позивача, її місце народження та проживання. Крім того, не вірно вказано і виконання якого саме зобов`язання є предмет іпотеки. Зазначене не відповідає положенням ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Також відсутні підстави вважати наявними документи, які підтверджують безспірність заборгованості та дотримання умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше 3 років. Крім того, право вимоги за кредитним договором 03.10.2018 р. набула [PERSON] відповідно до договору купівлі - продажу майнових прав, укладеного з відповідачем. Також між відповідачем та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги і щодо іпотечного договору, іпотеку припинено 03.10.2018 року. За таких обставин представник позивача просить суд виконавчий напис від 15 січня 2015 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторією Юріївною, зареєстрований в реєстрі за № 66, визнати таким, що не підлягає виконанню. 15.05.2019 р. по даній справі відкрито провадження та зважаючи на приписи ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача не скористався правом надати відзив на позов, надати відповідні докази. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. направила в адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити . Надав згоду на ухвалення заочного рішення та просив покласти на [PERSON] судові витрати. Враховуючи, що представник позивача згоду на проведення проведення заочного розгляду справи, при цьому, відповідач повідомлений належним чином та в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, відповідно до вимог ст. ст. 223,280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справи за відсутності представника відповідача та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши докази, отримані під час розгляду справи та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, і не заперечується сторонами, що 15.01.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторією Юріївною було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 66, на підставі якого приватним нотаріусом запропоновано звернути стягнення на майно - однокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [INFO] , місце народження: м. Шпола Черкаської області, зареєстрованій за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яке на підставі іпотечного договору № 2304/0708/45-024-Z-1, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Іщук В.Я. 08.07.2008 р. за реєстровим № 3558, є забезпеченням виконання зобов`язань [PERSON] згідно кредитного договору № 2304/0708/45-024 від 08 липня 2008 року - передане в іпотеку Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» строк платежу за яким настав 21.11.2014 р. Строк, за який провадиться стягнення - 25.05.2012 р. по 21.11.22014 р. Представник позивача вказує, що при вчиненні нотаріальної дії не дотримано положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат», відомості вказані у виконавчому написі не відповідають дійсності. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). У цій постанові Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як свідчать матеріали справи, а саме іпотечний договір № 2628/12/07/45-007-Z-1 від 20.12.2007, і дана обставина не спростовувалась представником відповідача у встановленому законом порядку, між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» було укладено договір про передачу позивачем в іпотеку належної їй квартири [ADDRESS] з метою забезпечення виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 2628/1207/45-007 від 20.12.2007 р. укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем. Доказів наявності у [PERSON] інших зобов`язань, а саме тих, що вказані у виконавчому написі, та їх забезпечення іпотекою - нерухомим майном, звернення стягнення на яке пропонується вчиненням виконавчої дії під час розгляду справи отримано не було. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з наведеного, з огляду на не, що представником позивача доведено наявність обставин, з якими законотворець передбачає можливість визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд вважає за можливе задовольнити заявлені вимоги. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, але бере до уваги прохання представника позивача покласти останні на [PERSON] . Виходячи з наведеного,

Outcome: approved