Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Представник [PERSON] , діючи в інтересах позивача [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області справа № 191/4431/16-ц видано виконавчий лист з позивача стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] - [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову - 19.09.2016 року до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] включно. Виконавчий лист на виконання передано до ВДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області. Позиція позивача як батька була спрямована на досягнення спільного інтересу між ним та відповідачем щодо визначення розміру аліментів необхідних та достатніх для утримання спільного сина. На час прийняття рішення суд виходив з того, що позивач працював. Однак з часом матеріальне положення позивача погіршилося суттєво. Він втратив роботу, але постійно надає матеріальну допомогу на утримання сина по можливості, купує речі, що не заперечується самою позивачкою. Заборгованості з аліментів він не має. З 2020 року він не працює, у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19) роботу знайти не видається можливим. Просить змінити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] , на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , з 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову - 19.09.2016 року до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] включно, на 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] включно, припинивши з моменту набрання рішенням законної сили стягнення за рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2016 року, справа № 191/4431/16-ц . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є матір`ю позивача. Раніше вони часто спілкувалися з онуком Ігнатом та колишньою невісткою, але коли остання знову вийшла заміж, вона стала забороняти бачитися з онуком. Коли онук хворів, то невістка завжди зверталася до неї. Наскільки їй відомо, дитина у лікарів на обліку не перебуває і не раніше не перебувала. Лише один раз вони возили онука до лікарні, коли в нього було випадіння прямої кишки. Більше з цього приводу вони до лікарні не зверталися. Зараз її син виїхав на заробітки до Польщі, але нормальну роботу там знайти не може. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Судом встановлено, що на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2016 у цивільній справі № 191/4431/16-ц з [PERSON] , який народився [INFO] в м. Синельникове, Дніпропетровської області, ІПН: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] - [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову- 19.09.2016 року до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] включно. На підтвердження своєї позиції позивач надав суду копію трудової книжки [NUMBER] , з якої вбачається, що [PERSON] звільнений з роботи за угодою сторін 21.10.2020. З консультативного висновку спеціаліста №110, долученого до матеріалів справи представником відповідача, вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , хворіє та має встановлений діагноз: випадіння прямої кишки. У зв`язку з лікуванням хвороби збільшились матеріальні витрати. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зміст ст.181,192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на користь кого вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Також судом звертається увага, що під час розгляду позову про зменшення розміру аліментів суд не переглядає рішення, яким стягнуто аліменти, а лише з`ясовує наявність обставин, які дають підстави для зменшення розміру аліментів. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що представником позивача не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Так, належних та допустимих доказів того, що із моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, представником позивача не надано. Визначений судовим рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.10.2016 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, рішення набрало законної сили. Твердження представника позивача про те, що позивач не має змоги сплачувати аліменти в таких розмірах, оскільки звільнився з роботи та на даний час не працює, без підтвердження погіршення його матеріального становища не можуть бути врахованими. Крім того, з пояснень свідка, яка є матір`ю позивача, наданих в судовому засіданні слідує, що позивач на даний час працює за кордоном. Позивач є працездатною особою, не є інвалідом, має можливість заробляти на життя своєю працею. Зменшення розміру стягнутих аліментів вплине негативно на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Подібну правову позицію було висловлено і Верховним Судом у постанові від 30 травня 2018 року (справа №442/7666/15), від 01.08.2019 року (№ 760/11934/16-ц), такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що передбачені законом підстави для зменшення розміру аліментів в даному випадку відсутні, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити за необґрунтованістю. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позову судові витрати по справі залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed