Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач, як власник житлового будинку, що знаходиться в с. Жашковичі Іваничівського району Волинської області, звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення [PERSON] і [PERSON] Свій позов мотивує тим, що у листопаді 2012 року сім'я [PERSON] звернулася до неї з пропозицією придбання житлового будинку № 10 по вул. Л.Українки у с. Жашковичі Іваничівського району, який належав її матері [PERSON] та яка померла 01.10.2012 року. Вона погодилась, і [PERSON] було внесено завдаток в сумі 100 дол. США та узгоджено, що решта суми буде ними виплачуватися щомісячно в сумі, еквівалентній 300 дол. США до виплати повної вартості будинку. При цьому [PERSON] і [PERSON] звернулися до неї з проханням проживання у будинку до укладення договору купівлі-продажу. Отримавши її згоду вони, разом з неповнолітніми дітьми вселилися у належний їй будинок у с. Жашковичі по вул. Л. Українки, 10. Майже одразу після вселення до будинку сім'я [PERSON] припинила виконувати досягнену між ними усну домовленість про купівлю будинку та перестала сплачувати передбачені домовленістю кошти. З часом вона зрозуміла, що [PERSON] не мають наміру купувати будинок, а використовують його для проживання. Неодноразово вимагала звільнити будинок, однак відповідачі не реагують, у зв'язку з чим вона змушена звернутися з відповідним позовом до суду. Також просить стягнути з відповідачів у її користь понесені нею судові витрати. В ході розгляду справи [PERSON] і [PERSON] подали зустрічний позов про стягнення з [PERSON] в їхню користь суму коштів за невиконання зобов'язання в розмірі 2 100 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 57 036,00 грн. Також просять стягнути з відповідача в їхню користь 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Зустрічний позов мотивують тим, що [PERSON] зловживаючи їхньою довірою та пропонуючи укласти договір купівлі-продажу житлового будинку в с. Жашковичі Іваничівського району повідомила їм не правдиві відомості, оскільки на той момент не була власником даного житлового будинку та не мала права розпорядження вказаним об'єктом. Вони передали їй завдаток, а патім і решту суми, що в загальному становить всього 2000 дол. США в рахунок вартості будинку. Після цього [PERSON] зобов'язувалась оформити договір купівлі-продажу будинку у нотаріуса. За час проживання у будинку вони провели ремонт та політшили житлові умови. Отримавши у серпні 2017 року правовстановлюючі документи на будинок, Відповідач в односторонньому порядку вирішила збільшити розмір доплати за будинок до 5 000 дол. США та відмовилася укладати нотаріально посвідчений договір. Крім того, [PERSON] відмовляється повертати вже сплачені кошти в сумі 2 000 дол. США. Тому, позивачі просять стягнути з відповідача в їхню користь суму коштів за невиконання зобов'язання в розмірі 2 100 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 57 036,00 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то позивачі за зустрічним позовом вказують, що [PERSON] їм було завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у їхньому житті: щоденні думки та спогади про зустрічі з відповідачем, її погрози та крики. Вважають, що з вини [PERSON] вони не оформили договір купівлі-продажу житлового будинку так, як вона зволікала з оформленням спадщини і не являючись власником будинку, з метою наживи заволоділа їхніми коштами в сумі 2 000 дол. США. Укладаючи усний договір купівлі-продажу вони реально розраховували на купівлю даного будинку, однак за таких обставин вони відчувають постійні моральні страждання, пов'язані з витраченням шалених коштів на придбання житла. Тому просять стягнути з відповідача в їхню користь 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Також просять стягнути в їхню користь понесені ними судові витрати. В судовому засіданні представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) позов підтримала повністю та просила його задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити повністю у зв'язку із не обгрунтованістю та безпідставністю. Представник пояснила, що позивач не заперечує, що отримала від відповідачів 15 000 грн., однак повертати кошти відмовляється. Оскільки, родина [PERSON] протягом тривалого часу проживає в її будинку, користується її майном, відмовляється укладати договір купівлі-продажу житлового будинку, тому вона вважає дану суму відповідною платою. Окрім того, представник заявила клопотання про застосування строків позовної давності до зустрічної позовної заяви. Відповідачі (позивачі за зустрічним позовом) первісний позов не визнали у повному обсязі, вважають, що оплативши домовлену вартість житлового будинку вони стали його власниками, і саме з вини [PERSON] вони не могли письмово укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинку, оскільки позивач за первісним позовом п'ять років умисно зволікала з оформленням спадщини. Просили у задоволенні первісного позову відмовити повністю. Зустрічний позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Окрім того, представник відповідачів заявила клопотання про застосування строків позовної давності до первісного позову. Представник третьої особа - служби у справах дітей Іваничівської районної державної адміністрації [PERSON] заперечила проти виселення з будинку № 10 по вул. Л. Українки в с. Жашковичі Іваничівського району Волинської області неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Заслухавши представника позивача, відповідачів і їхнього представника та представника третьої особи, дослідивши письмові докази, які містяться у матеріалах справи суд прийшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що в листопаді 2012 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до [PERSON] з пропозицією купівлі будинку № 10 по вул. Л.Українки в с. Жашковичі Іваничівського району Волинської області, який належав матері позивача [PERSON], яка померла 01.10.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЕГ № 130168 (а.с.7). Позивач погодилася на продаж будинку, хоча в той момент не була власником даного житлового будинку та права на розпорядження вказаним обєктом нерухомості не мала, оскільки належним чином право власності оформила лише 02.08.2017 року, що підтверджено Свідоцтвом про право на спадщину від 02.08.2017 року (а.с.6), витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 48628188 від 02.08.2017 року (а.с.8), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 93528436 від 02.08.2012 року (а.с.9). В судовому засіданні встановлено, що вартість будинку [PERSON] оцінила в 4 000 дол. США, що на той час було еквівалентно 32 000 грн. Сторонами визнається той факт, що на підтвердження серйозності намірів, [PERSON] і [PERSON] було передано [PERSON] частину вартості житлового будинку в сумі 15 000 грн. Сторонами було усно домовлено, що решта суми буде виплачуватися відповідачами щомісячно до повної виплати вартості будинку. Зі згоди позивача сімя [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми вселилася до вищевказаного будинку і проживають у ньому без реєстрації по даний час, що підтверджено довідкою Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області № 134 від 21.07.2017 року (а.с.10). Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі разом з неповнолітніми дітьми мають інше місце реєстрації. Допитаний у якості свідка [PERSON] суду показав, що [PERSON] являється його працівником, і так, як той казав, що збирається купувати будинок він позичив йому 8 000 грн., що на той час було еквівалентно 1 000 дол. США. Допитана у якості свідка сусідка сімї [PERSON] - [PERSON] суду показала, що і вона і [PERSON] у 2013 році перебралися до будинків по сусідству. Зі слів [PERSON] вона знає, що кошти за будинок вони сплачували частинами: одразу ж сплатили 4 000 грн., згодом знов передали 4 000 грн., через деякий час передали 8 000 грн. сином [PERSON] Однак, самого факту передачі грошей вона не бачила. [PERSON] їй розказувала, що при останній передачі грошей син [PERSON] їй повідомив, що курс долара зріс, і від тепер вона буде віддавати залишок коштів за новим курсом. [PERSON] не погоджувалася з цим. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України). Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ч. 1 ст. 657 ЦК України). Сторони, порушивши вимоги ч. 1 ст. 657 ЦК України, не дотрималися нотаріальної форми посвідчення договору, встановленої ст. 657 цього Кодексу для основного договору, тому, за правилом ч. 1 ст. 220 ЦК України недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору робить такий договір нікчемним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ст. 216 ЦК України). За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми безпідставно проживають у будинку [PERSON] Щодо первісного позову суд зазначає, що відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (ст. 150 ЖК України). Власник житлового будинку у відповідності із ст. 383 ЦК України має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ст.ст. 319, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідачі у спірному будинку, який належить на праві власності позивачу [PERSON], не зареєстровані, однак, без згоди власника, правові підстави для їхнього проживання відсутні, а тому позивач, як власник, має право ставити питання про усунення створених йому перешкод шляхом виселення відповідача з будинку. В даному випадку право позивача на безперешкодне володіння, користування та розпорядження його майном має бути реалізовано шляхом виселення відповідачів із спірного будинку. Підстави для надання їм іншого житлового приміщення відсутні. За таких обставин, первісний позов підлягає до задоволення. Щодо зустрічного позову, то суд вказує, що згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Сторонами по справі визнається той факт, що [PERSON] і [PERSON] було передано [PERSON] частину вартості житлового будинку в сумі 15 000 грн. Суд прийшов до висновку про безпідставність набуття [PERSON] грошових коштів позивачів за зустрічним позовом, у звязку із укладенням нікчемного правочину, тому дана сума підлягає поверненню. Вимога позивачів за зустрічним позовом про стягнення з відповідача коштів за невиконання зобовязання в розмірі 2 100 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ від 06.12.2017 року становить 57 036,00 грн. є безпідставною та не обґрунтованою, оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Окрім того, дана позовна вимога не підтверджена будь-якими належними та допустимими доказами, а тому у задоволенні позову у цій частині слід відмовити. Щодо вимоги позивачів за зустрічним позовом про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., суд зазначає, що ч. 2 ст. 216 ЦК України передбачає, що якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У п. 3 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною позивачів за зустрічним позовом не надано суду жодних доказів на підтвердження факту спричинення їм моральної шкоди. Тому, дана позовна вимога не підлягає до задоволення. Щодо клопотання представника позивача [PERSON] про застосування строків позовної давності до зустрічного позову та представника відповідачів [PERSON] про застосування строків позовної давності до первісного позову, суд зазначає, що обидва клопотання є безпідставними та не обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. При розподілі судових витрат суд,

Outcome: partial