Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

Позиція сторін у справі У листопаді 2020 року у порядку статті 56 ЦПК України заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 6 звернувся до суду в інтересах держави в особі Київської міської ради із позовом до [PERSON] про витребування майна. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що київською місцевою прокуратурою № 6 під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42018101060000196, зареєстрованому 25.09.2018 за ч. 4 ст. 190 КК України за фактом заволодіння невстановленими особами шляхом використання підроблених документів нерухомим майном, встановлено факт незаконного набуття права власності на нежитлове приміщення № 10 загальною площею 42 кв.м, по [ADDRESS] . Спірне нерухоме майно є комунальною власністю, належить територіальній громаді міста в особі Київської міської ради та перебуває на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва». Разом з цим, встановлено факт незаконного набуття права власності на вказане комунальне майно фізичною особою. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 20.08.2018 здійснено реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за [PERSON] на підставі рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Микитенко Олени Віталіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 42680433 від 23.08.2018. Підставою для виникнення права власності на спірне майно зазначено свідоцтво про право власності, б/н, видане 15.03.2010 Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу від 26.02.2010 № 98-С/КІ. Разом з цим з`ясовано, що приватизація спірного приміщення в установленому законом порядку не здійснювалась, Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради наказ від 26.02.2010 № 98-С/КІ не видавався, свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] не оформлювалось. У подальшому право власності на спірне нерухоме майно перейшло до ТОВ «Маршер» на підставі акту приймання-передачі б/н, виданого 13.02.2019. Видавник: ТОВ «Маршер» та [PERSON] . На даний час за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником вказаного об`єкту нерухомості є [PERSON] , яка придбала приміщення у ТОВ «Маршер» за договором купівлі- продажу, серія та номер 329 від 21.02.2019. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, представник позивача до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і сторона позивача не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 квітня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Київською місцевою прокуратурою № 6 під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42018101060000196, зареєстрованому 25.09.2018 за ч. 4 ст. 190 КК України за фактом заволодіння невстановленими особами шляхом використання підроблених документів нерухомим майном, встановлено факт незаконного набуття права власності на нежитлове приміщення № 10 загальною площею 42 кв.м, по [ADDRESS] . Відповідно до рішення Київської міської ради «Про внесення змін у додаток № 6 до рішення Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» від 22.05.2013 № 359/9416, до комунальної власності територіальної громади міста Києва належить житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві», будинок переданий до сфери управління Печорської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідно до розпорядження Печорської районної в місті Києві державної адміністрації «Про перезакріплення майна, що перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Києва, переданого до сфери управління Печорської районної в місті Києві державної адміністрації» № 509 від 20.09.2013 (з урахуванням змін, внесених розпорядженням № 318 від 20.06.2014), нерухомі об`єкти житлового фонду разом з вбудованими нежилими приміщеннями, які перебувають в комунальній власності територіальної громади міста Києва передано на баланс комунального підприємства «Дирекція управління нежитловим фондом Печерського району м. Києва» на праві господарського відання. Відповідно до рішення Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» та розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.01.2015 № 48 «Про перейменування комунального підприємства Печерського району м. Києва «Дирекція з управління нежитловим фондом Печерського району м. Києва» з 30.01.2015 перейменовано комунальне підприємство «Дирекція з управління нежитловим фондом Печерського району м. Києва» в комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», яке є балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду Печерського району, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва. За інформацією Департаменту комунальної власності м. Києва від 22.02.2019, житловий будинок, розташований по [ADDRESS] належить до комунальної власності та його приватизація не здійснювалась. За інформацією КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» від 26.02.2019, нежитлове приміщення № 10 по [ADDRESS] площею 42 кв.м. на першому поверсі вказаного будинку ідентифікується з нежитловим приміщенням [ADDRESS] , яку рішенням Київської міської ради від 24.05.2012 № 501/7838 переведено до розряду нежитлових приміщень), площа якого, згідно експлікації складає 37,1 кв.м. У зв`язку з чим, саме нежитлове приміщення № 11 загальною площею 37,1 кв.м. перебуває на балансі та у господарському віданні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва». Відповідно до Висновку експерта № 19/35 від 05.02.2020 за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи у кримінальному провадженні № 42018101060000196, нежитлове приміщення № 11, розташоване в буд. [ADDRESS] , що перебуває на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» та нежитлове приміщення [ADDRESS] , відомості про яке внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 1628718680000 є одним і тим же об`єктом. Таким чином, нежитлове приміщення [ADDRESS] є комунальною власністю, належить територіальній громаді міста в особі Київської міської ради та перебуває на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва». За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 20.08.2018 здійснено реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за [PERSON] на підставі рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Микитенко Олени Віталіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 42680433 від 23.08.2018. Підставою для виникнення права власності на спірне майно зазначено свідоцтво про право власності, б/н, видане 15.03.2010 Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу від 26.02.2010 № 98-С/КІ. Як зазначає сторона позивача, приватизація спірного приміщення в установленому законом порядку не здійснювалась, Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради наказ від 26.02.2010 № 98-С/КІ не видавався, свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] не оформлювалось (інформація КП «Житло-сервіс» від 21.02.2019). У подальшому право власності на спірне нерухоме майно перейшло до ТОВ «Маршер» на підставі акту приймання-передачі б/н, виданого 13.02.2019. Видавник: ТОВ «Маршер» та [PERSON] . На даний час за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником вказаного об`єкту нерухомості є [PERSON] , яка придбала приміщення у ТОВ «Маршер» за договором купівлі-продажу, серія та номер 329 від 21.02.2019. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Відповідно до ст.14 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з п. 7 ст. 92 Конституції України, правовий режим власності визначається виключно законами України. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виключно власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК України). За ст. 143 Конституції України територіальні громади безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є у комунальній власності. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Порядок відчуження державного та комунального майна регулюється Законом України «Про приватизацію державного майна» та іншими законами з питань приватизації (ч. 4 ст. З цього Закону). З аналізу норм указаного Закону (зокрема, ст.ст. 1,5 та 11 Законом України «Про приватизацію державного майна») вбачається, що відчуження комунального майна повинно відбуватися в рамках приватизаційної процедури в порядку та у спосіб, визначений законодавчими актами. Під час розгляду справи суду не надано доказів того, що приватизація спірної будівлі відбулась в установленому законом порядку. З огляду на викладене, а також враховуючи, що дійсний власник майна рішень про відчуження спірного нерухомого майна не приймав, та не є стороною правочинів щодо відчуження майна, тому будь-які інші особи, у тому числі відповідач, у встановленому чинним законодавством порядку право власності на вказане комунальне майно не набули, а майно вибуло поза волею дійсного власника. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність їх задоволення. За правилами статті 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь прокуратури міста Києва судові витрати у розмірі 26 112, 02 грн.

Outcome: approved