Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позовна заява подана 05.12.2014 року, в якій позивач вказала, що 18 жовтня 2000 року вона придбала у власність житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в с. Зеликівка Біловодського району Луганської області, [ADDRESS], що підтверджує копією нотаріально завіреного договору купівлі - продажу житлового будинку (а.с.12, за договором будинок № 73), зареєстрованого 19 жовтня 2000 року в БТІ на підставі раніше діючого законодавства України . Як стверджує в позовній заяві позивач, будинок розташований на земельній ділянці площею 1600 кв.м. відповідно до державного акту [NUMBER] на прізвище [PERSON] , згідно державного акту 0,25 га для обслуговування житлового будинку та надвірних будівель. За викладених обставин позивачка намагалася зареєструвати право власності на земельну ділянку, однак отримала відмову, тому вона посилається на ст. 120 ЗК( в редакції 2001 року) і за вищевказаної норми в судовому засіданні стверджує, що вона має право на 0,25га земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, відповідно до державного акту - для обслуговування житлового будинку [PERSON], яка померла в 2005 році. З огляду на вищевикладене, позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,25 га , яка розташована в [ADDRESS] Біловодського району Луганської області, як виділений для обслуговування житлового будинку та господарських будівель , належних відповідно до державного акту на землю від 11.12.1997 року на право приватної власності на ім 'я [PERSON] Відповідач в особі Бараниківської сільської Ради ( а с. 21) подав заяву провести розгляд справи за відсутності представника відповідача та винести рішення згідно чинного законодавства України. Заперечень з боку сільської Ради не має . Окрім того, в суд надіслано виписку з рішення про передачу земельної ділянки власнику( а.с. 22) у власність позивача [PERSON] площею 0,75 га , який знаходиться в приватній власності [PERSON] , і на а.с. 35 сільським головою подано інформацію про наявність зареєстрованого рішення за № 15/5 від 08.12.2000 року за № 1087 як прийняте на підставі заяви [PERSON] від 18.10.2000 року , та [PERSON] як зареєстроване сільською радою 18.10.2000 року № 1088, до яких долучені відповідні копії заяв продавця та покупця будинку( а . с. 36,37). Судом за клопотанням позивача були залучені співвідповідачі гр. [PERSON], [PERSON] , які за місце перебування не були повідомлені про слухання справи з об'єктивних причин - з причин проведення АТО на території м. Луганська, інформація про їх виклик поміщена на сайті Біловодського районного суду . Вирішуючи питання про захист права власності на майно, суд виходить з того, що правовий режим майна визначається з врахуванням законодавства, діючого на момент придбання відповідного майна, та розглядаючи спори про визначення розміру земельної ділянки , необхідної для обслуговування житлового будинку , будівлі або споруди, право власності на які при їх відчужені перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд повинен з'ясувати, зокрема, чому це питання не вирішено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатка до цього договору, чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до її відчуження , а розмір земельної ділянки , необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням належних сторін експертизи з урахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил. На час виникнення правовідносин позивача з відчуженням нерухомого майна в вигляді житлового будинку та інших будівель за вимогами ст. 30 ЗК ( в діючий редакції Закону України , введеного в дію за постановою ВР від 18.12.1990 року( з змінами та доповненнями ), або на час купівлі - продажу житлового будинку було визначено порядок переходу права власності на земельну ділянку при переході право власності на будівлю та споруду , де було передбачено , що з цими об'єктами переходило у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено в договорі відчуження будівлі та споруди, в тому числі на підставі цивільно - правих угод. На даний час вирішити питання про укладення цивільно - правової угоди не вбачається можливим, в тому числі в виді додатка до договору , так і в разі оформлення спадщини спадкоємцями, враховуючи, що державному акті зазначено особу з прізвищем, яке не збігається з прізвищем продавця житлового будинку, а до введення в дію Земельного Кодексу України 2002 року до набувача житлового приміщення автоматично переходило право власності або право користування земельною ділянкою, на якій цей придбаний будинок та господарські будівлі були розміщені, оскільки земля і розміщені на ній об'єкти нерухомості нерозривно пов'язані між собою . Однак зазначені норми не визначали і не визначають зараз за ст. 377 ЦК та ст. 120 ЗК ( в редакції 2002 року) порядок такого переходу , але і не є підставою для скасування державного акта на право власності на земельну ділянку. Право власності або право користування земельною ділянкою на час виникнення правовідносин виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі( на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право , згідно до п.7 «Перехідних положень» ЗК 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають право на ці ділянки. Як встановлено при розгляді справи, право власності на спірну земельну ділянку за державним актом серії [NUMBER], виданим 11 грудня 1997 року на ім'я [PERSON] в с. Зеликівка Біловодського району Луганської області по [ADDRESS]( а не № 3, як вказано в позовній заяві) зареєстровано Бараниківською сільською Радою 11 грудня 1997 року під № 20 на підставі відповідного рішення сільської Ради , і земельна ділянка вказана як надана [PERSON] для обслуговування того ж і самого житлового будинку та господарський будівель , з яких площа з 0,25 га ( а. с. 13) за земельно - кадастрової книгою № 6 ( № 235) визначена площа під будівлями 0,16 га та 0,09 га сільськогосподарських угідь, і для особистого підсобного господарства - 0,50. Та договір купівлі - продажу житлового будинку на позивачку оформлено від імені [PERSON]. Співвідповідачі у справі гр. [PERSON] та [PERSON] прийняли частини земельної ділянки у власність з іншим цільовим призначенням - для сільськогосподарського виробництва за місцем відкриття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON], померлої 2005 року , ( дата та місце якої на даний час точно не встановлено), або як належного раніше майна саме спадкодавцю гр. [PERSON].( а не [PERSON].) Таким чином, суд вважає, що в даному випадку реєстрація договору купівлі - продажу житлового будинку та за даними державного акту і наданої сільрадою документацією має різницю в прізвищах минулого власника будинку з господарськими будівлями , яка мала прізвище [PERSON] , або з особою , яка була продавцем житлового будинку, неможлива. Суд вважає, що за вищевикладених обставин позов до спадкоємців [PERSON] та [PERSON] після смерті саме гр. [PERSON], (з прізвищем [PERSON].) , підлягає частковому задоволенню. В матеріалах справи немає даних про передачу або іншим чином відчуження позивачу земельної ділянки , наданою за правовстановлюючим документом власнику на прізвище [PERSON] за державним актом № [NUMBER] від 11 грудня 1997 року та зареєстрованою в книзі реєстрації державних актів на землю у відповідача за № 20). При розгляді цього спору суд виходить з того, що відповідно до редакції ст. 126 Земельного Кодексу України ( в чинній редакції на час розгляду спору) право власності , або права користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»( ст.126 ЗК з редакції закону України № 106 від 05.03.2009 року, змін від 05.03.2009 року,16.06.2011 року та 05.07.2012 року). Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. За ч.3 ст. 152 ЗК України в чинній редакції передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Правовідносини у позивача з продавцем будинку виникли у 2000 році, тому розгляд питання про визнання права власності на спірну земельну ділянку повинно бути вирішено на підставі як правовідносин, які маліли місце станом на 2000 рік, на підставі норм, які діяли раніше, та зараз втратили чинність, так і станом на час розгляду справи. Підставами для реєстрації права власності на земельну ділянку оформляється відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-15( зі змінами та доповненнями) та за Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 року № 337 на час розгляду справи. На час розгляду справи встановлено, що особа гр. [PERSON] ( вона ж [PERSON].) отримала державний акт на земельну ділянку , яка до цього часу не була предметом цивільно - правових угод і не отримувалася відповідачами фізичними особами у спадщину, але на якій зараз перебуває житловий будинок та господарські будівлі позивача у справі, починаючи з 2000 року, а додатковий договір не міг і не може бути укладеним саме з причин наявної помилки в зазначення прізвища володільця земельних ділянок, в тому числі і земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,25га, за відсутності в судовому засіданні відповідачів не може бути вирішено і питання про проведення експертизи, яка призначається за клопотанням обох сторін у справі , тому за цих обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме про визнання права власності на спірну земельну ділянку , раніше виділену для обслуговування житлового будинку та господарський будівель попередньому власнику , з яких з 0,25 га ( а. с. 13) за земельно - кадастрової книгою № 6 ( № 235) визначено - під будівлями 0,16 га та 0,09 га сільськогосподарських угідь, раніше належних особі з прізвищем [PERSON].( а не [PERSON] за позовом ) відповідно державного акту на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим 11 грудня 1997 року на ім'я [PERSON] в с. Зеликівка Біловодського району Луганської області по [ADDRESS] В іншій частині позовні вимоги не можуть бути задоволеними з тих підстав, що земельна ділянка не перебуває у розпорядженні сільради на час розгляду справи, тому відповідно відповідач в особі Бараниківської сільради є неналежним відповідачем уу справі.. На основі викладеного,

Outcome: partial