Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій просить суд: стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 2006624417 в розмірі 38354,98 гривень, суму сплаченого судового збору в розмірі 383,55 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 серпня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2006624417 згідно з умовами якого банком надано позичальнику кредит. Відповідно до умов кредитного договору банком надано позичальнику споживчий кредит, а позичальник отримав його на умовах, що викладені у п. 1.1. кредитного договору. У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору щодо повернення суми отриманого кредиту, сплати процентів за користування кредитом та сплати комісії за обслуговування кредиту, станом на дату розрахунку заборгованості у позичальника за договором про надання споживчого кредиту № 2006624417 існує заборгованість перед позивачем в розмірі 38354,98 гривень, що складається з: залишку заборгованості за кредитом в розмірі 27 712,51 гривень; нарахованих відсотків за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту в розмірі 10642,47 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судові засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, суд про причини не явки не повідомила. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача, відповідача та за згодою представника позивача постановити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 08 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2006624417, відповідно до умов якого банк надав позичальнику споживчий кредит на споживчі цілі у розмірі 25 500 гривень 00 копійок, на придбання послуг у продавця ПАТ «Страхова компанія «Ренесанс Життя»: 2754 гривень 00 копійок; на придбання послуг у продавця ТОВ «ОКЛОК»: 250 гривень 00 копійок; на сплату комісії за оформлення кредиту: 0 гривень 00 копійок, загальна сума кредиту: 28504 гривень 00 копійок зі строком дії договору 36 місяців з 08 листопада 2013 року по 08 листопада 2016 року зі сплатою 0,01% річних. 08 листопада 2013 року між Приватним акціонерним товариством «РЕНЕСАНС ЖИТТЯ» та [PERSON] було укладено договір страхування № 01/022006624417, предметом якого є майнові інтереси, які не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю страхувальника, який є застрахованою особою за умовами договору страхування. 22 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу № 22/12/14/1-1, відповідно до умов якого клієнт (первісний кредитор) Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» передав, а фактор (новий кредитор) Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняв право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості (а.с. 26-29). Відповідно до Витягу з Акту приймання-передачі реєстру боржників від 22 грудня 2014 року до договору факторингу № 22/12/14/1-1 від 22 грудня 2014 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 2006624417 від 08 листопада 2013 року (а.с.30). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України). За загальним правилом, закріпленим в частини 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналіз обставин переходу до позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прав кредитора від ПАТ «ОТП Банк» за договором факторингу № 22/12/14/1-1 від 22 грудня 2014 року вказує на правомірність набуття позивачем цих прав в обсязі і на умовах, визначених договором про надання споживчого кредиту № 2006624417 від 08 листопада 2013 року. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п.п. 1.4.1. - 1.4.3. п. 1.4. Розділу 1 договору про надання споживчого кредиту, позичальник зобов'язаний повністю повернути банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов'язання встановлені кредитним договором не пізніше 08 листопада 2016 року. Сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначеному в Графіку платежів. Проценти за користування кредитом нараховуються та сплачуються щомісяця одночасно з погашенням суми отриманого кредиту, виходячи із розміру процентної ставки, визначеної п. 1.1. даного договору. Розмір щомісячних процентів, належний до сплати, зазначений в Графіку платежів. Проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, на фактичну суму непогашених кредитних коштів за фактичний час користування такими коштами, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році, включаючи день видачі та виключаючи день повернення та сплачуються позичальником відповідно до умов цього договору. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За правилом статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності з положенням частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: 1.припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2.зміна умов зобов'язання; 3.сплата неустойки; 4.відшкодування збитків та моральної шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, кредитодавцем були виконані умови договору про надання споживчого кредиту в частині надання кредиту, що підтверджується заявою на видачу готівки № 3 від 11 листопада 2013 року (а.с.22). В свою чергу, позичальником порушено умови зазначеного кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, у зв'язку з чим, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, сума заборгованості позичальника за договором про надання споживчого кредиту № 2006624417 від 08 листопада 2013 року становить 38 354 гривень 98 копійок, що складається з: залишку заборгованості за кредитом в розмірі 27 712 гривень 51 копійка; нарахованих відсотків за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту в розмірі 10 642 гривень 47 копійок. Відповідно до п.п. 1.5.4. п. 1.5. Розділу 1 договору про надання споживчого кредиту, в разі порушення позичальником строків або суми сплати будь-якого з щомісячних платежів, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором. В цьому разі позичальнику рекомендованим листом надсилається вимога. Підстави виникнення права на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого не настав регулюються чинним законодавством України. 05 січня 2015 року позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення, в якій позичальника було повідомлено про відступлення права вимоги та необхідність дострокової сплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту (а.с.23). В свою чергу, дане повідомлення було залишено без уваги відповідача та заборгованість погашена не була. Як роз'яснено в п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідача кредитної заборгованості, відсотків, комісії підлягає судовому захисту в порядку визначеному пунктом 5 частини 2 статті 16 ЦК України, а відповідно позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору сумі 383 гривні 55 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved