Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: квартира загальною площею 101,0 кв.м., адреса: [ADDRESS] , що накладений ухвалою: № 2-2777/10, 25.02.2010, Оболонський районний суд м. Києва, Суддя Махлай Л.Д., справа № 2-2777/10. У обґрунтуванні своїх вимог позивач зазначив, що з 15 жовтня 2019 року AT «Альфа-Банк» є правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк», який разом з відповідачем [PERSON] уклали договір кредиту № 038/743844-КN та іпотечний договір, відповідно до якого на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме квартиру [ADDRESS] . У зв`язку з неможливістю виконання умов за кредитним договором та значної заборгованості відповідача позивач змушений розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно. Однак позивачу стало відомо, що розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно на даний час неможливо, оскільки ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.02.2010 накладено арешт на нерухоме майно відповідача, чим порушено права позивача як іпотекодержателя відповідного майна. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року відкрито спрощене провадження по справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, у якій також зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З 15 жовтня 2019 року позивач AT «Альфа-Банк» є правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк». АТ «Укрсоцбанк» та відповідач [PERSON] 09.10.2008 уклали договір кредиту № 038/743844-КN. На забезпечення виконання умова вищевказаного договору 09.10.2008 між AT «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] укладено іпотечний договір № 038/743849-ІО, відповідно до якого на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру загальною площею 101,0 кв.м., адреса: [ADDRESS] . Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна іпотекодержателем квартири загальною площею 101,0 кв.м, адреса: [ADDRESS] є АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач. Проте із зазначеного реєстру також вбачається, що на квартиру [ADDRESS] , також накладено арешт ухвалою: № 2-2777/10, 25.02.2010, Оболонський районний суд м. Києва, Суддя Махлай Л.Д., справа № 2-2777/10. Згідно зі ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1,2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усі суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За правилами ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 4 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність. З наведених вище норм Закону України «Про іпотеку» судом вбачається, що позивач як іпотекодержатель має переважне право на набуття права власності щодо іпотечного майна, однак наявність арешту за ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.02.2010 по справі № 2-2777/10 перешкоджає йому реалізувати свої права, у зв`язку з чим суд вважає правильним позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved