Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи якій зазначив, що відповідач [PERSON] уклав з позивачем кредитний договір відповідно до якого банк передав відповідачу кредит в сумі 430000 грн.. В забезпечення погашення кредити позивач з відповідач уклали договір іпотеки відповідно до якого він в рахунок забезпеченням умов виконання кредитного договору передала в іпотеку нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0,10 ГА, та житловий будинок загальною площею 380,1 кв.м., що розташовані в м. Обухів вул. Виноградна,3. Позивач звертався до відповідача про погашення даної заборгованості, але останній будь-які дії не вчиняв, а тому позивач просить в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на заставне майно, встановити спосіб реалізації вказаного майна, надати представнику позивача вчиняти дії від імені відповідача щодо реалізації вказаного майна, виселити відповідача з будинку, а також стягнути судові витрати.(т.1а.с.2-10,78-82). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги з урахуванням зміни предмету позову та просить їх задовольнити, з підстав вказаних в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявилася причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, через оголошення в газеті. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вислухавши представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 509 ЦК України встановлено, що зобовязання є правовідношення , в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку; зобовязання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України, згідно якої підставами виникнення цивільних прав та обовязків є також договори, що відповідає відносинам виниклим між сторонами. Статтями 526,527,530 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору у встановлені терміни, а ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами, але відповідач виконував свої зобовязання неналежним чином, що вказує на виникнення з його вини заборгованості по кредитному договору, відсоткам по кредиту та нарахуванню штрафних санкцій за неналежне виконання договірних зобовязань, що підтверджує правомірність звернення позивача до суду. Відповідно до ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; оплата неустойки; відшкодування збитків. Згідно статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку встановленому договором, а згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути частинами (з розстроченням) то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Статтею 589 ЦК України встановлено, що в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, а статтею 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду; заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором чи законом, а тому суд вважає за необхідне звернути стягнення на предмет застави земельну ділянку площею 0,10 ГА, та житловий будинок загальною площею 380,1 кв.м., що розташовані Київська область м. Обухів вул. Виноградна,3 та належить відповідачеві. Звернення стягнення на предмет іпотеки\~на підставі рішення суду\~здійснюється відповідно до\~статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами першою, другою\~статті 39 цього Закону\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.\~Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є\~стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя\~статті 109 ЖК УРСР\~регулює порядок виселення громадян. Відповідно до частини другої\~статті 109 ЖК УРСР\~громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення,\~що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга\~статті 109 ЖК УРСР\~встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином\~за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини першої\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»\~підлягають застосуванню як положення\~статті 40 цього Закону, так і норма\~статті 109 ЖК УРСР. Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15. Щодо позовної вимоги позивача в частині надання права позивачу в отриманні будь-яких документів з вирішенням питання про реалізації заставного майна, суд вважає що дана позовна вимога не обґрунтована та безпідставна, тому не може бути задоволена, оскільки дані правами наділена установа , яка буде здійснювати реалізацію вказано майна на прилюдних торгах. Позивач поніс витрати при зверненні до суду, а тому вони, згідно статті 88 ЦПК України повинні бути стягнути з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial