Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач у своїй позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору № KRHTA700740562 від 28 грудня 2007 року [PERSON] 28 грудня 2007 року отримала кредит у розмірі 107525 гривень 66 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом з терміном повернення кредиту до 27 грудня 2012 року. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання споживчого кредиту фізичним особам, згідно ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 08 жовтня 2014 року має заборгованість в розмірі - 338476 гривень 99 копійок, яка складається з наступного: - 72577,67 грн. - заборгованість за кредитом; - 11965,27 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом; - 237578,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; - 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 16106,05 грн. - штраф (процентна складова). Тому просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 338476 гривень 99 копійок за кредитним договором № KRHTA700740562 від 28 грудня 2007 року. яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 72577 гривень 67 копійок, заборгованості з комісії в розмірі 11965 гривень 27 копійок, заборгованості з пені в розмірі 237578 гривень 00 копійок, штрафів - фіксована частина в розмірі 250 гривень 00 копійок, та процентної складової в розмірі 16106 гривень 05 копійок та судові витрати в розмірі 3384 гривні 77 копійок. Представник позивача Ю.Г. Кошеленко у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові та зазначила,що сума після продажу автомобіля врахована і відображена в розрахунку заборгованості. На погашення заборгованості по кредиту знімалися кошти з поточного рахунку відповідачки, бо дана умова передбачена п 2.2.5. кредитного договору і зазначені суми також враховані в розрахунку заборгованості. Відповідачка [PERSON] 9.12.2015 року у судове засідання не з'явилась про час та місце розгляду справи була судом повідомлена належним чином. У судовому засіданні 03 грудня 2015 року [PERSON] позовні вимоги не визнала та суду пояснила що, дійсно вона 28 грудня 2007 року взяла кредит у банку , та мала заборгованість по сплаті кредиту, однак в рахунок погашення заборгованості був переданий позивачу її автомобіль Сітроен С5 та з неї утримували грошові кошти з поточного рахунку, тому заборгованість в неї відсутня. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та суду зазначила що, згідно Постанови Верховного Суду України від 20 листопада 2011 року зазначено, що при прийнятті рішень за справами про стягнення заборгованості за кредитними договорами, всі суди повинні застосовувати норми права, відповідно до ст. 257 ЦК України, в якій встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. При розгляді справ строк позовної давності повинен обчислюватися окремо по кожному простроченому платежу. Згідно наданої позивачем Виписки про погашення по кредиту за Договором № KRHTA700740562 від 28 грудня 2007 року від 02 квітня 2015 року та від 19 листопада 2015 року останній платіж: здійснений відповідачем 17 серпня 2011 року у сумі 2500 гривень 00 копійок, що не заперечується позивачем, тобто з цього часу позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права та мав право вимагати сплати заборгованості у межах трирічного строку позовної давності. Крім того, позивачем пропущені строки звернення до суду, так як про порушення своїх прав щодо заборгованості відповідача позивач достовірно знав ще 06 червня 2011 року, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська по справі № 2-2121/2011 року. Позивач звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу з позовом, відповідно відмітки канцелярії суду 30 жовтня 2014 року. Строк звернення до суду у позивача сплив двічі, тобто позивач звернувся до суду з позовом з пропущенням строку позовній давності. Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу і встановлюється тривалістю три роки. Строк позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Вважає що позивачем невірно визначена сума заборгованості за період з 27 грудня 2007 року до дати надання позову до суду, тобто на 30 жовтня 2014 року, що підтверджується відсутністю у матеріалах справи графіку погашення суми кредиту. Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06 червня 2011 року по справі № 2-2121/2011 року уже була визначена сума заборгованості у розмірі 99748 гривень 24 копійки за період з 27 грудня 2007 року до дати винесення судом рішення, тобто на 06 червня 2011 року і на дату подання позову до суду, тобто на 30 жовтня 2014 року, позивачем безпідставно збільшено заборгованість за період з 27 грудня 2007 року по 30 жовтня 2014 року, знову нарахована заборгованість за той же період з 27 грудня 2007 на 30 жовтня 2014 року, тобто позивачем проводиться подвійне стягнення заборгованості з [PERSON] Зазначає що сума заборгованості у розмірі 338476 гривень 99 копійок неузгоджена, тому необґрунтована, сума пені нарахована невірно, без урахування строку позовної давності. За положенням ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду, за одне й те саме правопорушення. Пеня це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасне виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, але відповідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» її розмір не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалася пеня. Таким чином договірні правовідносини [PERSON] з ПАТ КБ «Приватбанк», відносно відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, регулюються Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».Тобто ПАТ КБ «Приватбанк» може стягнути з [PERSON] тільки пеню, сума якої не повинна перевищувати подвійну облікову ставку НБУ. ПАТ КБ «Приватбанк» не надав розрахунок нарахування пені по кожному випадку з указівкою на облікову ставку НБУ, тим самим не довів суду обґрунтованість суми пені, сума пені нарахована не вірно, так як сума заборгованості на яку нараховується пеня теж не вірно визначена. В порушення ч.2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік, застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року зазначено, що позовна давність в один рік, згідно з ст. 258 ЦК України, який обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається за правилами ст.253 ЦК України з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок та нараховується за кожен день, починаючи з дати чергового платежу відповідно графіку погашення кредиту. Таким чином, сума пені у розмірі 237578 гривень 00 копійок нарахована за весь період дії договору і тому вона є безпідставно збільшеною. Відповідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається , що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно ст. 257 ЦК України неустойка (пеня, штрафи) стягуються за останній рік з часу надання позовної заяви до суду. В Постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2011 року зазначено, що строк позовної давності починається з дати порушення зобов'язань і обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.По рішенню Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06 червня 2011 року по справі № 2-2121/2011 року позивачу визнано право на одержання задоволення за рахунок заставленого майна (автомобіля) у рахунок погашення встановленої судом суми заборгованості у розмірі 99748 гривень 24 копійки.24 листопада 2011 року, на підставі вимог ст. 44 Закону України «Про заставу», відповідачем передано у ПАТ КБ «Приватбанк» належний на праві власності автомобіль марки Сітроен С5, 2007 року випуску, який був реалізований 05 травня 2014 року. Позивач одержав задоволення вимог 05 травня 2014 року за рахунок заставленого майна, у повному обсязі, що підтверджується не стягненням іншого майна, як вимагає ст. 24 Закону України «Про заставу», але за період з 24 листопада 2011 року до дати подачі позову до суду ПАТ КБ «Приватбанк протиправно нараховував відповідачці суму заборгованості та протиправно стягує з її рахунку по теперішній час кошти До 24 листопада 2011 року відповідачем в рахунок погашення заборгованості було сплачено 76585 гривень 45 копійок .За період з 29 січня 2008 року по 26 квітня 2008 року відповідачем кожного місяця була сплачена сума у розмірі 3206 гривень 32 копійки та не зарахована банком ні на жодну позицію погашення заборгованості, що свідчить про те, що основна сума заборгованості позивачем безпідставно збільшена. За таких підстав просила суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін,вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню. Суд, у судовому засіданні встановив, що відповідно до укладеного договору № KRHTA700740562 від 28 грудня 2007 року [PERSON] 28 грудня 2007 року отримала кредит у розмірі 107525 гривень 66 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом з терміном повернення кредиту до 27 грудня 2012 року. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідачка [PERSON] умов договору належним чином не виконала, у зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON], станом на 08 жовтня 2014 року має заборгованість в розмірі - 338476 гривень 99 копійок, яка складається з наступного: 72577,67 грн. - заборгованість за кредитом; 11965,27 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом; 237578,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 16106,05 грн. - штраф (процентна складова). Так доводи позивача Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» повністю підтверджені письмовими доказами, а саме, - кредитним договором № KRHTA700740562 від 28 грудня 2007 року, письмовими попередженнями позивачем відповідачки про необхідність погашення заборгованості, розрахунком погашення заборгованості та іншими матеріалами справи. Згідно ст.ст. 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 599 ЦК зобов'язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином. Згідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ пунктом 17 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. Тому на підставі викладених норм суд вважає необґрунтованим твердження відповідачки та її представника про те що позивач одержав задоволення вимог 05 травня 2014 року за рахунок заставленого майна автомобіля марки Сітроен С5, 2007 року випуску, який був реалізований. Сума після продажу автомобіля врахована 05.05 2014 року відображена в розрахунку заборгованості . Згідно до ст. 16, 257,258 ЦК України кредитор має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів в межах загальних та спеціальних строків позовної давності. Перебіг позовної давності визначається днем, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. За таких обставин днем початку перебігу позовної давності щодо вимог позивача зі стягнення кредиту та процентів за ним є перший день, наступний за останнім днем сплати відповідачем кредиту та заборгованості за ним, як вбачається з матеріалів справи з відповідачки провадились утримання для погашення заборгованості по кредиту, що у судовому засіданні підтвердила сама відповідачка та її представник, зазначені утримання провадились позивачем у справі відповідно до умов кредитного договору з якими погодилась відповідачка у справі , про що свідчить її підпис у кредитному договорі, та фактичне визнання умов договору шляхом добровільного погашення сум заборгованості за кредитом, за таких обставин суд вважає безпідставним посилання відповідачки та її представника на сплив строку позовної давнини до вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.509 ЦК «зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку». Відповідачка не надала суду доказів оплати заборгованості за кредитом, хоча стверджувала ,що заборгованість відсутня. Суд, дослідивши матеріали справи доходить до висновку, що позовні вимоги належним чином доведені письмовими доказами, але підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, такими обставинами суд враховує матеріальний стан відповідачки, та те що на її утриманні знаходиться малолітня дитина, і тому вважає необхідним зменшити розмір нарахованої пені у сумі 237578 гривень 00 копійок до суми - 17578 гривень 00 копійок.

Outcome: partial