Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач у січні 2018 року звернувся до суду із вказаним позовом про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 1146000 грн., а також суми судових витрат у розмірі 8810 грн. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 10.09.2015 відповідач [PERSON] взяв у позивача [PERSON] кошти в розмірі 95000 доларів США, що підтверджується розпискою від 10.09.2015. Згідно графіку погашення заборгованості станом на 31.12.2016 відповідач повинен був повернути позивачеві гроші в розмірі 15000 доларів США, станом на 31.12.2017 25000 доларів США, а станом на 01.01.2018 40000 доларів США. Проте відповідач не виконав свої грошові зобовязання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений про слухання справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає, що відповідач не з'явився до суду без поважних причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню на підставі наступного. За приписами\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до змісту статей 11,\~15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільний прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення і реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють яз закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 10.09.2015 відповідач [PERSON] взяв у [PERSON] у борг терміном на 5 років кошти в розмірі 95 000 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою, оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні та повернутий представнику позивача. Відповідно до умов вищеназваної боргової розписки відповідач позичив у [PERSON] терміном на 5 років грошові кошти в розмірі 95 000 доларів та зобовязався повернути їх за наступним графіком: у 2016 році повернути суму боргу в розмірі 15 000 доларів США; у 2017 році повернути суму боргу в розмірі 25 000 доларів США; у 2018 році повернути суму боргу в розмірі 25 000 доларів США; у 2019 році повернути суму боргу в розмірі 30000 доларів США. Станом на 31.12.2016 відповідач повинен був повернути грошові кошти в розмірі 15000 доларів США , а станом на 31.12.2017 - в розмірі 25 000 доларів США, але не виконав своїх зобовязань, у звязку з чим станом на 01.01.2018 повинен повернути позивачу суму боргу в розмірі 40 000 доларів США. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики і його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч. 1 та 2 ст.207 ЦК - правочин уважається таким, що чинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи нормативно-правовим актом. Станом на 16.01.2018 офіційний курс НБ України становить 28.65 гривень за 100 доларів США. Таким чином сума боргу станом на 18.01.2018 складає 40000 доларів США х 28,65 грн. за 1 долар США = 1146000 грн. Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, враховуючи неповернення відповідачем суми боргу згідно умов розписки, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та задоволення позову. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 8810,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved