Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що з 15.12.1988 року по даний час перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Працював за професією машиніста на молотах, пресах та маніпуляторах. Згідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання № 59 від 14.09.2015 року йому були встановлені такі професійні захворювання: Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. Захворювання професійне, від тривалого впливу шуму на виробництві (Основний діагноз). Ревматоїдний артрит, активність 2 ст., повільно прогресуючий перебіг, суглобно вісцеральна форма (аміотрофія кистей, ендокардит, невелика недостатність мі трального та аортального клапанів, СН І), рентгенологічно ст. 3, згинально розгинальна контрактура між фалангових суглобів кистей в поєднанні з вторинним поліостеоартритом з переважним ураженням колінних суглобів. ФНС 2 ст. Виразкова хвороба цибулини 12 палої кишки, н/а фаза. Хронічний гастродуоденіт в фазі ремісії. Скривлення носової перегородки. Розповсюджений остеохондроз хребта, спондилоартроз, вертеброгенна люмбалгія. Помірно виражена вегетативно-сенсорна полі невропатія верхніх кінцівок з вегетативно-трофічними порушеннями на кистях, деформуючий остеоартроз променево запясткових і між фалангових суглобів обох кистей з помірним обмеженням функції верхніх кінцівок. Деформуючий остеоартроз колінних суглобів з алогічним синдромом. Пресбіопія. Ангіопатія сітківки обох очей (Супутній діагноз). Професійне захворювання виникло через недосконалість виробничих технологій, не ефективність використання засобів індивідуального захисту, тривалого стажу роботи у шкідливих умовах праці. Відповідно до довідки виданої Спеціалізованою МСЕК м. Суми від 02.07.2015 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності скала 20 % первинно та встановлено ІІІ групу інвалідності по загальному захворюванню. Отримані ним професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних так і моральних страждань. Зниження здатності до сприйняття звуків зробила його неповноцінною людиною, втратив можливість нормально спілкуватися з іншими людьми, навчатися, працювати за професією. Просить стягнути з відповідача 20000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоровя. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідно до п. 19 Акту розслідування професійного захворювання товариство не порушувало вимог законодавства про охорону праці, а отже, відсутні порушення законних прав позивача, які передбачені ст. 237-1 КЗпП України як підстава для відшкодування моральної шкоди. Товариство не порушувало законних прав позивача, оскільки в п. 19 акту розслідування професійного захворювання № 59 від 14.09.2015 р. складеного комісією з розслідування професійного захворювання відносно позивача не встановлено порушень товариством нормативних актів про охорону праці та не визначено особи товариства, які допустили такі порушення. Позивачем не надано доказів про заподіяння йому моральної шкоди. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у звязку з необґрунтованістю. Суд вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи і надані докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач з 15.12.1988 року по даний час перебуває з відповідачем у трудових відносинах /а.с.6-7/. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 59 від 14.09.2015 р., позивачу встановлено діагноз професійних захворювань /а.с.9/. Відповідно акту, професійне захворювання виникло у звязку з недосконалістю виробничих технологій, неефективністю використання засобів індивідуального захисту, тривалого стажу роботи в шкідливих умовах праці; причина професійного захворювання - проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму. Відповідно до довідки виданої фтизіатричною МСЕК м. Суми від 03.06.2015 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, ступінь втрати працездатності склала 20 % первинно та встановлено ІІІ групу інвалідності по загальному захворюванню /а.с.10/. З виписки із історії хвороби № 08-06/782 вбачається, що [PERSON] з 06.08.2015 р. по 27.08.2015 р. перебував на обстеженні та лікуванні в Науково дослідному інституті гігієни праці та профзахворювань Харківського Національного медичного університету, з основним діагнозом: Хронічна двостороння сенсоневральна туговухість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. по класифікації [PERSON] та [PERSON] Захворювання професійне від тривалого впливу шуму на виробництві, вперше встановлено ППВЕК 19.08.2015 року в клініці НИИ ГТ і ПЗ ХНМУ /а.с.11/. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України «Про охорону праці», а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до закону України «Про загальнообовязкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 р. були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. У звязку з цим 18.01.2016 р. позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках передбачених, законодавством. Таким чином з вищенаведеного вбачається, що між позивачем та ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» склались трудові правовідносини та внаслідок незабезпечення останнім безпечних умов праці позивачу при виконанні ним трудових обовязків, було ушкоджене здоровя. Судом встановлено, що внаслідок професійного захворювання в позивача порушилися нормальні життєві звязки. Постійно хворіє, крім того, має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Все це вимагає додаткових зусиль по організації її життя і веде до нових переживань. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. із змінами від 25.05.2011 р. «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди, не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України [PERSON] має право на відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме незначне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з професійним захворюванням втрачена на 20 %. Розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає сплаті позивачеві, суд визначає в розмірі 4500 грн., враховуючи при цьому дійсний розмір і тривалість моральних та фізичних страждань позивача, негативні наслідки отриманого ним захворювання, а також доведеність заявлених позовних вимог. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial