Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, який в процесі судового розгляду уточнив, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 26.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Кей-Колект» та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №501, відповідно до умов якого, останній укладено в забезпечення зобовязань по кредитному договору №11303601000 від 26.02.2008 року та додаткової угоди №1 до кредитного договору №11303601000 від 26.02.2008 року, укладених між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Кей-Колект», за яким позичальник отримав грошові кошти в сумі 50\~000 дол. США строком до 23.02.2018 року, предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] (наразі вул. [PERSON]) у м. Вінниці. Відповідно до договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним номером №5207-5208, ТОВ «Кей-Колект» набуло право вимоги за договорами іпотеки, зокрема, за договором іпотеки від 26.02.2008 року, укладеного з [PERSON] 06.08.2015 року на підставі договору іпотеки від 26.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №501, ТОВ «Кей-Колект» набуло право приватної власності на квартиру [ADDRESS] (наразі вул. [PERSON]) у м. Вінниці, в рахунок погашення заборгованості за невиконаними зобовязаннями, про що було внесено відомості у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності №10699162. Таким чином, позивач є власником квартири [ADDRESS]. Проте, згідно відомостей МКП «ЖЕК №12» на даний час у вищезазначеній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], комунальні послуги нараховуються і не сплачуються. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив усунути йому перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю квартирою №84 у будинку №72 по вул. Андрія Первозванного в м. Вінниця, шляхом визнання відповідачів такими, що втралити право користування житловою квартирою №84 у будинку №72 по вул. Андрія Первозванного в м. Вінниця. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON], її представник адвокат [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили в задоволенні останніх відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради за довіреністю [PERSON] покладалась на розсуд суду при вирішенні даного спору, проте просила врахувати законні права та інтереси неповнолітнього відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилась із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення\~\~з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач являється власником квартири [ADDRESS] (колишня вул. Стахурського) в м. Вінниця з 06.08.2015 року на підставі договору іпотеки від 26.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №501, про що було внесено відомості у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності №10699162, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №41852186 від 06.08.2015 року, наданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ [PERSON] (а.с.6). Також, судом встановлено, що вищевказаним подіям передувало укладення 26.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Кей-Колект» та відповідачем [PERSON] (дошлюбне прізвище «Яковець») Ю.А. договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №501, відповідно до умов якого, останній укладено в забезпечення зобовязань по кредитному договору №11303601000 від 26.02.2008 року та додаткової угоди №1 до кредитного договору №11303601000 від 26.02.2008 року, укладених між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Кей-Колект», за яким позичальник отримав грошові кошти в сумі 50\~000 дол. США строком до 23.02.2018 року, предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] (наразі вул. [PERSON]) у м. Вінниці (а.с.59-62). В той час, як відповідно до договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним номером №5207-5208, ТОВ «Кей-Колект» набуло право вимоги за договорами іпотеки, зокрема, за договором іпотеки від 26.02.2008 року, укладеного з [PERSON] (дошлюбне прізвище «Яковець») Ю.А. (а.с.65-72). Згідно заяви [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 25.03.2016 року та зареєстрованої в реєстрі за №387, [PERSON] визнає, що право власності на квартиру [ADDRESS] належить на законних підставах ТОВ «Кей-Колект» та надає безумовну згоду ТОВ «Кей-Колект» розпоряджатися даною квартирою на власний розсуд та без будь-яких обмежень, претензій майнового та немайнового характеру до ТОВ «Кей-Колект» не має (а.с.102). Проте, згідно відомостей МКП «ЖЕК №12» на даний час у вищезазначеній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], згідно довідки МКП «ЖЕК №12» вих.3378 від 07.06.2016 року (а.с.8). 14.06.2016 року на адресу відповідачів було направлено письмові вимоги про добровільне виселення та знятті з реєстраційного обліку за адресою: вул. Андрія Первозванного, 72/84, м. Вінниця (а.с.63-64), однак останні залишились проігноровані. Відповідно до ч.1\~ст.316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1\~ст.317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, проживання відповідачів порушує права позивача як власника житла. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Згідно ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, а такий строк встановлюється ст.71 ЖК УРСР та складає 6 місяців відсутності в житловому приміщенні без поважних причин, провадиться в судовому порядку. Поважні причини відсутності відповідачів, які перелічені в ст.71 ЖК України, відсутні, оскільки останніми не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне. Як вбачається з матеріалів справи, а саме журналу подій по квартирі ТОВ «Кей-Колект», що знаходиться за адресою: вул. Стахурського (наразі вул. [PERSON]), 72/84, м. Вінниця остання охороняється ТОВ «Явір-2000» з 25.03.2016 року (договір охорони №ВН/4741-Т). Квартира знаходиться під цілодобовим наглядом. За весь період було декілька випадків короткострокового зняття з охорони. За період з 01.10.2016 року по 30.11.2016 року було лише одне зняття з охорони на 30 хвилин (а.с.134). Більше того, з пояснень відповідачів в судовому засіданні вбачається, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 25.03.2016 року, відповідач [PERSON] з грудня 2015 року, а відповідач [PERSON] з 2011 року. А тому, вищевикладені обставини дають достатні підстави вважати, що відповідачі не проживають у вказаній житловій квартирі понад шість місяців. Більше того, суд звертає увагу, що статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї, що також знайшло своє вираження у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України під час розгляду справи №6-158цс14. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з матеріалів справи позивачем понесено судові витрати щодо сплати судового збору у розмірі 551,20 грн., згідно квитанції №92 від 01.07.2016 року (а.с.1), а тому у відповідності до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України останні підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved