Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

ПрАТ СК «АХА Страхування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним Договору № 003-фро/10(кп) страхування фінансового ризику, пов'язаного з втратою права власності на нерухомість, від 28.05.2010 року, з моменту його укладення та просила визнати недійсним Договір № 003-фро/10(кп) страхування фінансового ризику, пов'язаного з втратою права власності на нерухомість, від 28.05.2010 року, мотивуючи свої вимоги тим, що ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01.06.2012 року, яка була залишена без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 21.11.2012 року, було скасовано Рішення постійно діючого третейського суду при асоціації «Розвитку та правозахисту підприємств», ухвалене 8 травня 2008 року в складі головуючого судді Смірнової О.В. у відкритому судовому засіданні за адресою: м. Вінниця, вул. Визволення, 2, по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розв'язання спору згідно договору купівлі-продажу від 30.04.2008 року щодо остаточного виконання умов договору та стягнення коштів у повному обсязі, а також зустрічного позову про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на будівлю гаража літ. «А», яка розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 736,8 кв.м, тобто оспорюваним правочином було застраховано незаконний майновий інтерес [PERSON]. Отже, оспорюваний правочин є недійсним з моменту укладення на підставі ч.ч. 1,5 ст. 203, ст. 215 ЦК України у зв'язку з тим, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2013 року було залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON]. У подальшому третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ПрАТ СК «АХА Страхування», [PERSON], третя особа: [PERSON], про стягнення страхового відшкодування та просило стягнути з ПрАТ СК «АХА Страхування» на користь ПАТ «ОТП Банк» суму страхового відшкодування в розмірі 904 428,96 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 липня 2013 року вищевказані позовні вимоги були об'єднані у одне провадження. [PERSON] відповідно до положень ст. 36 ЦПК України не надав згоду на участь у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. У судовому засіданні представник ПрАТ СК «АХА Страхування» - Рогожа К.М. первісний позов підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просила його задовольнити, а у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, просила відмовити з підстав, викладених у письмовому запереченні від 02.10.2013 року, яке долучене до матеріалів справи (а.с. 148-151). У судовому засіданні представник ПАТ «ОТП Банк» - Мельникова М.В. позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просила його задовольнити, а у задоволенні первісного позову просила відмовити. У судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, підтримала, а проти задоволення первісного позову заперечувала, подала до суду письмове пояснення від 10.01.2014 року, яке долучене до матеріалів справи. Представник [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що не перешкоджає подальшому розгляду справи. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, матеріали цивільної справи № 0205/64/2012, вислухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні усіх позовних вимог (первісного позову та позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору) слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 30 квітня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено Договір купівлі-продажу будівлі гаражу літ. «А», яка розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 736,8 кв.м (а.с. 59-60). Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку та правозахисту підприємств» від 8 травня 2008 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розв'язання спору згідно договору купівлі-продажу від 30.04.2008 року щодо остаточного виконання умов договору та стягнення коштів у повному обсязі, а також зустрічного позову про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на будівлю гаража літ. «А», яка розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 736,8 кв.м, було визнано дійсним Договір купівлі-продажу від 30 квітня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] будівлі гаражу літ. «А», яка розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 736,8 кв.м; визнано за [PERSON] право власності на будівлю гаражу літ. «А», яка розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 736,8 кв.м; зобов'язано [PERSON] провести остаточний розрахунок по договору купівлі-продажу від 30 квітня 2008 року в сумі 505 000 грн., що становить 100 000 доларів США в термін до 19 травня 2008 року (а.с. 61-63). Відповідно до Тимчасового Положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (Додаток 1, пункт 10), право власності [PERSON] на будівлю гаражу літ. «А», яка розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 736,8 кв.м, було зареєстровано Жмеринським районним структурним підрозділом КП «ВООБТІ» 12 травня 2008 року у реєстровій книзі № 85 за реєстровим № 553, що підтверджується Реєстраційним посвідченням на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним та фізичним особам від 12 травня 2008 року (а.с. 64). Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для визнання Договору купівлі-продажу застрахованого майна неукладеним (невчиненим), оскільки було проведено державну реєстрацію права власності відповідно до вимог ст. ст. 182, 210 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», Тимчасового Положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445. 14 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» («Банк») та [PERSON] («Позичальник») було укладено Кредитний договір № CM-SMEB00/246/2008, згідно якого [PERSON] отримав кредит на придбання нерухомого майна у розмірі 100 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 5,99 % річних + FIDR строком до 12 травня 2023 року (а.с.76-81). 14 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» («Кредитор») та [PERSON] («Поручитель») було укладено Договір поруки № SR-SMEB00/246/2008 з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № CM-SMEB00/246/2008 від 14 травня 2008 року (а.с.82-83). З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором від 14 травня 2008 року № CM-SMEB00/246/2008 року 14 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» («Іпотекодержатель») та [PERSON] («Іпотекодавець») було укладено Договір іпотеки № РM-SMEB00/246/2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1184 (а.с. 84-88). Відповідно до п. 1.3, 1.3.2, 1.3.2.2 Кредитного договору, моментом виникнення права Позичальника на отримання кредиту, в тому числі, є забезпечення укладання, набрання чинності та надання Банку договорів страхування, укладених в страховій компанії, погодженій банком до співпраці та на весь строк дії цього Договору; договір страхування фінансового ризику власника Предмету іпотеки укладається впродовж перших 3 (трьох) років з дати набуття Позичальником чи/та Майновим поручителем права власності на предмет іпотеки. Так, 28 травня 2010 року між АТ «СК «АХА Страхування» («Страховик»), [PERSON] («Страхувальник») та АТ «ОТП Банк» («Вигодонабувач») було укладено Договір № 003-фро/10(кп) страхування фінансового ризику, пов'язаного з втратою права власності на нерухомість, об'єктом якого є майновий інтерес Страхувальника, що не суперечить законодавству України, пов'язаний з володінням, користуванням, розпорядженням нерухомим майном, а саме: конструкції будівлі гаража загальною площею 736,8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на яке Страхувальником отримано право власності, що підтверджується рішенням постійно діючого третейського суду при асоціації «Розвитку та правозахисту підприємств» від 8 травня 2008 року, зареєстрованого Жмеринським районним структурним підрозділом Комунального підприємства «ВООБТІ» 12 травня 2008 року (далі - Правовий акт), копія якого є невід'ємною частиною Договору; нерухоме майно передане Вигодонабувачу у заставу в забезпечення зобов'язань Страхувльника за Кредитним договором № CM-SMEB00/246/2008 від 13.05.2008 року до 12.05.2023 року (а.с. 12-14). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01.06.2012 року, яка була залишена без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 21.11.2012 року, було скасовано Рішення постійно діючого третейського суду при асоціації «Розвитку та правозахисту підприємств», ухвалене 8 травня 2008 року в складі головуючого судді Смірнової О.В. у відкритому судовому засіданні за адресою: м. Вінниця, вул. Визволення, 2, по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розв'язання спору згідно договору купівлі-продажу від 30.04.2008 року щодо остаточного виконання умов договору та стягнення коштів у повному обсязі, а також зустрічного позову про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на будівлю гаража літ. «А», яка розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 736,8 кв.м (а.с. 53-58). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2012 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження у даній справі (а.с. 171). Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Отже, на переконання суду, ПрАТ СК «АХА Страхування» не наведено жодної правової підстави, передбаченої ст. 203 ЦК України, для визнання оспорюваного правочину недійсним відповідно до положень ст.ст. 215-235 ЦК України. Посилання ПрАТ СК «АХА Страхування» на те, що оспорюваний правочин є недійсним з моменту укладення на підставі ч.ч. 1,5 ст. 203, ст. 215 ЦК України у зв'язку з тим, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, є безпідставним, оскільки на момент його укладення 28.05.2010 року він відповідав даним вимогам. Станом на 28.05.2010 року [PERSON] був власником застрахованого майна на законних підставах, його право власності припинилося лише 21.11.2012 року. Що стосується позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» про стягнення страхового відшкодування, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 6.1 Договору №003-фро/10(кп) страхування фінансового ризику, пов'язаного з втратою права власності на нерухомість, від 28.05.2010 року (далі - Договір страхування), термін дії Договору становить 1 рік, але не більше строку дії Кредитного договору, який Страхувальник уклав з Вигодонабувачем, у зв'язку з яким укладено цей Договір. Згідно п. 6.2 Договору страхування цей Договір набирає чинності на повну страхову суму згідно до умов цього Договору з моменту внесення першого страхового платежу або його частини на поточний рахунок чи до каси Страховика і діє до дати закінчення першого періоду страхування (згідно з п. 3.7 Договору); договір поновлює дію в момент внесення чергового страхового платежу і діє до дати закінчення відповідного періоду страхування (згідно п. 3.7 Договору); після сплати останнього страхового платежу Договір діє до 24.00 години 27 травня 2011 року. 28 травня 2010 року [PERSON] було сплачено страховий платіж у розмір 1877,04 грн. згідно Договору страхування № 003-фро/10(кп) від 28.05.2010 року, що підтверджується квитанцією № 4020522 (а.с. 89). П. 3.7 Договору страхування встановлено лише один період страхування - з 28.05.2010 року до 27.05.2011 року включно. Відповідно до п. 4.2. Договору страхування, страховим випадком за цим Договором є виконання рішення суду про визнання Правового акту недійсним і передачу нерухомого майна (повністю або частково) належному власнику, що набуло законної сили, і прийнято за позовом третьої особи на підставі, яка виникла до укладення Правового акту. Дійсно, згідно п. 4.4 Особливих умов добровільного страхування ризику, пов'язаного з втратою права власності на нерухомість (Доповнення № 1 Правил № 008 «Добровільного страхування фінансових ризиків», зареєстрованих за № 1850566 від 15.06.2005 року), в будь-якому разі випадок визнається страховим за умови, що позов Третьої особи було подано в період дії Договору страхування та Страхувальнику не було відомо претензії третіх осіб на початок дії Договору страхування. Як вбачається з матеріалів справи, заява (позовна заява) про скасування (визнання недійсним) рішення третейського суду була подана до суду 26.07.2010 року. Разом з тим, відповідно до п. 1.8 Особливих умов добровільного страхування ризику, пов'язаного з втратою права власності на нерухомість, умови, що містяться в даних Правилах, можуть бути змінені (виключені або доповнені) за письмовою згодою сторін при укладенні Договору страхування, за умови, що такі зміни не суперечать чинному законодавству України. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком; загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону; конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Отже, у даному випадку застосуванню підлягають умови Договору страхування, які не містять застережень, передбачених п. 4.4 Особливих умов добровільного страхування ризику, пов'язаного з втратою права власності на нерухомість. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про страхування», дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі закінчення строку дії. Таким чином, оскільки припинення права власності [PERSON] на застраховане майно у судовому порядку (страхова подія) відбулося лише 21.11.2012 року на підставі судового рішення, яке набуло законної сили, тобто після закінчення строку дії Договору страхування, то підстави для виплати Вигодонабувачеві страхового відшкодування відсутні. У зв'язку із закінченням строку дії Договору страхування не складався і страховий акт. Вирішуючи даний спір, суд також звертає увагу на наступне. Відповідно до п. 4.2. Договору страхування, страховим випадком за цим Договором є виконання рішення суду про визнання Правового акту недійсним і передачу нерухомого майна (повністю або частково) належному власнику, що набуло законної сили, і прийнято за позовом третьої особи на підставі, яка виникла до укладення Правового акту. П. 4.1 Договору страхування також визначено страхові ризики, серед яких: ризик визнання рішенням суду Правового акту недійсним на підставі невідповідності закону попередніх угод щодо відчуження нерухомого майна; ризик визнання рішенням суду Правового акту недійсним на підставі порушення прав попередніх власників нерухомого майна; ризик визнання рішенням суду Правового акту недійсним внаслідок прав інших спадкоємців на нерухоме майно, що не були враховані при укладенні Правового акту; ризик визнання рішенням суду Правового акту недійсним на підставі незаконних рішень суду щодо набуття попередніми власниками нерухомого майна права власності на нього, які визнані такими у встановленому законодавством порядку; ризик визнання рішенням суду Правового акту недійсним внаслідок помилок при державній реєстрації нерухомого майна. Вищевказані випадки відповідають переліку страхових ризиків, передбаченому п. 4.1 Особливих умов добровільного страхування ризику, пов'язаного з втратою права власності на нерухомість. Дійсно, відповідно до положень Закону України «Про третейські суди» та ст. ст. 3981 - 3985 ЦПК України, рішення третейського суду підлягає скасуванню, а не визнанню недійсним. Отже, у даному випадку необхідне тлумачення умов Договору страхування в частині того, чи розуміється під «визнанням Правового акту недійсним» скасування рішення третейського суду. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників (стаття 213 ЦК, стаття 37 Цивільного процесуального кодексу України) в порядку позовного провадження. Однак, жодною стороною правочину (Договору страхування) не заявлялася у позовному провадженні вимога щодо тлумачення змісту правочину, а тому суд згідно принципу диспозитивності не уповноважений на це. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що право власності на застраховане майно на даний час зареєстроване у встановленому законодавством порядку за [PERSON] та [PERSON], а тому обставина передачі нерухомого майна (повністю або частково) належному власнику є недоведеною в силу вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог (первісного позову та позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору) у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed