Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-15 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги наступним. 28.08.1999 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб, в якому [INFO] народилась донька - [PERSON] . 10.06.2016 року Обухівським районним судом Київської області було ухвалено рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Разом з тим, 02.06.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про участь у вихованні та утримані дитини , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голуб Н.Ю. За умовами договору відповідач взяв на себе обов`язок сплачувати позивачу на утримання дитини суму у розмірі 1000,00 грн., але не менше за 30% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення донькою повноліття. Також сторони домовились, що в разі несвоєчасного виконання умов договору відповідач сплачує неустойку у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Зважаючи на те, що договір не виконується відповідачем з моменту його укладення, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 39 000,00 грн., неустойку (пеню) у сумі 39 000,00 грн., змінити розмір аліментів та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000,00 грн. щомісячно з їх індексацією відповідно до вимог законодавства, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову та до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття. Провадження у справі відкрито 07.11.2019 р., відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирвшено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Вказано, що починаючи з 10.06.2016 р. та включаючи першу половину вересня 2018 р. [PERSON] мешкав з позивачем однією сім`єю, а тому грошові кошти за цей період не можуть бути стягнуті. Зміна розміру аліментів також не є можливою за відсутності умов, визначених у ст. 192 СК України. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача, [PERSON] заперечували щодо задоволення позову. Вислухавши доводи учасників процесу, надавши оцінку наданим доказам суд приходить до висновку про можливість задоволення позову частково, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується учасниками процесу, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, від якого мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано за рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 червня 2016 року. Крім того, як свідчать матеріали справи, між позивачем та відповідачем 02.06.2016 року було укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голуб Н.Ю. Так, сторони домовились, що [PERSON] сплачуються аліменти щомісяця у розмірі 1 000,00 грн., але не меншими за 30% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а в разі продовження навчання дитини у вищому навчальному закладі - до його закінчення, за умови, що дитині раніше не виповниться двадцять три роки. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Представник позивача зазначає, що зобов`язання по сплаті аліментів [PERSON] не виконувались з червня 2016 р. по жовтень 2019 р. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, відповідно до ст. 526 ЦК України. За положеннями ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, відповідно до вимог ст. 629 ЦК України. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про зміну умов договору, визнання його недійсним або розірвання. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованість по сплаті аліментів. При цьому суд не може взяти до уваги доводи сторони позивача, що в період з 2016 р. по вересень 2019 р. сторони проживали однією сім`єю за відсутності будь - яких доказів на підтвердження даної обставини. Крім того, зазначене відповідачем, не спростовує, згідно до вищенаведених норм матеріального права, обов`язку виконання зобов`язань взятих на себе за умовами укладеного сторонами договору. Вираховуючи розмір заборгованості, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, укладаючи 02.06.20216 р. договір про участь у вихованні та утриманні дитини, сторони домовились, що аліменти на утримання дитини сплачуються після розірвання шлюбу. За положеннями ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як вже зазначалось, розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] відбулось за рішенням Обухівського районного суду м. Києва від 10.06.2016 р. За положеннями ст. 223 ЦПК України (в редакції на момент ухвалення рішення про розірвання шлюбу)рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Строк подачі апеляційної скарги на рішення суду , в силу вимог ст. 294 ЦПК України в редакції станом на 2016 р., мала бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , мали подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача заборгованості по аліментам за період з липня 2016 р. по жовтень 2019 р., що становить 38 000,00 грн. Приписами ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Пункт 10 договору про участь у вихованні та утриманні дитини від 02.06.2016 р. містить в собі положення, що при виникненні у [PERSON] заборгованості за аліментами з його вини або в разі несвоєчасного виконання цього договору він сплачує [PERSON] згідно зі статтею 196 СК України неустойку у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Представник позивача вказує, що пеня перевищує розмір заборгованості, а тому з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 39 000,00 грн. Разом з тим, розрахунок пені стороною позивача не здійснено та до суду не подано. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 15.07.2020 р. у справі № 185/1265/17 частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тому положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. При цьому Верховний Суд послався на висновки, що містяться у постанові Верховний Суд України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19). Приймаючи рішення щодо розміру пені, яка має бути стягнута на користь позивача суд має зазначити наступне. Як вбачається з наданих банківських квитанцій, відповідач почав сплачувати аліменти та в період з 24.09.2020 р. по 03.06.2021 р. перерахував позивачу грошові кошти у розмірі 37 833,17 грн. За таких обставин, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача до суми у розмірі 12 000,00 грн. Щодо вимоги позивача про збільшення розміру аліментів до суми 2000,00 грн. щомісячно з їх індексацією відповідно до вимог законодавства, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову та до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття необхідно зазначити наступне. Станом на день розміру справи за положеннями ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку встановлюється Законом України про держаний бюджет на відповідний рік. Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень ст. 7 Закону). Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Отже, прожитковий мінімум для дитини відповідного вік протягом останніх трьох років змінювався у бік зхбільшення. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів (правова позиція Верховного суду, викладена в постановах від 12.09.2018 року № 459/2181/17 та від 20.06.2019 року № 632/580/17). Необхідно зауважити, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. З іншого боку, за приписами ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, наявність підстав для збільшення розміру аліментів, в розумінні положень ст. 192 СК України, встановлено не було. З огляду на викладене, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позову в цій частині. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial