Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

позов мотивований тим, що 05 вересня 2008 року між позивачем, як іпотекодавцем, та відповідачем - ПАТ «Мегабанк», як іпотекодержателем, з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 83-01ПІ/2008 від 05.09.2008 року, був укладений іпотечний договір № 83-01ПВ/2008-з, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського округу Рудик Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4598. Предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира [ADDRESS], яка належала позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.03.2008 року. З 01.04.2001 року в квартирі проживала позивач та її неповнолітня донька - [PERSON], [INFO]. 26.01.2015 року між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, яка є предметом іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г. І. Про укладення вказаного договору позивачу стало відомо 28.06.2015 року при примусовому виконанні державним виконавцем рішення суду про виселення її та її неповнолітньої доньки з квартири, без надання іншого житла. Позивач вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу були порушені норми Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», оскільки даний договір вчинений без попереднього дозволу органу опіки та піклування, тому позивач [PERSON] просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що укладений між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 26 січня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 67. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, відповідно до викладених обставин, просили позов задовольнити. Позивач наголошувала, що у квартирі [ADDRESS] її донька [PERSON], [INFO], постійно проживала з дня народження, тому укладення договору купівлі-продажу без дозволу органу опіки і піклування вважає незаконним. ПАТ «Мегабанк» було достовірно відомо, що у квартирі проживає неповнолітня дитина, оскільки на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження про виселення. Також визнала, що укладаючи кредитний договір та договір іпотеки вона приховала, що дитина має право на користування квартирою і подала довідку, в якій містились неправдиві відомості про склад сім`ї. В квартирі вона проживає до цього часу, а кредит не сплачує з 2012 року, оскільки не має коштів. Представник позивача [PERSON] також зазначив, що при укладенні договору не було з'ясовано наявність прав неповнолітньої дитини на проживання у даній квартирі, не було отримано згоди органу опіки та піклування на укладення договору купівлі-продажу, тому відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» договір купівлі-продажу від 26.01.2015 року просив визнати недійсним. Представник відповідача ПАТ «Мегабанк» - [PERSON] приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Позов не визнав, підтримав надані раніше письмові заперечення (т. 1 а.с. 45, 46, т. 2 а.с. 65) та просив суд в задоволенні позову відмовити. Договір купівлі-продажу квартири, що перебувала під іпотекою в ПАТ «Мегабанк», був укладений відповідно до Закону України «Про іпотеку» на підставі застереження в договорі. При укладенні договору нотаріусу була надана довідка з ЖЕК № 12 від 23.01.2015 року про те, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрованих осіб немає. Вважає, що права дитини порушені не були, а сама [PERSON] діяла недобросовісно і при укладенні кредитного договору та договору іпотеки умисно надала підроблену довідку про відсутність зареєстрованих дітей. За таких обставин підстав для визнання договору недійсним немає. Також просив врахувати, що [PERSON] оскаржувала договір іпотеки з тих самих підстав, але рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 13.08.2015 року в задоволенні позову було відмовлено. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні приймав участь в режимі відеоконференції. Позов не визнав, підтримав раніше надані письмові заперечення (т. 2 а.с. 65). Суду пояснив, що 23.01.2015 року він придбав квартиру [ADDRESS], сплатив кошти ПАТ «Мегабанк» і право власності зареєстрував, тому є добросовісним набувачем майна. На момент укладення договору купівлі-продажу квартири у ній не було зареєстровано жодної людини, про що було надано відповідну довідку з ЖЕК № 12. Представник ПАТ «Мегабанк» у нотаріуса підтвердив, що права малолітніх і неповнолітніх дітей на цю квартиру відсутні, тому отримувати дозвіл органу опіки і піклування на відчуження квартири не потрібно було. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник служби у справах дітей Вінницької міської ради - Манзюк Н.В. в судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву (т. 2 а.с. 175) про розгляд справи у її відсутності, а рішення у справі просила ухвалити з урахуванням прав та інтересів дитини [PERSON], [INFO] Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради 20.03.2008 року (а.с. 90) [PERSON] належала квартира за адресою: [ADDRESS], загальною площею 30,3 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м. Право власності було зареєстровано КП «ВООБТІ» за реєстровим № 632. 05.09.2008 року між [PERSON] та ПАТ «Мегабанк» був укладений іпотечний договір № 83-01ПВ/2008-з, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 4598 (т. 1 а.с. 69-72), згідно якого з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 83-01ПВ/2008 від 05.09.2008 року (кредит на споживчі цілі у розмірі 21900 доларів США строком з 05 вересня 2008 року по 04 вересня 2018 року) [PERSON] передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] загальною площею 30,3 кв.м., житловою 17,1 кв.м. Пунктом 5.1. іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, а також з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством України. Пункт 5.2.1. іпотечного договору містить застереження щодо задоволення вимог іпотекодержателя, а саме: іпотекодержатель має право при зверненні на предмет іпотеки від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, у порядку, встановленому чинним законодавством. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 15.04.2010 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість в сумі 177 057 грн. 63 коп. та звернуто стягнення на предмет іпотеки. Виконавчі листи пред'явлені до виконання. На підставі іпотечного застереження, викладеного в п.5.2.1 іпотечного договору, 26 січня 2015 року між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., зареєстрований в реєстрі за № 67 (т. 1 а.с. 65 - 66). Пунктом 1.1. даного договору передбачено, що в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» та п. 5.2.1. іпотечного договору продавець (ПАТ «Мегабанк»), він же іпотекодержатель, передає у власність покупцю [PERSON], а покупець приймає квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 2.1. договору продаж майна за домовленістю сторін вчинено за 260000 грн., які сплатив [PERSON], що підтверджується копією квитанції (т. 2 а.с. 64). В пункті 1.4 договору продавець - ПАТ «Мегабанк» - засвідчив, що внаслідок відчуження вищезазначеного майна не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних та інших осіб, яких іпотекодавець зобов`язаний утримувати за законом чи договором. Одночасно, під час укладення даного договору, представник ПАТ «Мегабанк» - Яценко О.О. та покупець [PERSON] подали спільну заяву, посвідчену нотаріусом, що на квартиру [ADDRESS], будь-які права малолітніх та неповнолітніх дітей відсутні (т. 1 а.с. 97). Згідно довідки №607 від 23.01.2015 року, виданої МКП «ЖЕК № 12 м. Вінниці» у квартирі [ADDRESS] зареєстрованих осіб немає (а.с. 96 т. 1). Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначила, що внаслідок укладення договору купівлі-продажу порушені права її доньки [PERSON], [INFO], яка мала речове право на майно - право проживання і користування квартирою [ADDRESS], а за відсутності згоди органу опіки і піклування на продаж квартири даний договір слід визнати недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 1, 3 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При цьому відповідно до ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. За змістом статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Судом установлено, що на момент укладення між сторонами іпотечного договору неповнолітня дитина у спірній квартирі зареєстрована не була, не проживала та права власності на спірну квартиру не мала, що також було підтверджено і гарантовано іпотекодавцем [PERSON] в п. 2 іпотечного договору. Відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року № 6-3005цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. За результатами проведення досудового розслідування та досудового слідства і відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2013 року встановлено, що [PERSON], з метою отримання кредиту та укладення договору іпотеки, надала нотаріусу підроблену довідку із МКП «ЖЕК № 12» № 342 про те, що [PERSON] одноособово проживає у [ADDRESS] у зв'язку з чим скоїла злочин, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа (а.с. 176, 177 т. 1). Разом з тим, інших належних і допустимих доказів того, що на момент укладення договору іпотеки і на момент укладення договору купівлі-продажу квартири (26.01.2015 року) в квартирі проживала і була зареєстрована дитина - [PERSON], [INFO], позивач не надала. Більше того, згідно довідки МКП «ЖЕК № 12» № 607, яка подавалась нотаріусу для посвідчення договору, станом на 23.01.2015 року зареєстрованих осіб в квартирі [ADDRESS] немає (а.с. 96 т.1). В судовому засіданні був оглянутий паспорт серії [NUMBER] громадянина України [PERSON], [INFO] і встановлено, що за адресою [ADDRESS], вона була зареєстрована 08.05.2001 року, однак 02.09.2014 року Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради була знята з реєстрації місця проживання за цією адресою. Лише 26.12.2016 року позивач повторно була зареєстрована за адресою - [ADDRESS] Оскільки позивач на момент укладення договору купівлі-продажу не була зареєстрована в спірній квартирі, її донька [PERSON] також могла проживати і бути зареєстрованою в іншому місці. Станом на день укладення договору купівлі-продажу від 26.01.2015 року [PERSON] було 13 років. Частиною 3 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. В судовому засіданні позивач пояснила, що із батьком [PERSON] вона розірвала шлюб, він проживає окремо. Батьківських прав щодо доньки [PERSON] він не позбавлений, аліментів офіційно не сплачує. Таким чином, житлові права дитини можуть бути забезпечені за рахунок обох батьків. Станом на січень 2015 року на виконанні у Вишенському ВДВС ВМУЮ перебувало виконавче провадження 46090120 про виселення [PERSON] і [PERSON] з квартири [ADDRESS] на підставі рішення Апеляційного суду Вінницької області від 28.07.2014 року (а.с. 174-175 т. 1). Виконавче провадження відкрите 19.01.2015 року і завершене 28.05.2015 року в зв`язку з фактичним виконанням (а.с. 199 т. 1). Проте, суд враховує, що позивач не надала доказів, що саме на момент укладення договору купівлі-продажу вона із дитиною проживала у вказаній квартирі, хоча і не була зареєстрована, а на дані обставини звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від13.09.2017 року (а.с. 147-149 т. 2). Також позивач не довела, що квартира [ADDRESS] була єдиним житлом для [PERSON] і її постійним місцем проживання. Клопотання про витребування доказів щодо місця реєстрації неповнолітньої [PERSON] на момент укладення договору купівлі-продажу сторони не заявили, тому в силу ст.ст. 12, 13 ЦПК України справа була розглянута на підставі доказів, які були в матеріалах справи і надані учасниками справи. Також суд приймає до уваги, що [PERSON] пред`явила позов про визнання недійсним договору, стороною якого вона не була. Разом з тим, майно може бути повернуте за позовом власника про витребування майна на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених цими статтями, тому що вони встановлюють спеціальні правила для захисту права власності. Оскільки добросовісне набуття відповідно до ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно набувається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати, то наслідком угоди, вчиненої з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння, якщо для цього є передбачені законом підстави. Враховуючи наведені обставини, норми Закону, вказівки касаційної інстанції у даній справі, що містяться в ухвалі від 13.09.2017 року і є обов`язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO], не доведені і задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed