Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач ТОВ «Вутек-Інвест» звернувся до суду 07.12.2016 року з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає наступне: Між відповідачем [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ВУТЕК-ІНВЕСТ» (позивач по справі) та [PERSON]\~ (відповідач по справі) 30.07.2014 року було укладено договір №3ОЕН/С/14.322, відповідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. 00 коп. строком на 30 календарних днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% за день або 620,50%. Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору, Відповідач прийняв на себе зобовязання своєчасного повернення кредиту та процентів за користування кредитом шляхом внесення в касу Позивача готівкою або перерахування на його рахунок грошових коштів. Відповідно до п. 8.3 Кредитного договору, у разі порушення строків повернення Позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, Позичальник зобовязаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 1% від суми кредиту за кожний день порушення строків повернення кредиту та процентів, починаючи із першого по пятий день такого порушення. Починаючи із третього дня порушення строків повернення кредиту штраф встановлюється у розмірі 2.8% від суми кредиту за кожний день порушення строків та нараховується виходячи із фактичного числа днів такого порушення. Відповідно до п. 9.1 Кредитного договору, Договір набирає чинності з дати його укладання та дії до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань. У звязку з порушеннями виконання зобовязань за кредитним договором, за відповідачем, станом на 25.11.2016 рік виникла заборгованість у загальному розмірі 118790 грн. 00 коп. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договором на загальну суму 118790,00 грн. та судовий збір 1378,00 грн.. В судове засідання 20.03.2017 року представник позивача не зявився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі просить суд їх задовольнити та в разі неявки відповідача не заперечує проти постановлення рішення в заочному провадженні на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася повторно, заперечень або будь-яких заяв або клопотань суду не надала. Викликалась до суду як судовими повістками за останньою відомою адресою, однак до суду повернулися поштові конверти на імя відповідача з відміткою пошти про невручення (а.с.36, 38). Крім того, відповідачка викликалася до суду і через оголошення у газеті «Запорізька правда» №10 від 09.03.2017 року (а.с.42). Відповідно до ч.1ст.77\~ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться. Крім того, відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик, відповідач вважається повідомленим про день розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідно до цивільного-процесуального законодавства, відповідач повідомлена про час та місце слухання справи, будь-яких заяв або клопотань від відповідача до суду не надійшло, за письмовою згодою представника позивача, відповідно до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з неявкою у судове засідання всіх сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, судом встановлено наступне: Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що ТОВ «Вутек-Інвест» (надалі Позивач) та [PERSON] (надалі Відповідач) 30.07.2014 року уклали Договір фінансового кредиту №ЗОЕН/С/14.322 (а.с.9-11). Згідно з умовами даного Договору, Відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. строком на 30 календарних днів до 29 серпня 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Проте Відповідач кредит не погашає. Відповідно до умов кредитного договору, Позичальник у разі порушення строків повернення суми кредиту та нарахованих процентів, зобовязаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 1% від суми кредиту за кожний день порушення строків повернення. Відповідач звертався з заявою до позивача 28.09.2016 та 04.02.2016 року, в який [PERSON] визнає невиконання зобовязань за Кредитним договором, просить позивача продовжити строк дії кредитного договору до 20 років, змінити умови Кредитного договору та провести реструктуризацію боргу (а.с.16-17, 18), однак Відповідями від 14.02.2016 року та від 12.10.2016 року, позивачу було відмовлено в реструктуризації боргу та зміни умов Кредитного договору (а.с. 19, 20) Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин 1 та 2 ст.527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частин 1 та 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязань. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що внаслідок своєчасного невиконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором, виникла заборгованість у\~ розмірі 118790 грн. 00 коп. станом на 25.11.2016 рік, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.7-8), який суд приймає як належний доказ. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем сплачено заборгованість у добровільному порядку. Враховуючи вишезазначене, суд вважає, що представником позивача доведено наявність у відповідача перед позивачем, зазначеного у позовних вимогах, розміру заборгованості за договором, а отже вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості підлягають задоволенню. Крім того, згідно з платіжним дорученням від 18.11.2015 р., позивачем було проведено оплату судового збору за звернення до суду у розмірі 1218 грн. 00 коп. (а.с.1) та згідно платіжного доручення №22 від 01.12.2016 року позивачем проведено оплату судового збору за звернення до суду у розмірі 563 грн. 85 коп. (а.с.2), тобто загальний розмір сплаченого судового збору становить 1378 грн. 00 коп.. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо їх основної частини стягнення суми кредитної заборгованості, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають також й витрати понесені позивачем за звернення до суду у вигляді суми сплаченого судового збору в розмірі 1378 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved