Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

позивач у вересні 2013 року звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на право зворотної вимоги до відповідача, винного в заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки, з якого просить стягнути суму в розмірі 11 191 грн. 44 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у загальному порядку. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, 31 липня 2010 року близько 23 год. 30 хв. в м. Києві на перехресті пр. Московського та пр. Героїв Сталінграду [PERSON] (відповідач по справі), керуючи автомобілем «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER], порушив Правила дорожнього руху України, допустив зіткнення і пошкодження автомобіля «Хонда» д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Ці обставини підтверджуються постановою Оболонського районного суду м. Києва від 03 вересня 2010 року. Таким чином, відповідач винний у заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншому транспортному засобу, яка сталася в зв'язку з порушенням ним Правил дорожнього руху України. Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язками виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Так, 07 жовтня 2010 року [PERSON] на підставі ст. 35 та п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування в зв'язку з пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку № Ч10-107/1 від 19 серпня 2010 року складеного ПП [PERSON] розмір завданих матеріальних збитків власнику автомобіля «Хонда» д.н.з. [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 10 454 грн. 43 коп. за пошкоджений транспортний засіб. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до вимог п. п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначеним цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилось в такому транспортному засобі. В цьому зв'язку позивач здійснив виплату відшкодування в розмірі 8 712 грн. 03 коп., що підтверджується наказом про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] № 3180 від 10 листопада 2010 року та платіжним дорученням № 4610 від 10 листопада 2010 року. Таким чином, матеріалами справи встановлено цивільне право позивача на пред'явлення зворотної вимоги до особи, що заподіяла шкоду у розмірі виплаченого відшкодування, відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідач [PERSON], згідно матеріалів справи є володільцем транспортного засобу - автомобілем «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER], під час керування яким, з його вини заподіяно шкоду застрахованому автомобілю. За послуги аварійного комісара ФОП [PERSON] позивач поніс витрати в розмірі 750 грн., що підтверджується рахунком №211 від 11 жовтня 2010 року, та платіжним дорученням № 4395 від 01 листопада 2010 року, які підлягають стягненню з відповідача. Відтак, враховуючи викладене, пред'явлені до відповідача позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню. Крім того суду представлено документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат, що складаються з витрат на правову допомогу та судового збору, які слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved