Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»), від імені якого діє представник за довіреністю, предявив дійсний позов, в обґрунтування вимог якого зазначив, що 16.08.2012 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір №0122031712БН/2012-08, за умовами якого відповідачу була відкрита кредитна лінія для проведення останньою операції з використання платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту 1500,00 грн на строк до 30.08.2013 року включно. Відповідач належним чином свої зобовязання за кредитним договором не виконує, у звязку з чим станом на 28.07.2016 року виникла заборгованість, загальна сума якої становить\~ 455,97 грн та яка складається з: 168,47 грн заборгованості за кредитом; 155,52 грн заборгованості за відсотками; 56,94 грн пені, нарахованої на прострочену заборгованість по процентам; 75,04 грн пені, нарахованої на прострочену заборгованість за кредитом. Зазначену суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача, крім того просить покласти на неї судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-порталі «Судова влада України» на сторінці Троїцького районного суду Луганської області. Причини неявки суду відповідач не повідомила. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. Згідно наданої позивачем заборгованості за договором про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту №0122031712БН/2012-08 від 16.08.2012 року станом на 27.07.2016 року відповідач [PERSON] має заборгованість за основним боргом в сумі 168,47 грн, заборгованість за процентами в сумі 155,52 грн, заборгованість за пенею на прострочену заборгованість за процентами 56,94 грн та заборгованість за пенею, нараховану на основний борг 75,04 грн, що в загальній сумі становить 455,97 (а.с.7-9). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до ст. 9 вищевказаного Закону, первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. У позовній заяві позивач посилається на те, що між ним та відповідачем 16 серпня 2012 року було укладено Договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту №0122031712БН/2012-08. Згідно з умовами кредитного договору позивачем було відкрито відповідачу кредитну лінію для проведення останньою операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту 1500,00 гривень з датою погашення 30 серпня 2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. На підтвердження зазначених обставин позивачем був наданий лише розрахунок заборгованості та поточна виписка за контрактом. В письмових поясненнях, направлених на адресу суду, позивач послався на те, що договір між банком та [PERSON] був укладений у м. Луганську, тобто на території, на якій здійснювалася антитерористична операція, а тому значна частина документів, в тому числі і документи кредитної справи відповідача залишилась у приміщенні філії банку у м. Луганську і банк не має доступу до них (а.с.64-66). Відповідно до ч.2 ст 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Аналізуючи відповідність наданої позивачем поточної виписки за контрактом вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV суд зазначає, що вона містить обовязкові реквізити, передбачені для первинних документів вищевказаним Законом. Однак, поряд з цим, вона не дає можливості встановити, що заборгованість, зазначена в розрахунку позивачем, виникла саме внаслідок невиконання умов кредитного договору №0122031712БН/2012-08 від 16.08.2012, який був укладений між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» та [PERSON]. Тобто, за відсутності тексту кредитного договору суд позбавлений можливості зробити висновок про те, що виникла заборгованість утворилась саме внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору №0122031712БН/2012-08 від 16.08.2012, так як у наданих позивачем документах відсутні умови, відповідно до яких саме заключався кредитний договір. Крім того, не доведено суми заборгованості, так як з наданих позивачем документів неможливо визначити, чи дійсно позивач при укладенні кредитного договору погоджувалась саме на той розмір відсотків, які зазначені позивачем у позовній заяві, та штрафні санкції у разі невиконання умов кредитного договору. Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка. Таким чином, виписка з особового рахунка клієнта банку може слугувати як документ, що підтверджує суму витрат на оплату банківських послуг з розрахунково-касового обслуговування, за умови зазначення в ній інформації про надання банком таких послуг, сум операцій та заповнення обовязкових реквізитів. Зазначене також підтверджується Листом Державної фіскальної служби від 10.02.2016 № 2673/6/99-99-19-02-02-15. Однак виписка жодним чином не дає можливості суду встановити обсяг зобовязання, визначити всі умови договору, яких дійшли сторони під час його підписання (розмір грошових коштів, які надавались позивачу, строк, на який вони надавались, проценту ставку за їх використання, відповідальність за невиконання умов договору тощо). При винесенні рішення відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд, оцінивши всі зібрані по справі \~докази у сукупності, прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позову не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи та\~не підтверджуються належними доказами, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 526, 530, 625, 629, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: dismissed