Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з уточненим позовом до відповідачів, яким остаточно просить стягнути солідарно з останніх на користь позивача заборгованість за відсотками, пенею, витратами, які були нараховані в період з 13.05.2009р. по 02.04.2014р. за кредитним договором № 217/Р-07 від 21.12.2007р. та становить 532151,80 доларів США, що за курсом НБУ 11,106грн. станом на 02.04.2014р. складає 5910077,89грн., разом із судовими витратами. Обґрунтовуючи доводи первісного уточненого позову позивач зазначає,що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» 21.12.2007р. укладено кредитний договір № 217/Р-07 та [PERSON] отримав на придбання нежитлових приміщень кредит в розмірі 380000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% на річних з кінцевим терміном повернення 20.12.2017р., а в разі порушення зобовязань в розмірі 24% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки і остання взяла на себе зобовязання як солідарний боржник. У звязку з тим, що [PERSON] порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором, тому станом на 07.09.2010р. перед банком виникла заборгованість в розмірі 479639,88 доларів США. В подальшому 11.02.2011р. рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з відповідачів солідарно стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором, яка станом на 13.05.2009р. складала 402558,84 доларів США, тому з урахуванням стягнутих сум заборгованість у вигляді відсотків та пені, що нараховані за період з 13.05.2009р. по 02.04.2014р. становить 4141606,46 доларів США. Далі, 15.08.2014р. укладено договір про внесення змін до кредитного договору, згідно яких позивач та [PERSON] прийшли до домовленості у період з 22.10.2013р. по 15.08.2014р. викласти п.4.8 кредитного договору, яким визначена певна послідовність виконання зобовязання. Окрім того, 18.10.2013р. [PERSON] уклав договір купівлі-продажу предмету іпотеки за згодою банку, згідно умов якого кошти від продажу покупцем сплачені [PERSON] на рахунок позивача та 22.10.2013р. кошти переведені на погашення кредиту і розподілені відповідно до домовленостей. Таким чином, з урахуванням домовленостей, вказаного рішення суду заборгованість у вигляді відсотків та пені, що нараховані за період з 13.05.2009р. по 02.04.2014р. становить 532151,80 доларів США або за курсом НБУ станом на 02.04.2014р. складає 5910077,89грн., з них: - заборгованість за процентами за користування кредитом складає 355604,15 доларів США або 3949339,69грн.; - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 176547,65 доларів США або 1960738,20грн., що позивач і просить солідарно стягнуто із відповідачів разом із судовими витратами. В свою чергу відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, яким простить визнати бездіяльність ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо умов договору б/н від 18.10.2013р. про зміну порядку черговості зарахування та виконання грошових зобовязань за кредитним договором № 217/Р-07 від 21.12.2007р., протиправною; зобовязати відповідача виконати умови договору від 18.10.2013р. , а саме, зарахувати отримані 18.10.2013р. грошові кошти у сумі 1142000,00грн. на погашення тіла кредиту за кредитним договором від 21.12.2007р. в обєму рівному 100% оплати. Обґрунтовуючи вимогу зустрічного позову [PERSON] зазначає, що 18.10.2013р. зроблено пропозицію щодо здійснення продажу предмету іпотеки нежитлових приміщень, а грошові кошти в якості оплати ціни продажу предмету іпотеки будуть направлені на погашення тіла кредиту в обєму 100% оплати. Таку пропозицію сторони укладали письмово зі змінами до п. 4.8 кредитного договору щодо порядку черговості зарахування та виконання грошових зобовязань. 18.10.2013р. [PERSON] укладено договір купівлі-продажу предмету іпотеки на суму 1142000грн., кошти спрямовані на відповідні рахунки ПАТ КБ «ПриватБанк», які були відкриті для виконання оферти. Однак, в подальшому стало відомо, що банк вищевказану суму від продажу предмету іпотеки, направив на погашення пені. [PERSON] також звернулась до суду із зустрічним позовом до відповідача, яким просить визнати договір поруки від 21.12.2007р., що укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії Харківське ГРУ «ПриватБанк» та [PERSON] таким, що є припиненим з 02.02.2009р. Обґрунтовуючи доводи зустрічного позову [PERSON] зазначає, що, дійсно, нею 21.12.2007р. та банком укладено договір поруки, відповідно до умов якого, [PERSON] зобовязалась відповідати за виконання зобовязань [PERSON] У 2009 р. у [PERSON] виникла заборгованість перед банком. Разом з цим, як стало відомо, банк самовільно з 02.02.2009р. підняв розмір відсотків за користування кредитом з 14% річних до 21% річних згідно наказу від 05.01.2009р. про зміну відсоткової ставки. Однак, [PERSON] згоди на збільшення розміру відсотків за користування кредитом не надавала, ніяких додаткових угод не укладала. Також позивач вважає, що з боку банку порушено строки позовної давності. Представник позивача за основним позовом в судовому засіданні підтримав його вимоги у повному обсязі і просить його задовольнити, щодо вимог зустрічних позовів заперечував у повному обсязі, в подальшому в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю. Представники [PERSON] та [PERSON] заперечували щодо позовних вимог, вимоги зустрічних позовів підтримали у повному обсязі. В подальшому представник [PERSON] надав заяву про слухання справи за його відсутністю. Суд, вивчивши доводи позивачів, заперечення відповідачів як за первісним, так і за зустрічними позовами, відповідно, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає позовні вимоги первісного позову такими, що підлягають частковому задоволенню, вимоги зустрічного позову [PERSON] такими, що задоволенню не підлягають, а вимоги зустрічного позову [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» 21.12.2007р. укладено кредитний договір № 217/Р-07 та [PERSON] отримав на придбання нежитлових приміщень кредит в розмірі 380000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% на річних з кінцевим терміном повернення 20.12.2017р., а в разі порушення зобовязань в розмірі 24% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки і остання взяла на себе зобовязання як солідарний боржник. Як вбачається із вказаного кредитного договору, графіку повернення кредиту та сплати відсотків до договорів, позичальник, будучи ознайомленим із умовами кредитування, особисто підписав договір. [PERSON] порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором, тому станом на 07.09.2010р. перед банком виникла заборгованість в розмірі 479639,88 доларів США. 11.02.2011р. рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з відповідачів солідарно стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором, яка станом на 13.05.2009р. складала 402558,84 доларів США, тому з урахуванням стягнутих сум заборгованість у вигляді відсотків та пені, що нараховані за період з 13.05.2009р. по 02.04.2014р. становить 4141606,46 доларів США. Далі, 15.08.2014р. укладено договір про внесення змін до кредитного договору, згідно яких позивач та [PERSON] прийшли до домовленості у період з 22.10.2013р. по 15.08.2014р. викласти п.4.8 кредитного договору, яким визначена певна послідовність виконання зобовязання. 18.10.2013р. [PERSON] уклав договір купівлі-продажу предмету іпотеки за згодою банку, згідно умов якого кошти від продажу покупцем сплачені [PERSON] на рахунок позивача та 22.10.2013р. кошти переведені на погашення кредиту і розподілені відповідно до домовленостей. Таким чином, з урахуванням домовленостей, вказаного рішення суду заборгованість у вигляді відсотків та пені, що нараховані за період з 13.05.2009р. по 02.04.2014р. становить 532151,80 доларів США або за курсом НБУ станом на 02.04.2014р. складає 5910077,89грн., з них: - заборгованість за процентами за користування кредитом складає 355604,15 доларів США або 3949339,69грн.; - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 176547,65 доларів США або 1960738,20грн. Такі обставини підтверджено копіями кредитного договору від 21.12.2007р. (т.1 а.с.14-18), договору поруки від 21.12.2007р. (т.1 а.с.28)., розрахунку заборгованості (т.1 а.с.10-13), рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (т.1 а.с.120,121), розрахунку заборгованості (т.1. а.с.113-116, 220-222), договору про внесення змін до кредитного договору від 15.08.2007р. (т.2 а.с.126), договору купівлі-продажу від 18.10.2013р. (т.2 а.с.46), розрахунків заборгованості (т.2 а.с.23-27, 121-124). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Свої зобовязання банк виконав цілком в обговорений у договорах термін. Відповідно до правил ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Отже, суд прийшов до висновку, що вимоги позову щодо стягнення з позичальника [PERSON] заборгованості у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, що нараховані у період з 13.05.2009р. по 02.04.2014р. з урахуванням домовленостей сторін від 18.10.2013р. та рішення суду від 11.02.2011р., що становить 355604,15 доларів США, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Далі, позивач за первісним позовом просить також стягнути з відповідачів пеню у розмірі 176547,65 доларів США. У відповідності до п. 6.1 кредитного договору від 21.12.2007р. при порушені позичальником будь-якого із зобовязань по сплати відсотків за користування кредитом, передбачених графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, а також п.п.2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 2.4.1, 4.1., 4.2., 4.3., 4.4. договору, с троків повернення кредиту, передбачених графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, а також п.п. 1.3, 2.2.3, 2.3.3 договору, винагороди, передбаченої п.п. 4.5, позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який виплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день нарахування. Положення цього пункту відповідає ч.1 ст. 549 ЦК України, відповідно до правил якої, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ч.3 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконання боржником зобовязання. Між тим, за змістом ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пунктом 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за № 5 від 30.03.2012р. передбачено, що істотними обставинами в розумінні частини 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Судом встановлено, що зобовязання [PERSON] перед ПАТ «КБ «ПриватБанк» з повернення суми кредиту, чат сово виконав, у добровільному порядку за згодою банку продав 18.10.2013р. предмет іпотеки, продав предмет залогу, що не заперечується позивачем, а також те, що відповідач має неповнолітніх дітей і батьків пенсіонерів. Такі обставини підтверджено копіями договору купівлі-продажу від 18.10.2013р., копіями свідоцтва про народження, посвідчень (т.2 а.с.135-139). Отже, враховуючи викладене, суд надійшов до висновку, що є підстави для зменшення розміру неустойки до 88273,82 доларів США, що за курсом НБУ становить 980369,10грн., тому вимоги позову в цієї частині підлягають частиковому задоволенню. Далі, між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] 21.12.2007р. укладений договір поруки, умовами якого остання поручилася відповідати перед кредитором за невиконання [PERSON] в повному обсязі усіх його обовязків, що виникли з кредитного договору в солідарному порядку (т.1 а.с. 28). Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Відповідно до правил ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Разом з цим, як встановлено судом,не заперечується позивачем, що також вбачається із рішення Московського районного суду м. Харкова від 02.09.2013р. (т.1 а.с.197), листа банку від 05.01.2009р., що рішенням кредитного комітету, оформленого наказом банку від 05.01.2009р. № КТ-БТ-СП.2009-1/1, затверджено підвищення процентної ставки за кредитним договором № 217/Р-07 від 21.12.2007р. з 14% до 21% на рік. Таке змінення відбулося без участі та повідомлення [PERSON] Отже, при наявності вищенаведених обставин, вбачається, що обсяг відповідальності позичальника [PERSON] перед банком суттєво збільшився, на що поручитель [PERSON] згоди не давала. Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до ст.. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом ч.1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим. Таким чином, суд надійшов до висновку, що вимоги основного позову в частині стягнення заборгованості за договором поруки з [PERSON] не підлягають задоволенню, відповідно, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» суд задовольняє частково, вимоги зустрічного позову [PERSON] задовольняє повністю. Далі, [PERSON] просить визнати бездіяльність ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо умов договору від 18.10.2013р. про зміну порядку черговості зарахування та виконання грошових зобовязань за кредитним договором та зобовязати відповідача виконати умови договору від 18.10.2013р. по запропонованому ним варіанту. Так, встановлено, що 18.10.2013р. між [PERSON] та [PERSON] укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, згідно умов якого [PERSON] продав нежитлові приміщення, що знаходяться у будинку № 181 по пр.. 50 річчя ВЛКСМ в м. Харкові, ринкова вартість нерухомого майна становить 1132100грн. Нежитлові приміщення відповідно до умов кредитного договору є предметом договору іпотеки. Відповідно до п.4.8 кредитного договору від 21.12.2007р. зобовязання по даному кредитному договору виконуються в наступній послідовності: 1) витрати банку, повязані з виконанням договору (по заставі, витрати на оплату послуг адвокатів); 2) неустойка (штраф, пеня); 3) прострочена винагорода; 4) винагорода; 5) прострочені відсотки; 6) відсотки; 7) прострочений кредит; 8) кредит, якщо інше не передбачено п. 8.5. даного договору. Позивач посилається на той факт, що з боку банку порушено послідовність виконання грошових зобовязань за кредитним договором, оскільки грошові кошти від продажу предмету іпотеки повністю не пішли в погашення тіла кредиту. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усфх істотних умов договору. Між тим, з боку позивача [PERSON] не надано жодного доказу того, що банком порушені саме умови договору від 18.10.2013р. в частині послідовності зарахування коштів, відсутні докази і того, що банк порушив черговість зарахування коштів згідно умов кредитного договору тощо. Не містять таких відомостей і матеріали справи. Крім того, у т.2 а.с.126 міститься копія договору про внесення змін до кредитного договору № 217/Р-07 від 21.12.2007р. від 18.08.2014р., яким ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] прийшли до домовленості в період з 22.10.2013р. по 15.08.2014р. викласти п. 4.8 кредитного договору щодо виконання зобовязання кредитного договору, змінивши послідовність зарахування коштів. Отже, при таких вищенаведених обставинах у суду відсутні підстави для задоволення зустрічного позову [PERSON], як такого, що є безпідставним та недоведеним. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial