Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивач, який є правонаступником ПАТ «Плюс Банк», звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № Ю27.927.70034 від 31.01.2011р., яка складається з: - 432 грн. 72 коп. - сума простроченого боргу; - 1 038 грн. 63 коп. - сума прострочених відсотків; - 1 грн. 99 коп. - сума строкових процентів; - 2 115 грн. 34 коп. - сума пені за несвоєчасне погашення платежу; - 134 грн. 77 коп. - сума віндикаційних витрат; а також понесені ним судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, 31.01.2011р. між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № Ю27.927.70034, згідно якого позивач надав відповідачці [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 1589,00 грн., а відповідачка зобов'язалась повернути до 31.01.2012 року отримані нею від позивача кошти відповідно до умов договору, а також сплачувати відсотки за користування кредитом, зі сплатою 24,00% на рік за користування кредитом. Зобов'язавшись щомісяця здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу, відповідач, взяте на себе зобов'язання не виконала, внаслідок чого станом на 08.01.2014 року виникла заборгованість по вищезазначеному кредитному договору у розмірі 3 723,45 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки разом із понесеними ним судовими витратами. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій зазначив, що підтримує позов у повному обсязі, та просить провести розгляд справи за його відсутності, і не заперечує проти заочного розгляду справи у разі відсутності відповідача. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій просила здійснити розгляд справи за її відсутності, а також зазначила, що визнає позов в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом в ході розгляду справи, 31.01.2011р. між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір № Ю27.927.70034, згідно п.1.1., п.1.2. якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 1589,00 грн. строком на 12 місяців, а саме до 31.01.2012р. Згідно п.2.1 вищезазначеного договору, відповідачка зобов'язалась щомісячно сплачувати позивачу кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування. Відповідно до п.2.4 вищезазначеного договору, позичальник має право стягнути з відповідача пеню, що нараховується за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредиту) в розмірі: 0,15 % - в період прострочення оплати від 1 до 60 днів та 0,65 % - в період прострочення оплати з 61 дня та по день повного погашення боргу. Проте, як вбачається з наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № Ю27.927.70034, отримавши відповідні кошти на умовах повернення, відповідачка, взяте на себе зобов'язання щодо повернення отриманих від позивача коштів не виконала, внаслідок чого, станом на 08.01.2014р. виникла заборгованість по даному кредитному договору, яка складається з: - 432 грн. 72 коп. - сума простроченого боргу; - 1 038 грн. 63 коп. - сума прострочених відсотків; - 1 грн. 99 коп. - сума строкових процентів; - 2 115 грн. 34 коп. - сума пені за несвоєчасне погашення платежів; - 134 грн. 77 коп. - сума віндикаційних витрат, яку позивач просить стягнути з відповідача. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З вищенаведеного суд вбачає, що, дійсно мали місце обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми боргу за несплату кредиту та процентів за користування кредитними коштами. При цьому, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 2 115 грн. 34 коп. - суд дійшов наступного висновку. Як зазначено у розрахунку заборгованості, наданого позивачем, сума нарахованої позивачем пені складає 2 115 грн. 34 коп. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно рішення Конституційного Суду України N 7-рп/2013 від 11.07.2013р., Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відповідно до ч.3 ст.13 ЦК України, зловживання правом не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, правом на позов про стягнення суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, що виникло у позивача після несплати відповідачкою чергового платежу - позивач не скористався, що потягло за собою перетворення пені з засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання у розмірі 1589,00 грн. на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Враховуючи вищевикладене, та, встановивши, що, розмір пені у сумі 2 115,34 грн. значно перевищує розмір збитків, завданих позивачу, суд вважає необхідним, на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, зменшити нарахований позивачем розмір пені до 400,00 грн. Таким чином, встановивши в ході розгляду справи, що дійсно мали місце обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд, задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором, вважає необхідним, на підставі ст.88 ЦПК України задовольнити також вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь понесених ним, та документально підтверджених судових витрат.

Outcome: approved