Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

Позивач через свого представника у липні 2017 року звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою до відповідачів, в якій просить захистити свої права як споживача послуг з постачання природнього газу шляхом встановлення факту, що має юридичне значення, щодо відсутності у неї простроченої заборгованості за спожитий природний газ станом на 01 липня 2017 року із зазначенням переплати в розмірі 3 308,22 грн згідно з доданим розрахунком позову, або іншої, визначеної судом за результатами розгляду даної справи, а також просить стягнути солідарно з відповідачів 10 000,00 грн моральної шкоди. У підтвердження своїх вимог представник позивача зазначив, що на праві приватної власності [PERSON] належить частина одноповерхового будинку [ADDRESS] (далі - будинок 1), яка газифікована у Ірпінській філії ВАТ «Київоблгаз». У 2013 році за тією ж адресою позивач побудувала новий окремий одноповерховий житловий будинок (далі - будинок 2), який також газифікований Ірпінською філією ПАТ «Київоблгаз». З 01.07.2015 ПАТ «Київоблгаз» не здійснює постачання природного газу на території Київської області, на підставі ліцензії постачання здійснює ТОВ «Київоблгаз Збут». У грудні 2016 року працівники контакт-центру ТОВ «Київоблгаз Збут» повідомили позивача, що за нею обліковується заборгованість у декілька тисяч гривень. Проте остання стверджує, що рахунки за спожитий газ сплачує вчасно, тому заборгованості у неї бути не може. Жодних показників з лічильників ніхто не брав, оскільки лічильник у будинку 1 розміщений всередині, а лічильник будинку 2 знаходиться на зовнішній стіні будинку 1. Без відома позивача доступ контролера до цих лічильників не є можливим. Позивач звернулась із заявою до ТОВ «Київоблгаз Збут», в якій просила провести перерахунок у зв'язку з некоректними даними показників лічильників. Однак вказане звернення залишене відповідачами без відповіді та задоволення. Представник позивача вказує, що за сплачений позивачем спожитий газ у січні та лютому 2017 року виникла переплата тому, що останній було нараховано субсидію. Представник позивача вважає, що ТОВ «Київоблгаз Збут» протиправно списало зараховану субсидію з рахунків позивача в рахунок часткового погашення неіснуючої заборгованості за попередній період. Перелічені обставини призвели до звернення позивача до суду. 03 серпня 2017 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва у даній справі відкрито позовне провадження. 26 грудня 2017 року позивач через свого представника надала заяву про зменшення позовних вимог, у якій просила встановити факт, що має юридичне значення, щодо відсутності заборгованості за спожитий природній газ станом на 01 липня 2017 року із зазначенням переплати в розмірі 3 244,43 грн, зобов'язати відповідачів здійснити перерахунок по особовому рахунку [NUMBER] та стягнути солідарно моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який є одночасно третьою особою по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з урахуванням уточнення, посилаючись на вищевикладені обставини. У судовому засіданні представник відповідача ПАТ «КИЇВОБЛГАЗ» Пазюра О.О. просила у позові відмовити у повному обсязі, оскільки заборгованість позивачу нарахована з вересня 2015 року, а його довіритель з 01 липня 2015 року не є постачальником природного газу на території Київської області. У судове засідання представник ТОВ «Київоблгаз Збут» не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що ТОВ «Київоблгаз Збут» є постачальником природнього газу, при цьому визначення обсягу спожитого природнього газу до їх компетенції не відноситься. Окрім того вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається виключно в порядку окремого провадження, а відтак, на думку представника ТОВ «Київоблгаз Збут», вказана вимога не може бути позовною. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] належить 38/100 частини одноповерхового будинку 1, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Будинок 1 є газифікованим Ірпінською філією Відкритого акціонерного товариства «Київоблгаз», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Київоблгаз» (а.с.21-28). У 2000 році для обліку спожитого природного газу [PERSON] встановила у своїй частині Будинку-1 газовий лічильник № 308075, який пройшов повірку відповідності обміру газопостачання (а.с.28). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з квитанції від 28.03.2011 позивач сплатила заборгованість за спожитий природній газ 2490 куб. м. за період з квітня 2009 року по березень 2011 року у сумі 1 740,96 грн (а.с.43). Окрім того, як встановлено з будівельного паспорту від 18.05.2012, за адресою [ADDRESS] знаходиться будинок 2, який належить [PERSON] (а.с.29). Будинок-2 газифікований Ірпінською філією ПАТ «Київоблгаз» відповідно до технічних умов від 10.04.2013 та проекту газифікації. Облік спожитого природнього газу у будинку 2 здійснюється за допомогою газового лічильника № 4626703 (а.с.35-39). З матеріалів справи судом встановлено, що 06 листопада 2013 року між Ірпінською філією ПАТ «Київоблгаз» та [PERSON] було укладено новий типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання, який врахував вже сумарну площу будинку 1 та будинку 2, які належать на праві приватної власності позивачу (а.с.37-39). Тому є всі підстави вважати, що на момент підписання вищезазначеного договору заборгованість у позивача за вже спожитий природній газ була відсутня, оскільки у вказаному договорі відсутні відомості щодо наявності будь-якої заборгованості за спожитий природний газ (а.с.37-39). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З матеріалів справи встановлено, що 21 травня 2015 року ТОВ «Київоблгаз Збут» видано ліцензію № 1588 на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом терміном дії з 01 липня 2015 року по 30 червня 2020 року на території Київської області. У зв'язку зі створенням ТОВ «Київоблгаз Збут» сторонами переукладено договір щодо постачання природного газу та визначено, що за нарахування заборгованості за спожитий природний газ відповідає ТОВ «Київоблгаз Збут». При цьому особовий рахунок позивача змінився з № [NUMBER] на № [NUMBER]. Позивач стверджує, що станом на грудень 2016 року нею спожито 20 697 куб. м. природного газу, що підтверджує показниками лічильника (а.с.48). За вказаний газ заборгованість сплачена у повному обсязі, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.45-47). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На виконання вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідачі не надали суду своїх доказів спожитого газу позивачем та розміру сплачених за нього грошових коштів, чим не спростували наведені позивачем відомості. З січня 2017 року по квітень 2017 року позивачу було нараховано субсидію, у тому числі на щомісячне споживання природнього газу в обсязі 294,342 куб. м. в сумі 1 940,78 грн з обов'язковим платежем за цей об'єм по 84,00 грн, який вона була зобов'язана здійснювати щомісяця у період нарахування субсидії (а.с.49). З наданих суду квитанцій встановлено, що за період з січня 2017 року по 01 липня 2017 року у позивача за спожитий природний газ наявна переплата у розмірі 3 244,43 грн, у зв'язку з чим суд вважає необхідним встановити вказаний факт, що має юридичне значення, та зобов'язати ТОВ «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» та ПАТ «КИЇВОБЛГАЗ» здійснити перерахунок по особовому рахунку позивача за [NUMBER]. Посилання представника ТОВ «Київоблгаз Збут» на ті обставини, що вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається виключно в порядку окремого провадження, а відтак не є позовною, на думку суду, не може бути підставою у відмові в задоволенні позову, оскільки в судовому засіданні встановлено, що між сторонами існує спір про право, а тому вказаний факт не може бути встановлений в порядку окремого провадження. У частині стягнення солідарно з відповідачів 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди суд вважає необхідним відмовити, виходячи з наступного. Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, позивач посилалася на те, що з грудня 2016 року в її сторону надходили постійні звинувачення у невиконанні договірних зобов'язань, погрози припинити газопостачання, відбувалось ігнорування її звернення, що призвело до душевних страждань, подальшого ушкодження здоров'я, знервованості, переживання, погіршення стану стосунків в сім'ї, розладу сну. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п. 5 зазначеної постанови роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи те, що суду не надано доказів, якими підтверджується факт заподіяння позивачу моральних страждань або втрат немайнового характеру, а також не обґрунтовано розмір моральної шкоди, який просить стягнути позивач, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у вказаній частині. На підставі вищевикладеного та ст. 509, 526, 610, 612, 1167 ЦК України,

Outcome: partial