Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позивач, Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України звернувся із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів за навчанняу розмірі 148 737,49 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що на підставі рішення приймальної комісії від 12 серпня 2010 року наказом ректора Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» №264 від 15 серпня 2010 року [PERSON] зараховано студентом першого курсу медичного факультету. На виконання вимог Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №992 від 22 серпня 1996 року та Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України №367 від 25 грудня 1997 року, 01 вересня 2010 року між позивачем ДВНЗ «ТДМУ імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» та відповідачем укладено угоду №21 про підготовку фахівців з вищою освітою. За умовами вказаної угоди відповідач зобов`язувався прибути після закінчення ДВНЗ «ТДМУ імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» на місце працевлаштування відповідно до направлення і відпрацювати не менше трьох років по закінченню навчання в інтернатурі; у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. В червні 2016 року відповідача як молодого спеціаліста направлено на роботу у Золотниківську районну лікарню Теребовлянського району Департаменту охорони здоров`я Тернопільської ОДА. Із пропозицією щодо працевлаштування відповідач був ознайомлений та погодився, про що свідчать його підписи в картці працевлаштування випускника та пропозиції щодо працевлаштування. Окрім цього, направлення на роботу №02010830/021 було вручене відповідачу особисто, про що свідчить його підпис в Журналі обліку направлень на роботу випускників 2016 року. Відповідно до інформації, викладеній у листі начальника управління охорони здоров`я Тернопільської ОДА №3870/06-01 від 02 вересня 2019 року, [PERSON] , звільнений з посади лікаря-інтерна КНП «Тернопільська університетська лікарня» 04 серпня 2019 року за власним бажанням. Вважають, що вказані обставини свідчать про те, що відповідач відмовився відпрацювати за направленням не менше трьох років як молодий фахівець в державній установі охорони здоров`я по закінченню навчання в інтернатурі, як наслідок, не виконання відповідачем умов угоди тягне за собою обов`язок відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного бюджету вартість навчання. Відповідно до розрахунку фактичних затрат на навчання одного студента медичного факультету Університету за державним замовленням випуску 2016 року, вартість навчання становить 83 597,06 грн. Згідно довідок про доходи №07/5545 та №07/5546 від 21 листопада 2019 року, за період навчання відповідача у ДВНЗ «ТДМУ імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» з вересня 2010 року по червень 2016 року відповідачу було нараховано та виплачено стипендію в розмірі 65 140,43 гривень. 20 листопада 2019 року позивачем було надіслано відповідачу вимогу про виконання зобов`язання, проте, станом на день подання позовної заяви письмової відповіді від відповідача на адресу Університету не надходило. За вказаних обставин просять позов задовольнити. Представник відповідача адвокат Ходюк К.М. подала відзив на позов у якому позов не визнала, зазначивши, що стягнення коштів за навчання із відповідача ставить в істотні не рівні права осіб, які закінчили навчальні заклади до прийняття Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року та які продовжують навчання після прийняття цього Закону, а також порушують норму конституційного права на вільний вибір місця подальшої роботи осіб, які закінчили вищі навчальні заклади. Також вважає, що вимоги позивача про стягнення із відповідача 65140,43 грн. отриманої ним стипендії не входять у структуру витрат, передбачених пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом міністерства охорони здоров`я від 25.12.1997 року №367. Відтак, вважає, що позов не підлягає до задоволення. Позивачем відповідь на відзив суду не подавалась. Ухвалою суду від 02.01.2020 року відкрито провадження у даній справі та вирішено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 12.01.2021 року зупинено провадження у даній справі до касаційного перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у справі №607/3693/17. 28.07.2021 року ухвалою суду у даній справі поновлено провадження. Представник Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України - Молень І.Й. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ходюк К.М. позов не визнала, вважає, що у його задоволенні слід відмовити. Також, при вирішення справи просить врахувати, що [PERSON] не зміг продовжувати роботу та відпрацювати не менше трьох років по закінченню навчання в інтернатурі з об`єктивних причин, у зв`язку із важкою онкологічною хворобою дитини - гострого лімфобластного лейкозу [PERSON] , [INFO] , яка є дитиною інвалідом та необхідності проходження нею лікування за кордоном. Крім цього, просить врахувати, що на утриманні відповідача перебувають ще двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, вважає, що відповідальність відповідача на підставі пункту 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою КМ України №992 від 22.08.1996 року не може бути застосовано, оскільки у [PERSON] були поважні причини не прибути за направленням та відпрацювати не менше трьох років після закінчення навчання в інтернатурі. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини. На підставі рішення приймальної комісії від 12 серпня 2010 року, наказом ректора Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» №264 від 15 серпня 2010 року [PERSON] зараховано студентом першого курсу медичного факультету. 01 вересня 2010 року між Державним вищим навчальним закладом «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України» та [PERSON] укладено угоду №21 про підготовку фахівців з вищою освітою. За умовами вказаної угоди відповідач зобов`язався прибути після закінчення ДВНЗ «ТДМУ імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» на місце працевлаштування відповідно до направлення і відпрацювати не менше трьох років по закінченню навчання в інтернатурі. Також зазначеною угодою передбачено, що у разі відмови [PERSON] їхати за призначенням, останній зобов`язується відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Відповідно до Протоколу засідання комісії з персонального розподілу спеціалістів, які закінчують Державний вищий навчальний заклад «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» у червні 2016 року, від 30 жовтня 2015 року, вирішено направити [PERSON] , як молодого спеціаліста на роботу в Золотниківську районну лікарню Теребовлянського району Департаменту охорони здоров`я Тернопільської ОДА на посаду лікаря-терапевта. Із пропозицією щодо працевлаштування [PERSON] був ознайомлений та згідний, про що свідчать його підпис в Картці працевлаштування випускника та пропозиції щодо працевлаштування. Направлення на роботу № 02010830/021 було вручено відповідачу [PERSON] особисто, про що свідчить його підпис в Журналі обліку направлень на роботу випускників освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст» за 2016 рік. Наказом ректора Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» №144 (ДМ) від 23 червня 2016 року на підставі результатів державних екзаменів і відповідно з рішенням Державної екзаменаційної комісії [PERSON] присвоєно кваліфікацію лікаря і видано диплом. Як вбачається із інформації, викладеній у листі Управління охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації від 02 вересня 2019 року за №3870/06-01, адресованого Тернопільському національному медичному університету імені І.Я. Горбачевського, [PERSON] , звільнений з посади лікаря-інтерна КНП «Тернопільська університетська лікарня» 04 серпня 2019 року, за власним бажанням. Відповідно до розрахунку фактичних затрат на навчання одного студента медичного факультету Університету за державним замовленням випуску 2016 року, вартість навчання [PERSON] становить 83 597,06 грн. Згідно довідки про доходи №07/5545 виданої 21 листопада 2019 року Тернопільським національним медичним університетом імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України, загальна сума доходу [PERSON] за період з вересня 2010 року по грудень 2014 року становить 43 578,18 гривень. Відповідно до довідки про доходи №07/5546 виданої 21 листопада 2019 року Тернопільським національним медичним університетом імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України, загальна сума доходу [PERSON] за період з січня 2015 року по червень 2016 року становить 21 562,25 гривень. Згідно з наказом МОЗ України №1353 від 12 червня 2019 року «Про зміну найменування та затвердження статуту Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського МОЗ України (нова редакція)», Державному вищому навчальному закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» змінено найменування на Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України. Відповідно до наказу Управління охорони здоров`я Тернопільської облдержадміністрації від 28.07.2016 року №96-К «Про зарахування до інтернатури [PERSON] », випускника 2016 року Тернопільського державного медичного університету ім..І.Я.Горбачевського зараховано на посаду лікаря-інтерна до КЗТОР «Тернопільська університетська лікарня» з 01.08.2016 року до 29.06.2018 року. Після закінчення інтернатури перевести [PERSON] на посаду лікаря-тарапевта Золотниківської районної лікарні Теребовлянського району Тернопільської області. Як вбачається з наказу головного лікаря комунального закладу Тернопільської обласної ради «Тернопільська університетська лікарня» від 01.08.2016 року №339-К «Про прийняття на роботу [PERSON] », [PERSON] прийнято на посаду лікаря-інтерна із спеціальністю «Внутрішні хвороби» з 01.08.2016 року. Наказом головного лікаря комунального закладу Тернопільської обласної ради «Тернопільська університетська лікарня» від 10.08.2017 року №474-К, [PERSON] надано академічну відпустку терміном на один рік з 04.08.2017 року по 04.08.2018 року у зв`язку із сімейними обставинами. Аналогічний наказ видано начальником управління охорони здоров`я облдержадміністрації від 02.08.2017 року №171-к про надання академічної відпустки [PERSON] на вказаний період у зв`язку із сімейними обставинами (хворобою дитини і потребою у довготривалому лікуванні). В подальшому, [PERSON] продовжено академічну відпустку з 06.08.2018 року терміном на один рік у зв`язку із хворобою дитини згідно наказів заступника начальника управління охорони здоров`я Тернопільської облдержадміністрації від 06.08.2018 року №135-К та наказом головного лікаря комунального закладу Тернопільської обласної ради «Тернопільська університетська лікарня» від 20.08.2018 року №1911 з 06.08.2018 року по 05.08.2019 року. Наказом головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради від 05.08.2019 року №391-К, звільнено [PERSON] лікаря інтерна за власним бажанням згідно із ст..38 КЗпП України на підставі поданої ним особистої заяви. Таким чином, до закінчення проходження інтернатури КНП «Тернопільська університетська лікарня», [PERSON] звільнився за власним бажанням, відтак не виконав узятого на себе зобов`язання відповідно до укладеної угоди №21 про підготовку фахівців з вищою освітою від 01 вересня 2010 року між ним та Державним вищим навчальним закладом «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України». Як вбачається із копії свідоцтв про народження, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із виписки Центру дитячої онкогематології і трансплантації кісткового мозку відділення хіміотерапії онкогематологічних захворювань з блоком інтенсивної хіміотерапії Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охмадит» [PERSON] перебувала на лікуванні у вказаному медичному закладі з діагнозом гострий лімфобластний лейкоз з 18.05.2017 року по 21.08.2017 року. Відповідно до копії медичної виписки, [PERSON] , [INFO] проходила курс лікування з приводу виявленого у неї онкологічного захворювання у Верхньосілезькому центрі здоров`я дитини ім..Св.Івана Павла ІІ (Республіка Польща). Згідно з вимогами частини другої статті 52 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин сторін у справі, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22.08.1996 (чинною на момент виникнення правовідносин) затверджено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням (надалі - Порядок), пунктом 3 якої передбачено, що Порядок, затверджений пунктом 1 цієї постанови, поширюється на осіб, що навчаються за спеціальностями медичного профілю. Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком №1. Пунктом 6 Порядку передбачено, що згідно з угодою випускник зобов`язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця вищою освітою. Відповідно до п. 18 Порядку керівництво вищого навчального закладу не пізніше ніж за рік до закінчення навчання пропонує випускнику посаду відповідно до укладеної угоди. Пунктом 19 Порядку передбачено, що оформлене замовником або вищим навчальним закладом (за домовленістю із замовником) направлення на роботу є підставою для укладання трудового договору між молодим фахівцем і замовником. Відповідно до п.20 Порядку молодий фахівець повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Окрім цього, згідно п.14 цього Порядку у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Згідно п.1 Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» №77/96 від 23.01.1996, із змінами, внесеними згідно з Указом Президента №342/96 від 16.05.1996, вищі навчальні заклади України здійснюють підготовку спеціалістів: за рахунок коштів Державного бюджету України, республіканського бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів - за державним замовленням; за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб - для роботи у недержавному секторі народного господарства; за рахунок власних коштів особи - для роботи у державному і недержавному секторі народного господарства (за бажанням). Окрім цього, пунктом 2 цього Указу передбачено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 367 від 25.12.1997 затверджено Порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням. Пунктом 6 даного Порядку передбачено, що випускники, які уклали угоду з вищим закладом освіти після зарахування на навчання, а також ті, що почали навчання до 1996 року за державним замовленням без укладення угоди, зобов`язані відпрацювати за місцем призначення не менше ніж три роки. Також, згідно п.21 цього Порядку випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п.п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Вимогами частини 1 ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з вимогами ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків. Згідно із пунктом 1 ч.1 ст.1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі, як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позов Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України підлягає до часткового задоволення, а тому слід стягнути із [PERSON] на користь Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України кошти за навчання в розмірі 83 597 гривень 06 копійок. Задовольняючи позов частково, суд відкидає твердження представника відповідача про те, що стягнення коштів за навчання із відповідача ставить в істотні не рівні права осіб, які закінчили навчальні заклади до прийняття Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року та які продовжують навчання після прийняття цього Закону, а також порушує норму конституційного права на вільний вибір місця подальшої роботи осіб, які закінчили вищі навчальні заклади. Так, якщо частина друга статті 52 Закону України «Про освіту» 1991 року була чинною на час вступу студента до вищого навчального закладу, та особа, яка претендує на отримання вищої освіти, добровільно підписала угоду про підготовку фахівця з вищою освітою, навчалась за кошти державного бюджету, погодилась відшкодувати вартість цього навчання, погодилась на працевлаштування її відповідним навчальним закладом на умовах зазначеної угоди та отримала направлення на роботу, то у разі відмови цієї особи відпрацювати відповідно до умов зазначеної угоди встановлений термін відпрацювання заклад освіти, який забезпечив відповідне навчання цієї особи, може в судовому порядку стягнути кошти за навчання. Оскільки частина друга статті 52 Закону України про освіту 1991 року у редакції чинній на час виникнення правовідносин сторін цього спору щодо здобуття відповідачем зазначеної освіти, була чинною, то такі цивільні правовідносини, що виникли між сторонами з моменту укладення угоди від 01.09.1010 року регулюються саме нею. Положення частини першої статті 58 Конституції України та частини другої статті 5 ЦК України щодо зворотної дії в часі закону, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, в даному разі потрібно розуміти так, що особа звільняється від встановленої законом цивільної відповідальності, в тому разі коли така відповідальність закріплена лише скасованим законом, однак скасування закону, який передбачає цивільну відповідальність особи, за загальним правилом не звільняє її від цивільної відповідальності на користь контрагента, якщо така відповідальність закріплена і в чинному цивільно-правовому договорі, укладеному з цією особою. Зазначена правова позиція викладена у пунктах 69-72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 року у справі №607/3693/17. Також, задовольняючи часткового позов, суд враховує, що відповідача наказом головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради від 05.08.2019 року №391-К, звільнено з посади лікаря інтерна за власним бажанням, згідно із ст..38 КЗпП України, на підставі поданої ним особистої заяви. Відтак вважає, що відповідач [PERSON] не відпрацював після закінчення інтернатури без поважних причин, оскільки подав заяву про своє звільнення з роботи за власним бажанням. Крім цього, суд зауважує, що [PERSON] неодноразово надавалась академічна відпустка на час лікування своєї дочки, відтак роботодавцем бралось до уваги зазначені обставини та могли бути продовжені й надалі. Однак, задовольняючи позов частково, суд вважає, що вимоги позивача у частині стягнення із відповідача стипендії у розмірі 65140,43 грн. не підлягають до задоволення в силу вимог п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, оскільки судом не встановлено факту недобросовісного набуття [PERSON] отриманих коштів, які є стипендією, як не встановлено й наявності рахункової помилки. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 02 липня 2014 року (справа 6-91цс14) та від 22 січня 2014 року (справа 6-151цс13). Крім цього, із доказів наданих позивачем, які підтверджують факт виплати відповідачу стипендії на вказану суму не зазначено, що така стипендія належить до академічного виду стипендії, яка виплачувалась відповідачу, як засіб заохочення академічної його успішності. Адже, студентам, які навчаються за державним замовленням у закладах вищої освіти державної або комунальної власності, призначається академічна стипендія за результатами навчання з урахуванням критеріїв, визначених КМ України, або соціальна стипендія, як частина державних пільг і гарантій. Однак, дані, які б підтверджували те, що відповідачу [PERSON] на період його навчання у вказаному вищому закладі освіти виплачувалась стипендія, яка відноситься до академічної, тобто за результатами навчання, у матеріалах справи відсутні та у довідках про доходи відповідача №07/5545, 07/5546 від 21 листопада 2019 року, виданих Тернопільським національним медичним університетом імені І.Я. Горбачевського, не містять. Представник відповідача у судовому засіданні не визнав факт виплати [PERSON] стипендії, яка відноситься до академічної, зазначивши, що вони взагалі не містять, що який вид грошових доходів виплачувався відповідачу. Таким чином, суд вважає, що у частині вимог позивача про стягнення із відповідача отриманої стипендії у розмірі 65140, 43 слід відмовити. Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 2 231,06 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: partial