Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця в розмірі 13936,75 грн та судового збору у розмірі 2102 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 02.06.2006 р. [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав заяву №б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 10500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть від 22.11.2016 року. Позивач зазначає, що станом на дату смерті заборгованість позичальника [PERSON] перед банком за кредитним договором №б/н від 02.06.2006 року становить 13936,75 грн - заборгованість за тілом кредиту, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості. 15.10.2019 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги спадкоємцю, але ніяких дій виконано не було, заборгованість не погашена, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач не надав суду доказів того, що померлий [PERSON] уклав кредитний договір з банком та отримав кредит. Відповідач вважає, що надана анкета-заява не свідчить про отримання померлим кредиту. Крім того, в самій анкеті-заяві не вказано термін дії картки та розмір кредитного ліміту, а наданий розрахунок заборгованості не є безспірним доказом існування договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору. Також відповідач вказує, що позовні вимоги є необґрунтованими, так як не вказано, що він дійсно прийняв спадщину і може нею розпоряджатися та задовольнити вимоги кредитора спадкодавця. Відповідач зазначає, що не отримав свідоцтво про прийняття спадщини і тому не зрозуміло, чому позивач пред`явив вимоги про стягнення вказаної заборгованості саме до нього. На підставі вищезазначеного просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач у встановлений законом строк подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що банком надано докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов`язань; позичальником було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Позивач вважає, що відповідачем не доведено відсутність заборгованості та відповідно виконання умов договору належним чином, та акцентує увагу на тому, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що останній знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором.На підставі вищезазначеного, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином були повідомлені, представник відповідача надала суду заяву, в якій просила відмовити в задоволенні позовних вимог та розглянути дану справу без її участі та участі відповідача. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.06.2006р. [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав заяву №б/н, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст. 207 Цивільного кодексу України). Частиною 1 ст. 634 Цивільного кодексу України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що позичальник свої зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами з а кредитним договором б/н від 02.06.2006р. належним чином не виконав, внаслідок чого у позивальника [PERSON] виникла заборгованість за кредитом. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.11.2016 року (а.с.37; 95; 107). Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором №б/н від 02.06.2006 року, судом встановлено, що станом на момент смерті [PERSON] - [INFO] - заборгованість останнього за кредитним договором становила 4887,86 грн, а не 13936,75 грн, як було зазначено позивачем (а.с. 13-14). З наявних в справі матеріалів спадкової справи №74/2017 на майно померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що заяву про прийняття спадщини після смерті подав його син [PERSON] , інших заяв про прийняття спадщини - не подано. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.02.2004р., [PERSON] на праві приватної, спільної часткової власності належить ј чатина приміщення квартири спільного заселення, одноквартирного будинку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 235). Крім того, з наявних в справі матеріалів спадкової справи №83/14 на майно померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що заяву про прийняття спадщини після її смерті подав їїчоловік [PERSON] , а [PERSON] - син померлої подав заяву про відмову від спадщини, інших заяв про прийняття спадщини - не подано. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.02.2004р., [PERSON] на праві приватної, спільної часткової власності належить ј частина приміщення квартири спільного заселення, одноквартирного будинку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 235). Також, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №226885 від 05.04.2006р. [PERSON] належить земельна ділянка кадастровий номер 5325455300:30:012:0003, площею 0,15 га, розташована в [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. 24.03.2017р. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направив до Чутівської державної нотаріальної контори претензію кредитора боржника - [PERSON] . 11.07.2017р. державний нотаріус Чутівської Державної нотаріальної контори повідомила ПАТ КБ «ПРИВАТ-БАНК» про те, що після померлого [PERSON] заяву про прийняття спадщини подав [PERSON] , інших заяв про прийняття спадщини - не подано. 13.12.2018р. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повторно направив до Чутівської державної нотаріальної контори претензію кредитора боржника - [PERSON] . 01.02.2019р. державний нотаріус Чутівської Державної нотаріальної контори повідомила ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про те, що претензії кредитора від 24.03.2017р. та від 13.12.2018р. зареєстровані та прийняті до уваги, а також зазначила, що після померлого [PERSON] заяву про прийняття спадщини подав [PERSON] . Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.609 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Частинами 1,3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України строк. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. У відповідності до положень ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі. Приписи зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Відповідно до пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту. Таким чином, стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. Аналогічний висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 11.07.2018р. у справі №495/1933/15-ц. Судом встановлено, що станом на момент смерті у [PERSON] перед ПАТ КБ «ПРИВАТ-БАНК» існувала заборгованість за кредитом, виданим на підставі його анкети-заяви від 02.06.2006 р., у розмірі 4887,86 грн. Суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що позивач не надав суду доказів того, що померлий [PERSON] уклав кредитний договір з банком та отримав кредит, оскільки такі твердження спростовуються наданими позивачем виписками по картковому рахунку за період з 01.01.1999 по 03.05.2020 [PERSON] у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з яких вбачається, що [PERSON] отримав кредит у розмірі 10500 грн грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, довідкою про зміну умов кредитування кредитної картки оформленої на [PERSON] , довідкою про надані [PERSON] кредитні картки. Також із зазначених виписок вбачається, що [PERSON] протягом 2006-2016 років користувався кредитом, однак не належним чином виконував зобов`язання з погашення кредиту, у зв`язку з чим, у останнього виникла заборгованість за тілом кредиту, яка станом на момент смерті складала 4887,86 грн (а.с.143-164). Судом також встановлено, що позивач, як кредитор спадкодавця [PERSON] , у встановлений законом строк пред`явив свої вимоги до спадкоємця [PERSON] , який є єдиним спадкоємцем за законом та прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Також, з матеріалів справи вбачається, що вартості майна, одержаного у спадщину відповідачем, достатньо для повного задоволення вимог кредитора -ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Щодо посилань відповідача про те, що ним не отримано свідоцтво про право на спадщину, а тому відсутні підстави для задоволення вимог кредитора спадкодавця, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Аналогічний висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду Верховноо Суду від 02.10.2019р. по справі №636/2726/16-ц. З матеріалів справи вбачається, що станом на момент ухвалення рішення відповідач вимоги кредитора спадкодавця не задовольнив та не погасив заборгованість спадкодавця у сумі 4887,86 грн., у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та не підтвердилися наданими позивачем доказами, в тому числі - розрахунком заборгованості позичальника за кредитним договором, у зв`язку з чим, не підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме - пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 737,21 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial