Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач у липні 2014 року звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач у січні 2013 року безпідставно припинив електропостачання його будинку по [ADDRESS], чим порушив умови договору та спричинив йому матеріальні збитки та моральну шкоду. Просив стягнути з відповідача 84,06 грн. вартості недоотриманої електроенергії внаслідок припинення електропостачання у період з 09.01.2013 року по 31.01.2013 року та 1 грн. моральної шкоди. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав повністю, проти його задоволення заперечував, посилаючись на те, що у зазначений період їхніми працівниками відключення не проводились і ким саме здійснене - невідомо; відразу ж після звернення позивача 28.01.2013 року у той же день було відновлено електропостачання його будинку. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Встановлено, що 14.01.2013 року між Полтавською філією ПАТ «Полтаваобленерго» та [PERSON] укладений договір за №51480146-8 про користування електричною енергією(а.с. 4). Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини з постачання енергетичними ресурсами через приєднану мережу. Відповідно до п. 44 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. N 1357, у разі тимчасового припинення електропостачання з вини енергопостачальника він несе відповідальність згідно з умовами договору у розмірі двократної вартості недовідпущеної споживачу електричної енергії. Позивач не надав суду належних, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували факт тимчасового припинення електропостачання у період з 09.01.2013 року по 31.01.2013 року саме з вини енергопостачальника - відповідача по справі. За таких обставин не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача 84,06 грн. вартості недоотриманої електроенергії. У частині стягнення моральної шкоди позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Таким чином, оскільки не встановлено факту порушення прав споживача [PERSON], тому відсутні підстави для відшкодування йому моральної шкоди. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed