Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач - Управління міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області (далі УМВС України в Тернопільській області) звернувся в суд з позовом до відповідача - [PERSON] про відшкодування 7'272 дол. США, у гривневому еквіваленті на момент ухвалення судом рішення. Вказані вимоги обґрунтовує тим, що відповідача визнано винним у привласненні державного майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем вчинене в особливих великих розмірах. В процесі вчинення вказаних кримінальних правопорушень [PERSON], 19 січня 1994 року незаконно привласнив грошові кошти позивача на загальну суму 7'272 дол. США і покинув територію України. Повернувся на Україну відповідач лише у квітні 2014 року. Саме тому позивач вважає, що строк на подачу позову про стягнення з відповідача матеріальної шкоди він пропустив з поважних причин і з останнього слід стягнути вказані кошти. У судовому засіданні представник позивача вказані вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, забезпечивши явку свого представника - адвоката [PERSON] котрий проти задоволення позову заперечив, надавши письмові заперечення згідно яких він не оспорює фактичних обставин справи, однак зазначає, що [PERSON] за межі України не виїжджав, а тому позивачу ніхто не перешкоджав звернутись до суду з позовом про стягнення неправомірно отриманих ним коштів. Цього УМВС України в Тернопільській області не здійснило, а тому безпідставно пропустило строк звернення до суду з даним спором і підстав для його поновлення немає. Саме тому він вважає, що відсутні підстави для задоволення вказаного позову. Окрім цього, як зазначає представник відповідача, вказаний позов не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши наявні у справі матеріали та проаналізувавши їх, приходить до переконання, що позов слід задовольнити з огляду на таке. Сторонами спору визнано і, в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає наступне. [PERSON], працюючи на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління УМВСУ в Тернопільській області, 19 січня 1994 року порушив та прийняв до свого провадження кримінальну справу № 1178045 про незаконні операції з валютними цінностями [PERSON]. Того ж дня, по місцю проживання [PERSON] працівниками УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області згідно постанови, винесеної [PERSON], проведено обшук, під час якого виявлено та вилучено 7'200 доларів США. Крім того, [PERSON] добровільно видав 72 долари США, тобто всього у нього вилучено 7'272 долари США, що по офіційному курсу Національного банку України на час вилучення, становило 91 млн. 699 тис. 920 карбованців та станом на 14 серпня 2014 року по офіційному курсу Національного банку України становило 95 тис. 341 грн. Отримавши від працівників УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області 19 січня 1994 року вказану суму валюти, відповідач, зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч вимог п. 29, 31, 32 Інструкції № 34/15 «Про порядок вилучення, обліку, зберігання і передачі речових доказів по кримінальних справах, цінностей і іншого майна органами попереднього слідства, дізнання і судами» від 18 жовтня 1989 року, у триденний строк гроші в сумі 7'272 доларів США на зберігання у фінансовий відділ УМВС України в Тернопільській області не здав, а привласнив їх. Таким чином, [PERSON] своїми діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України (в редакції Закону України від 2001 року), та передбачене ст. 86-1 КК України (в редакції Закону України від 1960 року), а саме: привласнення державного майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем вчинене в особливо великих розмірах. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ч. 1 ст. 257 ЦК України) Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч. 1 ст. 261 ЦК України) Згідно з вимогами ч. 5 ст. 276 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. (ч. 1 ст. 73 ЦПК України) Після скоєного [PERSON] покинув територію України і повернувся лише у квітня 2014 року. З огляду на викладене суд вважає, що позивач з поважних причин пропустив строк звернення до суду з даним позовом і його слід поновити. Посилання представника відповідача на безпідставне порушення позивачем строків звернення до суду за захистом своїх майнових прав визнані судом неспроможними і спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на те, що, сторонами було визнано факт заподіяння відповідачем майнової шкоди позивачу на суму 7'272 дол. США, ці кошти слід стягнути з [PERSON] в користь УМВС України в Тернопільській області. Відповідно ст. 192 ЦК України, платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У п. 14 Постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного суду України зазначає, що при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 23 грудня 2014 року згідно офіційного курс НБ України один долар США коштував 15,66 грн. Отож з відповідача в користь позивача слід стягнути 7'272 дол. США, що еквівалентно 113'879,52 (7'272 ? 15,66) грн. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-IV від 08 липня 2011 року, із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243,60 грн.) та не більше 3 розмірів м.з.п. (3'654 грн.). Враховуючи, що суд прийшов до переконання про підставність вимог УМВС України в Тернопільській області і вирішив стягнути з відповідача 113'879,52 грн. розмір судового збору, котрий слід справляти у даному випадку складає 1'138,80 грн. (113'879,52 / 100) і його також слід стягнути з відповідача в користь позивача. Щож до тверджень представника відповідача про те, що позовна заява УМВС України в Тернопільській області не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, то це питання уже вирішувалось судом на стадії відкриття провадження у справі і повторного аналізу не потребує.

Outcome: approved