Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем. За час спільного життя вони придбали квартиру №[ADDRESS], автомобіль [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] та спортивний мотоцикл Yamaha WR250F, 2008 року випуску ідентифікатор JYACG30Y98A001942. Усе вказане майно оформлене на праві власності на відповідача. Вважає, що оскільки зазначене майно була набуто в період шлюбу та за рахунок спільних коштів, то кожен з подружжя має право на Ѕ частину спірної квартири. Тому просить, провести поділ майна подружжя виділивши їй у власність Ѕ частину спірної квартири та автомобіль HYUNDAI I20, а решту із зазначеного майна, в порядку поділу майна подружжя, виділити у власність відповідачу. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач позов визнав. Також пояснив, що борг з оплати вартості квартири перед 3-ю особою він просить не враховувати при поділі майна подружжя, оскільки він самостійно виплатить залишок заборгованості ПрАТ «Технологія». 3-я особа сповіщена про час та місце розгляду справи, але її представник до суду не зявився. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові заяви сторін по суті справи та подані суду докази, вважає позов обґрунтований з огляду на таке. Судом було встановлено, що сторони 24 вересня 1993 року вступили у шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва (а.с. 17). Під час шлюбу сторонами було придбано квартиру №[ADDRESS], автомобіль [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] та спортивний мотоцикл Yamaha WR250F, 2008 року випуску ідентифікатор JYACG30Y98A001942. Усе перелічене вище майно оформлено на імя відповідача. Наведені вище обставини підтверджуються копіями свідоцтв про реєстрацію, договору купівлі-продажу квартири та поясненнями сторін в останньому судовому засіданні. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Наведене узгоджуються з правовою позицією ВСУ у справі 6-2641цс15: При цьому суд зазначає, що факт придбання майна у період шлюбу свідчить про належність цього майна до спільної сумісної власності подружжя, і той з подружжя який заперечує цей факт має довести інше належними доказами. Позивач зазначив, що усе перелічене майно є спільною власністю подружжя та підлягає поділу між подружжям, а відповідач в судовому засіданні 15 травня 2018 року повністю визнав дану обставину. Як розяснено у п.23, п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч.4 ст.65 СК України). Судом встановлено, що спірна квартира була придбана у ПрАТ «Технологія» за 397851 грн.(а.с. 65-66) з розстрочкою платежу та умовами договору визначено, що покупець ([PERSON]В.) щомісячно, починаючи з січня 2013 року сплачує рівними частками обумовлену сторонами ціну товару. Кінцевий термін розрахунку за договором визначено 26 грудня 2027 року. Відповідно до умов п. 4.3 договору право власності на квартиру виникає у покупця з моменту державної реєстрації договору. Як вбачається з витягу з державного реєстру (а.с. 67) державна реєстрація права власності на спірну квартиру відбулася 27.12.2012 року. Відповідно до повідомлення 3-ї особи (а.с. 65) повна вартість спірної квартири ще не сплачена. В той же час, сторони в судовому засіданні 15.05.2018 року зазначили, що борг з оплати вартості квартири не підлягає врахуванню при поділі майна подружжя, оскільки зобовязання з його повернення приймає на себе відповідач, який є стороною договору купівлі-продажу. Також в судовому засіданні сторони зазначили, що ними в ході розгляду справи погоджений порядок поділу майна подружжя на умовах визначених позивачем у позові та повни просять провести його саме на таких умовах. Зважаючи на наведені вище обставини та визнання відповідачем позову, положення ст. 60,70 СК України, суд вважає позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Сторонами заявлене клопотання про скасування заходів забезпечення позову у звязку з їх недоцільністю. Суд вважає дане клопотання сторін таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved