Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач у квітні 2015 року звернувся до суду з позовом до ПП «ПМДК-19»(далі Позичальник), [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно з договором кредитної лінії №17-КР від 20.07.2011 року ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК»(далі Банк) зобовязався відкрити кредитну лінію з лімітом 2\~000\~000 грн. під 21 % річних строком погашення до 19 липня 2012 2012 року. [PERSON] та [PERSON]В.(далі Поручителі) як поручителі згідно з договорами поруки від 20.07.2011 року зобов'язалися перед кредитором відповідати за виконання позичальником в обсязі боргових зобов'язань у загальній сумі 2 000 000 грн., які виникають з умов кредитного договору. Відповідно до п. 1 Додаткового договору №1 до Договору кредиту від 14.02.2012 року ліміт збільшено до 2\~600\~000 грн., а згідно з п. 1 Додаткового договору № 2 до Договору кредиту від 27.08.2012 року строк повернення кредиту змінено - не пізніше 27 серпня 2013 року. Проте позичальник свої зобов'язання по по кредитному договору не виконав, у звязку з чим прострочена заборгованість на 18.03.2015 року склала 4\~305\~819,58 грн. Просили стягнути солідарно з ПП «ПМДК-19», [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» заборгованість за Договором кредитної лінії №17-КР від 20.07.2011 року на загальну суму 4 305 819, 58 грн., з яких: сума заборгованості за простроченим кредитом в розмірі 2 441 176, 75 грн.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 843 995, 57 грн.; пеня за простроченими відсотками у розмірі 26 355, 96 грн.; штраф за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 740 700 грн.; штраф за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 253 591, 30 грн. У судове засіданні представник позивача не зявився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача - ПП «ПМДК-19» у судове засіданні не зявилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, та просила у позові відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили, надавши письмові заперечення проти позову, у яких просили визнати договір поруки припиненим, оскільки були внесені зміни до кредитного договору у частині збільшення процентної ставки за користування кредитом до 22 % річних без повідомлення поручителів, що, згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України, є підставою для припинення поруки. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Встановлено, що 20.07.2011 року між ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» та ПП «ПМДК-19» укладено Договір кредитної лінії № 17-КР, за яким Банк зобовязується відкрити кредитну лінію для поповнення обігових коштів Позичальника і надає йому кредити, загальний розмір (ліміт) яких не перевищує 2 000 000 гривень, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути Банку кредити в порядку, строки та на умовах, визначених цим Договором. Позичальник повертає Банку кредит у строки/терміни, що визначені графіком, але не пізніше 19 липня 2012 року, із процентною ставкою за користування кредитами у розмірі 21 % річних. Відповідно до п. 1 Додаткового договору №1 до Договору кредиту від 14.02.2012 року ліміт збільшено до 2\~600\~000 грн., а згідно з п. 1 Додаткового договору № 2 до Договору кредиту від 27.08.2012 року строк повернення кредиту змінено - не пізніше 27 серпня 2013 року. Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою. Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Таким чином, провадження у справі в частині позовних вимог до ПП «ПМДК-19» про стягнення заборгованості за договором кредиту слід закрити. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року в справі № 6-745цс15. У частині вимог до [PERSON] та [PERSON] позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно із ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст.\~252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). З договорів поруки вбачається, що у них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 1.4) про її припинення лише у разі належного виконання договору кредиту не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. У п. 1 додаткового договору №2 від 27.08.2012 року строк виконання основного зобовязання чітко визначений строк повного погашення кредиту є 27 серпня 2013 року. За таких обставин у банку виникло право предявити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 27 серпня 2013 року протягом наступних шести місяців. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. За таких обставин на момент звернення до суду з позовом порука припинилася, тому позов задоволенню не підлягає. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року в справі № 6-6цс14\~ Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed