Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути солідарно з боржника [PERSON], поручителя [PERSON] та поручителя [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № ML - 001/094/2007 у розмірі 149 996,07 доларів США, що еквівалентно 1 198 918,58 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та 4 215 590,05 гривень; стягнути солідарно з [PERSON], поручителя [PERSON] та поручителя [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» витрати на оплату судового збору в розмірі 3441,00 гривню. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14 вересня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є АТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», був укладений кредитний договір № ML - 001/094/2007. Кредитний договір складається із двох частин, які нероздільно пов'язані між собою, згідно з п. 1 частини № 1 кредитного договору. За умовами кредитного договору, банк надав позичальнику кредит в розмірі 119 693,00 долари США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 4,49% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Кредитні кошти надавались банком на підставі кредитної заявки позичальника від 14 вересня 2007 року шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку. В свою чергу позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку зазначені кредитні кошти у строки, передбачені кредитним договором (зокрема, в п. 2 частини № 1 кредитного договору), а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені кредитним договором. Погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватись позичальником щомісяця у розмірі та в строки визначені у Графіку платежів, який є невід'ємним Додатком № 1 до кредитного договору. В строки, передбачені кредитним договором, позичальник зобов'язаний здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати відсотки - у валюті, що відповідає валюті кредиту, згідно з п. 1.11.1. частини № 2 кредитного договору. Станом на 11 липня 2013 року у позичальника за кредитним договором № ML - 001/094/2007 від 14 вересня 2007 року існує заборгованість перед банком в сумі 149 996,07 доларів США 07 центів, що еквівалентно 1198 918,58 гривень, за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та 4 215 590,05 гривень, що складається з: - залишку заборгованості за кредитом у сумі 103 040,79 доларів США, що еквівалентно 823 605,03 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; - суми несплачених відсотків за користування кредитом, яка розрахована за період з 12 жовтня 2007 року по 11 липня 2013 року - 46 955,28 доларів США, що еквівалентно 375 313,55 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; - пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 11 липня 2012 року по 11 липня 2013 року в розмірі 4 215 590, 05 гривень. В зв'язку з тим, що позичальником не було дотримано зазначених вище умов кредитного договору, банком на підставі п. 1.9. частини № 2 кредитного договору було здійснено вимогу дострокового виконання позичальником його зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі. А саме, 16 липня 2013 року позичальнику було відправлено поштою рекомендованим листом з описом вкладення вимогу № 1209 від 12 липня 2013 року про погашення заборгованості за кредитним договором. Зазначена вимога підлягала виконанню протягом 30 календарних днів з дати її одержання позичальником. Станом на дату подання заяви зазначена вимога позичальником не виконана та відповідні суми банку не сплачені, хоча відповідно до п. 1.9. частини № 2 кредитного договору вимога дострокового виконання позичальником його зобов'язань була подана належним чином, а саме відправлена рекомендованим листом з описом вкладення за місцезнаходженням позичальника, зазначеному в кредитному договорі. Відповідно до п. 8.1. частини № 2 кредитного договору позичальник зобов'язується негайно повідомляти банк про зміну своєї адреси проживання, проте на даний час такого повідомлення від позичальника не надходило, тому вимогу направлено за належною адресою. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 14 вересня 2007 року було укладено договір поруки № SR - 001/094/2007/1 між банком та [PERSON] За умовами договору поруки №1, а саме п. 1.1., поручитель 1 зобов'язався відповідати в повному обсязі по борговим зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 14 вересня 2007 року було укладено договір поруки № SR - 001/094/2007/2 між банком та [PERSON] За умовами договору поруки №2, а саме п. 1.1., поручитель 2 зобов'язався відповідати в повному обсязі по борговим зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, письмових поясненнях (а.с.102-103), просила позов задовольнити. Пояснила суду, що 14 вересня 2007 року позичальник [PERSON] отримав кредит шляхом перерахування коштів з рахунку. Зазначила, що позивачем вже подавався позов до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника, але між ними було досягнуто домовленість про порядок погашення заборгованості, у зв`язку з чим позов залишений без розгляду, виконавчий напис відкликаний та укладено додатковий договір до кредитного договору, який в свою чергу, не виконувався з боку позичальника. Також, з поручителем [PERSON] був укладений додатковий договір до договору поруки, при цьому такий додатковий договір з поручителем [PERSON] не укладався. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, з підстав викладених у письмових запереченнях (а.с.175-77). Додатково пояснив суду, що [PERSON] взагалі не знайом з іншими відповідачами. Зазначив, що у відповідності до п. 3.3.3.5. договору факторингу, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги лише по кредитному договору, а не по договору поруки, укладеного між банком та [PERSON], у зв'язку з чим у позивача взагалі немає підстав для стягнення заборгованості з [PERSON] Крім того, жодних доказів отримання ним коштів по договору, стороною позивача надано не було. Також зазначив, що договір поруки, укладений із [PERSON], є припиненим, так як між банком та позичальником укладалася додаткова угода без згоди самого поручителя, даним договором змінювалася процентна ставка. Поручитель [PERSON] також укладала додатковий договір до договору поруки. В той же час, з [PERSON] взагалі не було укладено жодного додаткового договору. Також, просив суд застосувати строки позовної давності, з підстав викладених у письмовій заяві (а.с.182-184). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, суд про причини неявки не повідомили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути праву у їх відсутність. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, 14 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML - 001/094/2007 (а.с.8-11). Згідно Статуту Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» (а.с.33). Відповідно до Частини №1 кредитного договору № ML - 001/094/2007, цей договір складається з двох частин, які нероздільно пов`язані між собою Договір вважається укладеним за умови підписання сторонами обох частин цього Договору. Відповідно до п. 2 Частини №1 кредитного договору, Банк, ЗАТ «ОТП Банк», надав позичальнику, [PERSON], кредит у розмірі 119 693,00 доларів США, з цільовим використанням - на придбання нерухомого майна, зі строком повернення кредиту до 14 вересня 2033 року. Відповідно до п. 3 Частини №1 кредитного договору, сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, а саме фіксований відсоток та FIDR, де фіксована ставка становить 4,49 %, а FIDR - це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб в гривні, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому цим договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку, а також в приміщенні банку (як в головному офісі так і в інших установах банку) на інформативних стендах. Відповідно до п. 4 Частини №1 кредитного договору, повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів, щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту. За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити банку відповідну плату в порядку та на умовах, визначених в п.1.4 Частини №2 кредитного договору (проценти). Відповідно до п.п. 1.5.1. Частини № 2 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. Відповідно до п. 4.1 Частини № 2 кредитного договору, за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань по цьому договору позичальник несе відповідальність у порядку і на умовах, визначених в цьому договорі, а саме: за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ML - 001/094/2007, 14 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № PCL-001/094/2007, відповідно до умов якого для забезпечення повного і своєчасного виконання [PERSON] боргових зобов'язань, [PERSON] надає ЗАТ «ОТП Банк» в іпотеку нерухоме майно: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу предмету іпотеки (а.с.105-108). Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ML - 001/094/2007, 14 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № SR - 001/094/2007/1 (а.с.19-21). Відповідно до умов вказаного договору, поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником, [PERSON], його боргових зобов'язань перед кредитором, ЗАТ «ОТП Банк», за кредитним договором (№ ML - 001/094/2007), в повному обсязі таких зобов'язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Також, для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ML - 001/094/2007, 14 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № SR - 001/094/2007/2 (а.с.22-23). Відповідно до умов вказаного договору, поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником, [PERSON], його боргових зобов'язань перед кредитором, ЗАТ «ОТП Банк», за кредитним договором (№ ML - 001/094/2007), в повному обсязі таких зобов'язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Судом встановлено, що 29 червня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» продає (переуступає) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь ПАТ «ОТП Банк» винагороду (а.с.36-42). Згідно з Витягу з Додатку 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 червня 2010 року, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло права вимоги по кредитному договору № ML - 001/094/2007 від 14 вересня 2007 року та договорів поруки № SR - 001/094/2007/1 та № SR - 001/094/2007/2 від 14 вересня 2007 року, на суму 131 414,38 доларів США загальної суми основного боргу боржника та загальної суми процентів у валюті договору та 28 373,59 доларів США загальної суми процентів, нарахованих на суму заборгованості боржника за кредитним договором (а.с.43). Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Так, в судовому засіданні представником відповідача [PERSON] акцентувалася увага суду на тому, що позивач, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», не має права вимоги до поручителя [PERSON], оскільки договору купівлі-продажу прав вимоги за договором поруки між первісним кредитором та новим кредитором укладено не було. В той же час, суд не може погодитися з такими твердженнями сторони відповідача, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт (ч.1 ст. 1079 ЦК України). Статтею 1080 Цивільного кодексу України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Частиною 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. Відповідно до п. 3.1 ст. 3 договору купівлі-продажу кредитного портфелю, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, продавець (ПАТ «ОТП Банк») продає (переуступає) Покупцю (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») права на кредитний портфель, який включає в себе Кредитні договори (перелік яких міститься у Додатку 1 до цього Договору), а Покупець приймає такий Кредитний портфель та зобов`язується сплатити на користь Продавця Винагороду. В даному випадку, кредитний портфель - це право вимоги до Боржників (їх Поручителів) щодо сплати загальної суми заборгованості Боржників перед Продавцем за Кредитними договорами, яка включає суму основного боргу, проценти, нараховані на суму такого боргу, усі та будь-які штрафні санкції, (у разі їх наявності) на Дату набрання чинності, а також права, зазначені у статті 3.3. цього Договору. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Пунктом 1 ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності з положенням частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: 1. припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2. зміна умов зобов'язання; 3. сплата неустойки; 4. відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з п.п. 1.9.1. п. 1.9. Частини № 2 кредитного договору, незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.37. та ст. 3 цього договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. Як було встановлено судом, дійсно з боку відповідача [PERSON] має місце порушення умов кредитного договору, укладеного із ЗАТ «ОТП Банк». На неодноразові досудові вимоги про погашення заборгованості за договором, відповідачем не було здійснено сплату заборгованості, у зв`язку з чим позивач набув права вимагати дострокового виконання зобов`язань за договором. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, станом на 11 липня 2013 року у позичальника за кредитним договором № ML - 001/094/2007 від 14 вересня 2007 року існує заборгованість перед банком в сумі 149 996,07 доларів США, що еквівалентно 1 198 918,58 гривень, за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та 4 215 590,05 гривень, що складається з: - залишку заборгованості за кредитом у сумі 103 040,79 доларів США, що еквівалентно 823 605,03 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; - суми несплачених відсотків за користування кредитом, яка розрахована за період з 12 жовтня 2007 року по 11 липня 2013 року - 46 955,28 доларів США, що еквівалентно 375 313,55 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; - пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 11 липня 2012 року по 11 липня 2013 року в розмірі 4 215 590, 05 гривень. За вимог ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В той же час, суд не може погодитися з наявною сумою заборгованості по пені, з огляду на наступне. Підпункт 4.1.1 пункту 4. Частини 2 кредитного договору № ML - 001/094/2007 від 14 вересня 2007 року передбачає сплату пені в разі прострочення виконання зобов'язання за договором. Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного грошового зобов'язання за кожен день прострочки виконання. Право на неустойку виникає незалежно він наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. (ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України) За вимог ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Частиною 3 цієї ж статті визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як встановлено судом, розмір заборгованості за кредитним договором № ML -001/094/2007 від 14 вересня 2007 року за тілом кредиту становить 103 040,79 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 823 605,03 гривень. Позивачем, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» розраховано до сплати відповідачу пеню, у відповідності до п.п.4.1.1 п.4 Частини 2 кредитного договору, за прострочення сплати кредиту та відсотків за період з 11 липня 2012 року по 11 липня 2013 року на суму 4 215 590,05 гривень. Як роз'яснено в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5, істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Враховуючи, що нарахована позивачем пеня за неналежне виконання умов договору, значно перевищує суму заборгованості за кредитним договором, суд вважає за наявним застосування вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, та зменшити розмір пені до розміру заборгованості за кредитним договором, тобто стягнути пеню за неналежне виконання умов договору в розмірі 823 605,03 гривень. Аналізуючи вищевикладене, враховуючи наявну заборгованість за кредитним договором № ML - 001/094/2007 від 14 вересня 2007 року, відсутність будь-яких заперечень щодо пред'явлених позовних вимог з боку відповідача [PERSON], суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пред'явлених до [PERSON] Щодо заявлених позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № ML - 001/094/2007 від 14 вересня 2007 року з поручителів [PERSON] та [PERSON], то суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст.554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них. Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Відповідно до п. 3.1. статті 3 договорів поруки № SR - 001/094/2007/1, SR - 001/094/2007/2, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині. Як вбачається з матеріалів справи, 04 лютого 2008 року ЗАТ «ОТП Банк» на адресу [PERSON] було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № ML - 001/094/2007 від 14 вересня 2007 року, відповідно до якої банк на підставі п.1.9 кредитного договору скористався своїм правом ініціювання дострокового виконання позичальником боргових зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі, в зв`язку з чим протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, про таку вимогу, позичальник мав сплатити банку суму кредиту в розмірі 119 660,79 доларів США та відсотки за користування кредитом в розмірі 4 461,64 долари США. Дана вимога була отримана [PERSON] 06 лютого 2010 року, що підтверджується наданою ним розпискою про її отримання (а.с.81). 28 травня 2008 року на адресу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ЗАТ «ОТП Банк» було направлено іпотечну вимогу, згідно якої на підставі п. 1.9. кредитного договору № ML - 001/094/2007 від 14 вересня 2007 року ЗАТ «ОТП Банк» вимагало від [PERSON] повного повернення кредиту, сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, а також сплати пені, нарахованої за прострочення виконання зобов'язань (вимога № 22-3-2/15451 від 04 лютого 2008 року), вимога підлягала виконанню протягом 30 днів від дня її пред'явлення, однак на сьогоднішній день вона не виконана і заборгованість перед ЗАТ «ОТП Банк» повністю не погашена, у зв'язку з чим, ЗАТ «ОТП Банк» вимагало погасити заборгованість в повному обсязі протягом 30 днів з моменту направлення даного повідомлення у розмірі 121 083,67 доларів США і 23 818,46 гривень (а.с.80). З огляду на викладене вбачається, що строк виконання зобов'язання за кредитним договором № ML - 001/094/2007 від 14 вересня 2007 року, як з боку позичальника, так і поручителів, настав 06 березня 2010 року. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 14 травня 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, про звернення стягнення на нерухоме майно, яке належить [PERSON], передане в іпотеку ПАТ «ОТП Банк», згідно якого строк платежу за договором настав 06 березня 2010 року (а.с.109). В той же час, згідно ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як роз'яснено в 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Таким чином, загальний строк пред'явлення кредитодавцем вимог до поручителя [PERSON] сплив 06 вересня 2010 року. В той же час, як встановлено судом, жодних позовних вимог про погашення заборгованості за кредитним договором з боку ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] протягом вказаного строку пред`явлено не було. В той же час, суд вважає, що в межах розгляду даної справи положення ч.4 ст. 559 ЦК України не підлягають застосуванню до поручителя [PERSON] з огляду на наступне. Судом встановлено, що після пред`явлення вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором від 04 лютого 2008 року та іпотечної вимоги від 28 травня 2008 року, строк виконання зобов`язання настав 06 березня 2010 року. В той же час, 01 вересня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML - 001/094/2007 від 14 вересня 2007 року, яким було обумовлено, що на період з 14 вересня 2011 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процента ставка в наступному розмірі 10,49 % (а.с.113-115). Крім того, на підставі укладеного вище додаткового договору до кредитного договору, 01 вересня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 до договору поруки № SR - 001/094/2007/1 від 14 вересня 2007 року (а.с.178-180). У зв`язку з вказаними обставинами, відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві постановою від 29 жовтня 2011 року повернутий стягувачу ПАТ «ОТП Банк» виконавчий напис №4271 виданий 14 травня 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], без виконання на підставі письмової заяви стягувача (а.с.111-112). Таким чином, уклавши з позичальником [PERSON] та поручителем [PERSON] додаткову угоду до кредитного договору та договору поруки, за якими обов`язок позичальника по виконанню своїх зобов`язань за кредитним договором був зменшений, у зв`язку із зменшенням з 14 вересня 2011 року процентної ставки за користування кредитом, для позичальника та поручителя [PERSON] настали з 14 вересня 2011 року нові обставини виконання зобов`язань. В той же час, такий додатковий договір до договору поруки з поручителем [PERSON] укладений не був. Вимога [PERSON] про надання йому на ознайомлення додаткової угоди укладеної з позичальником, залишилась позивачем без задоволення. З огляду на викладене, твердження позивача про те, що поручителю [PERSON] в подальшому, після 04 лютого 2008 року, направлялись вимоги про дострокове виконання зобов`язань, в тому числі 12 липня 2013 року, у зв`язку з чим, позивачем не пропущено строк пред`явлення вимоги до поручителя [PERSON], є необґрунтованими, оскільки суперечать вищенаведеним положенням Цивільного кодексу України, оскільки кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них. Судом також встановлено, що після укладання додаткового договору до кредитного договору укладеного з [PERSON] та додаткового договору до договору поруки, укладеного з [PERSON], останніми умови договорів не виконувались, погашення заборгованості за кредитом не здійснювалось, що підтверджується випискою по рахунку відкритому на ім`я [PERSON] (а.с.128-132). У зв`язку з вказаними обставинами, позивачем 12 липня 2013 року на ім`я позичальника та поручителів направлені досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, які залишились без виконання (а.с.24, 26, 28). Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог статті 214 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а саме суд вважає за наявним стягнути заборгованість за кредитним договором № ML - 001/094/2007 від 14 вересня 2007 року солідарно з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON], у розмірі 2 022 523 гривні 61 копійку, що складає суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 103 040,79 доларів США, що еквівалентно 823 605,03 гривень, суму заборгованості за сплатою відсотків у розмірі 46 955,28 доларів США, що еквівалентно 375 313,55 гривень та пеню за прострочення виконання зобов`язань у розмірі 823 605,03 гривень. Щодо позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML - 001/094/2007 від 14 вересня 2007 року з поручителя [PERSON], то дані вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки порука [PERSON] за виконання позичальником [PERSON] своїх зобов`язань припинена, у зв`язку з непред`явленням кредитором протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, вимоги до поручителя. Відповідно до вимог ч. 1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на вищевикладене, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі по 1720 гривень 50 копійок, з кожного. Враховуючи наведене та

Outcome: partial