Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач у вересні 2015 р. звернувся до суду з зазначеним вище позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 70352,32 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1490765,59 грн., посилаючись на те, що 25.01.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № К2НСА800002220, згідно з умовами якого Банк зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти у розмірі 17550,75 доларів США на строк до 24.01.2013 року. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 17550,75 доларів США. [PERSON] виступає поручителем перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № К2НСА800002220 від 25.01.2008 року, згідно Договору поруки № К2НСА800002220/1 від 25.01.2008 року. [PERSON] зобов'язання за договором кредиту не виконав належним чином, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість перед банком, на підставі чого ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із відповідним позовом. Ухвалою суду від 21.11.2016 р. скасовано заочне рішення суду від 16.06.2016 р. по вказаній справі з призначенням до судового розгляду (ас. 124-125). Ухвалою суду від 24.04.2018 р. підготовче засідання розпочато та відкладено. Ухвалою суду від 23.10.2018 р. підготовче засідання завершено, розгляд справи призначено по суті. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав та не заперечував проти постановлення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача (ас. 154). Відповідачі в судове засідання не з'явились, які про час та місце слухання справи повідомлені судом належним чином (ас. 143, 153), про причини своєї неявки суд не повідомили, відзив на позову суду не подали, а тому суд вважає неявку останніх без поважних причини та вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.01.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № К2НСА800002220, згідно з умовами якого Банк зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти у розмірі 17550,75 доларів США на строк до 24.01.2013 року (а.с. 10-14). Проте, встановлено, що [PERSON] умови кредитного договору не виконувались у порядку та в строки, що ним передбачені, у зв'язку з чим станом на 26.06.2015 року у останнього виникла заборгованість перед Банком у розмірі 70352,32 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 13701,75 доларів США; заборгованість по відсоткам - 2515,54 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 4519,20 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 46254,48 доларів США а також штрафу: 11,80 доларів США - фіксована частина, 3349,55 доларів США процентна складова (а.с. 3-5). Також, судом встановлено, що виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором було забезпечено порукою. Відповідно до укладеного Договору поруки № К2НСА800002220/1 від 25.01.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання божником зобов'язань за кредитним договором № К2НСА800002220 від 25.01.2008 року (а.с. 15). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такі самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Встановлено, що відповідач [PERSON] у своїй заяві про перегляд заочного рішення вказував, що вказана позивачем, Банком, сума заборгованості не відповідає дійсності, оскільки вона значно завищена та не підтверджена належними документами. Проте, після скасування судом заочного рішення, відповідачі, в тому числі, [PERSON] які були належним чином повідомленні про розгляд справи, відзив на позов суду не подали, жодних доказів в спростування позовних вимог, у разі їх невизнання, в порушення ст. 81 ЦПК України, не надали. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приходить до висновку, що позивачем відповідно до положень ст. 81 ЦПК України доведені позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно ст. ст. 526, 530, 536, , 610-612, 614-615, 625, 1048-1050, 1054, 1057 ЦК України та

Outcome: approved