Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.05.2013 р. Гільдією проектувальників у будівництві в Сумській області в особі [PERSON] було виготовлено технічний паспорт, відповідно до якого кімната за адресою: м. Суми, вул. Лесі Українки, буд. 14, кім. 130 мала збудовану стіну з коридором та має вигляд єдиного житлового приміщення, яке складається з двох кімнат, загальною площею 25,6 кв.м. Вказаний технічний паспорт був підроблений та не відповідав дійсності тому, що згідно листа Управління комунального майна [PERSON] міської ради від 22.09.2015 р. № Б-08.01-21/1224 побутова кімната станом на 01.01.2013 р. згідно інвентаризаційної справи за № 151361 є нежитлове приміщення та немає суміжних з коридором стін. 24.04.2013 р. згідно постанови Зарічного районного суду м. Суми [PERSON] міську раду в особі Управління обліку розподілу та приватизації житла було зобовязано вчинити дії по передачі у власність відповідачам [PERSON] та [PERSON] кімнату 130 гуртожитку, загальною житловою площею 25,6 кв.м. по вул. Лесі Українки, буд. 14 в м. Суми. 19.03.2014 р. [PERSON] міською радою в особі Управління обліку, розподілу та приватизації житла за наданою постановою суду та технічним паспортом, який вже містив дві кімнати було видано розпорядження № 76 про передачу відповідачам [PERSON] та [PERSON] у спільну часткову власність кім. 130, загальною житловою площею 25,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Лесі Українки, буд. 14. 22.05.2015 р. між відповідачами [PERSON] та [PERSON] та третьою особою [PERSON] був укладений договір купівлі продажу, за умовами якого житлове приміщення у гуртожитку, загальною площею 25,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Лесі Українки, буд. 14, кім. 130 передана у власність [PERSON] 30.05.2015 р. [PERSON] збудувала без відповідних дозвільних документів стіну в нежитловому приміщенні побутовій кімнаті, яка межує з кімнатою 130 по вул. Лесі Українки, буд. 14 в м. Суми, чим позбавила його та всіх мешканців секції користуватися єдиним в секції холом та балконом. Вважає, що розпорядження [PERSON] міської ради в особі Управління обліку, розподілу та приватизації житла від 19.03.2014 р. № 76 та Свідоцтво про право власності на житло видане Виконавчим комітетом [PERSON] міської ради є протиправним. Просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження [PERSON] міської ради в особі Управління обліку, розподілу та приватизації житла від 19.03.2014 р. № 76, яким передано [PERSON] та [PERSON] у спільну часткову власність кім. 130, загальною житловою площею 25,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Лесі Українки, буд. 14; визнати протиправним та скасувати Свідоцтво про право власності від 26.03.2014 р., яке видано Виконавчим комітетом [PERSON] міської ради, що засвідчує право власності [PERSON] та [PERSON] на кім. 130, загальною житловою площею 25,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Лесі Українки, буд. 14. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник [PERSON] міської ради в особі Управління обліку, розподілу та приватизації житла та Виконавчого комітету [PERSON] міської ради [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду повторно не зявилися. Будь-яких клопотань про відкладення у цей день розгляду справи від них не надійшло. Представник третьої особи КП «Сумижитло» [PERSON] міської ради у судове засідання не зявився, просили розглянути справу без участі їхнього представника. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначив, що [PERSON] є законним власником кімнати, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Лесі Українки, буд. 14, кім. 130, володіє та користується на підставі договору купівлі продажу посвідченого нотаріусом. Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі розпорядження № 76 від 19.03.2014 р. Управління обліку, розподілу та приватизації житла [PERSON] міської ради відповідачам [PERSON] та [PERSON] передано у спільну часткову власність по 1/2 частині кожній житлове приміщення у гуртожитку № 130, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Лесі Українки, 14 /а.с.52/. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 26.03.2014 р. виданого Виконавчим комітетом [PERSON] міської ради на підставі розпорядження Управління обліку, розподілу та приватизації житла [PERSON] міської ради від 19.03.2014 р. № 76 житлове приміщення у гуртожитку, яке знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Лесі Українки, буд. 14, житлове приміщення № 130 належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині кожній, загальною площею 25,6 кв.м. /а.с.74-78/. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, тобто суд захищає вже порушені права, а не ті які можуть бути порушені в майбутньому чи не будуть порушені. Однак ні позивач ні його представник у судовому засіданні не довели яким чином були порушені права позивача з боку відповідачів. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно положень ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного\~ житлового фонду здійснюється уповноваженими\~ на\~ це\~ органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого\~ самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Крім того, органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. З аналізу вищевказаних положень закону слід прийти до висновку, що після видачі свідоцтва про право власності на житло, розпорядження № 76 від 19.03.2014 р. Управління обліку, розподілу та приватизації житла [PERSON] міської ради втрачає свою силу та законну дію, тому єдиним правовстановлюючим документом, що підтверджував право власності відповідачів [PERSON] та [PERSON] на житлове приміщення у гуртожитку, яке знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Лесі Українки, буд. 14, житлове приміщення № 130 є свідоцтво про право власності на житло від 26.03.2014 р. видане Виконавчим комітетом [PERSON] міської ради на підставі розпорядження Управління обліку, розподілу та приватизації житла [PERSON] міської ради від 19.03.2014 р. № 76. Таким чином, позовні вимоги щодо скасування розпорядження [PERSON] міської ради в особі Управління обліку, розподілу та приватизації житла від 19.03.2014 р. № 76, яким передано [PERSON] та [PERSON] у спільну часткову власність кім. 130, загальною житловою площею 25,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Лесі Українки, буд. 14 задоволенню не підлягають, так як відповідачі отримали свідоцтво про право власності на житло, а тому ордер та розпорядження [PERSON] міської ради в особі Управління обліку, розподілу та приватизації житла від 19.03.2014 р. № 76 вичерпало свою дію. З договору купівлі продажу від 22.05.2015 р. посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] передали житлове приміщення у гуртожитку під номером 130, що знаходиться в будинку під номером 14 по вул. Лесі Українки в м. Суми, яка складається з двох жилих кімнат, житловою площею 25 кв.м., загальною площею 25,6 кв.м. у власність [PERSON] Оскільки договір купівлі продажу від 22.05.2015 р. ніким не оскаржувався та не визнавався недійсним, тому у задоволенні позовних вимог в частині скасування свідоцтва про право власності від 26.03.2014 р. виданого Виконавчим комітетом [PERSON] міської ради на підставі розпорядження Управління обліку, розподілу та приватизації житла [PERSON] міської ради від 19.03.2014 р. № 76 слід відмовити.

Outcome: dismissed