Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач свої уточнені вимоги мотивує тим, що 15.10.2007 між відповідачем та відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк», був укладений кредитний договір № 014/1007/71-645, згідно якого відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 24\~000, 00 дол. США зі сплатою 11,9 % річних за користування кредитом на строк до 15.10.2037 року. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги відповідно до якого АТ «Сведбанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами внаслідок чого до АТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги від божників виконання обовязків за вказаними договорами. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором відповідачем на підставі договору іпотеки № 014/1007/71-645-Z-1 від 15.10.2007 року було передано в іпотеку квартиру. Свої зобовязання по кредитному договору відповідач не виконує, кредит та відсотки за користування кредитом в обсязі, що передбачено договором не погашає. Просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 476\~196, 35 грн, а саме: на однокімнатну квартиру загальною площею 36,83 м2, житловою площею 19,3 м2, за адресою [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2007 року, шляхом визнання права власності на неї за публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», визнати право власності на вказану квартиру за позивачем. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач та третя особа [PERSON] проти задоволення позову заперечували. Від представника третьої особи НБУ надійшли письмові пояснення, в яких зазначається про обґрунтованість позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 15.10.2007 між відповідачем та відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» був укладений кредитний договір № 014/1007/71-645 згідно якого відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 24\~000, 00 дол. США зі сплатою 11, 9 % річних за користування кредитом на строк до 15.10.2037 року ( а.с. 177) 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги відповідно до якого АТ «Сведбанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами внаслідок чого до АТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги від боржників виконання обовязків за вказаними договорами (а. с. 123). В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором відповідачем на підставі договору іпотеки №014/1007/71-645-Z-1 від 15.10.2007 року було передано в іпотеку однокімнатну квартиру загальною площею 36,83 м2, житловою площею 19,3 м2, за адресою [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2007 року ( а.с. 98-100). Згідно із звітом про незалежну оцінку від 09.11.2016 р. вартість вказаної квартири становить 540\~600, 00 грн.( т. 2 а.с. 17-18). Свої зобовязання за кредитним договором [PERSON] не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 03.02.2016 року в розмірі 476 196, 35 грн., що еквівалентно 3\~197,52 дол. США, з яких: 393467 гривень 70 коп. заборгованість за тілом кредиту, 82 728 гривень 65 коп. заборгованість за відсотками, що підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с.125-128) та розрахунком заборгованості (а.с.129). Відповідно до службового розпорядження НБУ курс долара США по відношенню до гривні станом на 03.02.2016 року складає 25,87 грн. Письмова вимога про усунення порушень основного зобовязання надсилалася відповідачу (а.с.197). Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що у випадку прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до ст. 589 ЦПК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч. 2 ст. 590 ЦПК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 7 Закону України Про іпотеку за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині. Статтею 33 Закону України Про іпотеку передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з ст. 37 Закону України Про іпотеку іпотекодержатель може задовольнити забезпечене іпотекою зобовязання шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодрежатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. Статтею 35 Закону України Про іпотеку передбачено, що у разі порушення основного зобовязання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушень. Відповідно до умов іпотечного договору, укладеного між сторонами, іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки в таких випадках: в разі невиконання боржником основного зобовязання; у разі виконання або неналежного виконання іпотекодацем умов іпотечного договору; в інших випадках, передбачених договором (п. 11 іпотечного договору а.с.193). Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене, згідно з п. 12.3.1 Договору, укладеного між сторонами, шляхом передачі права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання, в порядку, встановленому ст. 37 Закону України Про іпотеку. Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону № 1304-VII не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку. За змістом статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують юридичну відповідальність особи. У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №\~1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Статтею 3 Закону № 1304-VII передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Отже, мораторій не звільняє від виконання зобовязання, а є відстроченням виконання певних обовязків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобовязань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. При цьому у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону (ст. 39 зазначеного Закону). У зв'язку з наведеним суд виходить із того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб, і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Отже, заявлені позивачем вимоги є належним способом захисту. Зазначеними нормами закону та положеннями договору іпотеки необхідно, на думку суду, керуватися, задовольняючи вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. Саме така правова позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду України від 16 липня 2014 року та в постанові від 15 квітня 2015 року. Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню, та в рахунок погашення заборгованості у сумі 476\~196 грн. 35 коп. необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме однокімнатну квартиру загальною площею 36,83 м2, житловою площею 19,3 м2, за адресою [ADDRESS], вартістю, згідно із звітом про незалежну оцінку 433\~000 гривень, яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2007 року, шляхом визнання права власності на неї за публічним акціонерним товариством «Дельта Банк». Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України», оскільки судом встановлено, що квартира, яка є предметом іпотеки використовується як єдине житло, що є у власності позивача та членів його сімї, крім того, кредит надавався в іноземній валюті саме для придбання цієї квартири. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4 761 грн. 96 коп.

Outcome: approved