Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Позивач ТОВ «Ексклюзив в нерухомості» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 серпня 2020 року між ТОВ «Ексклюзив в нерухомості» та [PERSON] був укладений договір про надання послуг за яким [PERSON] доручає, а ТОВ «Ексклюзив в нерухомості» приймає на себе обов`язок сприяти відчуженню об`єкту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2006, ВЕА №849496 та зареєстровано в реєстрі №2376 належить [PERSON] . Відповідно до п. 2.6. зазначеного договору стартова ціна продажу об`єкту, визначена замовником, складає 28 500 доларів США. Згідно із п. 3.6. зазначеного договору розмір винагороди виконавця становить 5% від кінцевої ціни об`єкту. Позивачем, власними силами, було знайдено покупця на зазначене майно. 24 вересня 2020 року між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 5 цього договору продаж квартири вчиняється за 822 150 грн. 00 коп., що еквівалентно 29000 доларів США. Таким чином, ТОВ «Ексклюзив в нерухомості» виконало свої обов`язки в повному обсязі, у зв`язку з чим у ТОВ «Ексклюзив в нерухомості» виникло право на винагороду у розмірі 5% від кінцевої ціни продажу об`єкту, таким чином 5 % становить у розмірі 41107 грн. 50 коп. (822 150,00 «кінцева ціна продажу об`єкту» * 5% «відсоток гонорару» /100 = 41 107,50 грн.). В жовтні місяці на електронну поштову адресу відповідача направлялася досудова вимога про сплату винагороди у розмірі 5% від кінцевої ціни продажу об`єкту, що становить 41107 грон. 50 коп. Натомість, жодної зворотної відповіді позивач не отримав, винагорода сплачена не була. На теперішній час, за відповідачем мається заборгованість у розмірі 41 107,50 грн. за надання послуг з продажу об`єкту нерухомості. Оскільки по теперішній час відповідач вартість послуг не сплатила та ухиляється від їх сплати, позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Ексклюзив в нерухомості» заборгованість за договором про надання послуг від 05.08.2020 року у розмірі 41 107 грн. 50 коп., а також судові витрати, які складаються з судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача надав суду клопотання, у якому просив розглядати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать конверти, що повернулися до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 79, 80), а також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а. с. 81, 89), заперечень проти позову суду не представила, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 12 липня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 05 серпня 2020 року між ТОВ «Ексклюзив в нерухомості» та [PERSON] укладений договір про надання послуг (ексклюзивний продаж об`єкту нерухомості) (а. с. 4-6). Відповідно до умов зазначеного договору [PERSON] доручає, а ТОВ «Ексклюзив в нерухомості» приймає на себе обов`язок сприяти відчуженню об`єкту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2006, ВЕА №849496 та зареєстровано в реєстрі №2376 належить [PERSON] . Згідно із п. 1.1 вказаного договору «Ексклюзивні права» - права на проведення переговорів з третіми особами в інтересах Замовника, які виникають з питань укладення Основного договору щодо Об`єкту нерухомості, вказаного в п. 2.1. Договору. Це означає, що виконавець є єдиною особою, яка протягом дії цього Договору має право виконувати дії, які сприяють відчуженню Об`єкта в інтересах Замовника, тобто виконувати дії, спрямовані на пошук третіх осіб на Об`єкт, а також надання інших інформаційно-консультативних послуг, необхідних для укладання Основного договору Відповідно до п. 2.1. договору на час дії договору Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе обов`язок сприяти відчуженню Об`єкта, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно із п. 2.6. зазначеного договору стартова ціна продажу об`єкту, визначена замовником, складає 28 500 доларів США. Відповідно до п. 3.5. зазначеного Договору з дня підписання Замовником та Третьою особою Основного договору, виконавець вважається таким, що належним чином виконав свої зобов`язання за Договором та має беззаперечне право на отримання винагороди. Згідно із п. 3.6. договору розмір винагороди виконавця становить 5% від кінцевої ціни об`єкту. Також судом встановлено, що позивачем було знайдено покупця на майно зазначене у договір про надання послуг (ексклюзивний продаж об`єкту нерухомості) від 05 серпня 2020 року. 24 вересня 2020 року між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна розташованого за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9-10), відповідно до умов якого, продаж квартири вчиняється за 822 150 грн. 00 коп., що еквівалентно 29000 доларів США. Таким чином, ТОВ «Ексклюзив в нерухомості» виконало свої обов`язки в повному обсязі, у зв`язку з чим у ТОВ «Ексклюзив в нерухомості» виникло право на винагороду у розмірі 5% від кінцевої ціни продажу об`єкту, що становить 41107 грн. 50 коп. (822 150 грн. 00 коп. «кінцева ціна продажу об`єкту» * 5% «відсоток гонорару» /100 = 41 107 грн. 50 коп.). Позивачем на електронну поштову адресу відповідача направлялася досудова вимога про сплату винагороди у розмірі 5% від кінцевої ціни продажу об`єкту, що становить 41107 грон. 50 коп. (а. с. 11), однак жодної зворотної відповіді позивач не отримав, винагорода сплачена не була. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві означену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Нормами ст. 902 Цивільного кодексу України передбачено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України, якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, наявні в матеріалах справи докази, а також те, що відповідачем порушено умови договору про надання послуг (ексклюзивний продаж об`єкту нерухомості) від 05 серпня 2020 року, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором про надання послуг від 05.08.2020 року у розмірі 41 107 грн. 50 коп. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг ); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи викладене, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження факту надання адвокатом позивачу професійної правничої допомоги представник позивача подав договір-доручення про надання правової допомоги від 01 жовтня 2020 року, укладений між адвокатом Голубніченко В.О. та ТОВ «Ексклюзив в нерухомості» в особі директора Крикунова С.С., ордер серії АЕ № 1013148 від 21 грудня 2020 року на надання правничої (правової) допомоги, додаткову угоду від 05 жовтня 2020 року до договору про надання правової допомоги від 01.10.2020 року, акт про прийняття-передачі наданих послуг від 17.12.2020 року, прибутковий касовий ордер № 1712/20 від 17.12.2020 року на плату витрат на правничу допомогу. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Також Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат. Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, також враховує, що не співмірність цих витрат відповідачем не спростовано, а тому вважає, що стягнення витрат за надання професійної допомоги адвоката, які позивач поніс, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2102 грн. 00 коп., який був сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду (а. с. 3).

Outcome: approved