Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Полтавський обласний психоневрологічний диспансер у червні 2016 року звернувся до суду з заявою про продовження [PERSON], [INFO], амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. В заяві вказали, Що останній психічно хворіє з 2012 року з приводу тривожного розладу органічного походження з стійким та вираженим тривожно-деприсивним синдромом, помірно вираженим інтелектуально-мнестичними змінами особистості по психоорганічному типу (астенічний варіант). Не однозначно перебував на стаціонарному лікування в ПОКПЛ ім О.Ф.Мальцева, останній раз з 07.04.2015 по 24.04.2015 року. Після виписки підтримуючу амбулаторну терапію приймав не регулярно, на огляди в ПОПНД з'являвся не своєчасно. В зв'язку із скоєнням [PERSON] в 2012 році суспільно-небезпечного діяння, постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.02.2012 року призначені примусові заходи медичного характеру у вигляді лікування в психіатричному закладі зі звичайним наглядом. Ухвалою Київського районного суду від 13.02.2014 року призначені примусові заходи медичного характеру у вигляді лікування в психіатричному закладі зі звичайним наглядом. Ухвалою Київського районного суду від 15.07.2013 року прийнято рішення про зміну застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді відміни примусового лікування у відділенні зі звичайним наглядом на призначене надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. В разі ненадання [PERSON] амбулаторної психіатричної примусової допомоги, психічний стан хворого погіршиться, що завдасть значної шкоди його здоров'ю та може негативно вплинути на оточуючих. В судове засідання представник Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру підтримав заяву та просив її задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечував. Суд, заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до висновку ЛКК Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру від 22 червня 2016 року [PERSON], [INFO], інвалід 2 групи по психічному захворюванню, вважає себе хворим з червня 2011 року після перенесеного психоемоційного стресу. Вперше звернувся за медичною допомогою в ПОПНД 12.09.2011 року. В подальшому неодноразово (сім разів) знаходився на стаціонарному лікуванні. В психічному статусі домінують знижений настрій, емоційно не стійкий, тривожний. Доступний мовному контакту.. Фіксований на стані свого здоров'я. Мислення в сповільненому темпі, переважно предметно-конкретне. Пам'ять на поточні та минулі події знижена. Увагу концентрує з певним утрудненням. Активно ознак розладів сприйняття поведінкою не виявляє. Маячні ідеї на час огляду не виявляє. Об'єм та концентрація уваги знижені. В разі ненадання [PERSON] амбулаторної психіатричної примусової допомоги, психічний стан хворого погіршиться, що завдасть значної шкоди його здоров'ю та може негативно вплинути на оточуючих. [PERSON] лікувався, останній раз з 07.04.2015 по 24.04.2015 р.р. Ухвалою Київського районного суду від 15.07.2013 року прийнято рішення про зміну застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді відміни примусового лікування у відділенні зі звичайним наглядом на призначене надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 06.03.2015 року [PERSON] було продовжено амбулаторну примусову психіатричну допомогу. Таким чином суд, вважає, що [PERSON] потребує продовження амбулаторної психіатричної примусової допомоги та у разі її не надання психічний стан хворого погіршиться, що може завдати значної шкоди його здоров'ю та негативно вплинути на оточуючих. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved