Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позовна заява мотивована тим, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 17 жовтня 2000 року земельна ділянка площею 4,96 гектарів, розташована на території Кирило - Ганнівської сільської ради, передана [PERSON] на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Кирило - Ганнівської сільської Ради народних депутатів від 26.04.2000 року. Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна: актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права- номер запису про інше речове право: 8010777 (спеціальний розділ). Дата та час реєстрації: 10.12.2014 року 11:01:28, Підстава виникнення іншого речового права: Підстава внесення запису: договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 05.12.2014. Видавник: [PERSON] . Відповідно до наведеної вище інформації орендарем земельної ділянки являється [PERSON] , а орендодавцем - [PERSON] . Коли [PERSON] отримала інформацію, про те, що орендарем земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER] , площею 4,9593 га, яка належить [PERSON] на праві приватної власності являється [PERSON] , [PERSON] 29.05.2018 року звернулась до [PERSON] з письмовим запитом, але відповіді не отримала. На телефонні дзвінки [PERSON] за відомим їй номером [PERSON] не відповідає. [PERSON] користується земельною ділянкою, яка згідно державного акту на право приватної власності на землю від 17.10.2000 року належить [PERSON] , не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою, чим порушила п.11 договору оренди землі б/н від 05.12.2014 року, який за ствердженням [PERSON] був укладений нею з [PERSON] виплату орендної плати за користування земельною ділянкою площею 4,9593 га, що належить [PERSON] в 2015, 2016, 2017 роках, станом на 29.12.2018 року [PERSON] не було проведено. Сума боргу не сплачена орендарем [PERSON] з врахуванням індексації становить: за 2015 рік : 11894,71 грн; розмір пені : 1118.25 грн; за 2016 рік : 13235,18 грн; розмір пені 2683,80 грн; за 2017 рік 13235,18 грн, розмір пені 2875,50 грн, сума боргу по несплаті орендної плати за землю за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року становить 37499,68 грн; сума пені за прострочення сплати орендної плати за землю за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року становить 6677,55 грн. За вищезазначених обставин позивач звернулася з позовом до суду в якому просила суд стягнути із [PERSON] на її користь заборгованість за договором оренди землі б/н від 05.12.2014 року у розмірі 44177,23 грн, станом на 29.12.2018 року, яка складається з наступного: 37499,68 - заборгованість по сплаті за оренду земельної ділянки за 2015-2017 роки; 6677,55 грн - заборгованість за пенею та судовий збір. Ухвалою суду від 16.01.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання ( а.с. 30). Ухвалою суду від 11.03.2019 року прийнято до провадження заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог ( а.с.61). Ухвалою суду від 18.04.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду ( а.с.73). З заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що позивач просить суд стягнути із [PERSON] на її користь три відсотки річних від простроченої суми за 2015 рік 356.84 грн, за 2016 рік 397,06 грн, за 2017 рік 397,06 грн, всього 1150 грн 95 коп.( а.с.56). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] первісні та збільшені позовні вимоги підтримала просила їх задовільнити, представник відповідача [PERSON] , адвокат Школьний В.А. первісні та збільшені позовні вимоги не визнав, послався на відзив, який приєднано до матеріалів справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що збільшені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою підлягають до задоволення з наступних підстав. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що 05.12.2014 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки площею 4,9593 га, яка розташована на території Кирило -Ганнівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] та зареєстровано 10.12.2014 року реєстраційною службою Зіньківського районного управління юстиції Полтавської області, номер запису про інше речове право: 8010777 ( а.с.6-8). Договір оренди укладений на основі Типової форми договору, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року № 220. Пункт 11 договору зазначає, що орендна плата вноситься на протязі року, але не пізніше 31 грудня. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором справляється пеня у розмірі 120% від несплаченої суми за кожний день прострочення (пункт 14 договору оренди). Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996 року № 543/96-ВР розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Тому підлягає до стягнення пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Пункт 28 договору оренди зазначає, що орендодавець має право вимагати своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до пункту 41 договору оренди за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Як вбачається з матеріалів справи відповідач в порушення умов договору не здійснила своєчасну оплату по орендній платі за землю та має не погашену заборгованість перед позивачем. З метою досудового врегулювання спору позивач зверталися до відповідача із листом в якому прохала відповідача про здійснення розрахунку за користування земельною ділянкою у найкоротші терміни. На вимогу позивача та телефонні дзвінки відповідач відповіді не надала, заборгованість до цього часу не погашена. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно до ст. 13 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст.15 ЗУ «Про оренду землі» істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. У відповідності до ст.ст. 21-23 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Орендна плата справляється у грошовій формі. Орендна плата за земельні ділянки, що перебуваються у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Відповідно до абзацу 4 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до ст. 409 ЦК України, власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. Пункт 1 ст. 509 ЦК України зазначає, що Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В статті 525 вказується про недопустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язання. Згідно із п.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 ст. 530 ЦК України встановлюється, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частина 1 ст. 550 ЦК України передбачає, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ч.3-4, п.1, ст.611 ЦК України). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така правова позиція була висловлена Верховний Судом України у Постанові від 01.10.2014 року у справі № 113цс14. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Згідно п. в) ч.1 ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. В силу ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до Листа ДФС від 14.04.2017 р. № 8030/6/99-99-13-02-03-15 щодо оподаткування штрафних санкцій, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді пені, яка є складовою неустойки, водночас інфляційні витрати та три проценти річних від простроченої суми боргу не оподатковуються. Під час розгляду справи представником відповідача [PERSON] , адвокатом Школьним В.А. не надано письмових доказів підтвердження, про сплачену суму орендної плати позивачеві, за вказаний вище період, надано лише копії податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ( а.с.37-48), які суд оцінює критично, оскільки з них незрозуміло кому з орендодавців нарахована орендна плата, за який саме період, а тому суд не може взяти їх до уваги, як належний доказ по справі і вони не вказують на виплату саме позивачеві орендної плати. Позивачами подано до суду заяву про збільшення позовних вимог та враховано три відсотки річних від простроченої суми ( а.с.56). В постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року по справі № 3-1522гс16 (№ 918/329/16) зазначено, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, тому суд вважає, що збільшені позовні вимоги підлягають до задоволення та приходить до висновку, що із [PERSON] на користь [PERSON] , підлягає стягненню заборгованість з орендної плати за землю : за 2015 р.: - 13369,8 грн., з яких: 11894,94 грн., орендна плата; - 1118,25 грн., пеня за прострочення внесення орендної плати; - 356,84 грн. 3% річних від простроченої суми ; за 2016 р.: - 16316,04 грн., з яких: 13235,18 грн., орендна плата; - 2683,8 грн., пеня за прострочення внесення орендної плати; - 397,06 грн. 3% річних від простроченої суми; за 2017 р.: - 16507,74 грн., з яких: 13235,18 грн., орендна плата; - 2875,5 грн., пеня за прострочення внесення орендної плати; - 397,06 грн. 3% річних від простроченої суми . Суд дослідивши матеріали цивільної справи встановив, що позивачу орендна плата за період 2015- 2017 р.р. не виплачена, а тому первісні на збільшені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою підлягають до задоволення. Ухвалою суду від 18.04.2019 року, позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору (а.с.73). Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог . Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 46193,58 грн., суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved