Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

Позивач Фізична особа - підприємець [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 16.01.2018 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 12.03.2018 справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 15.06.2018 в судовому засіданні від представника позивача - адвоката [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 15.06.2018 задоволено клопотання та витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. належним чином завірену копію договору купівлі-продажу від 20.09.2017, згідно якого [PERSON] здійснила відчуження квартири [ADDRESS] та всі належним чином завірені документи на підставі яких було укладено договір купівлі-продажу. 09.07.2018 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. виконано ухвалу суду від 15.06.2018. 07.11.2018 до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог від представника позивача [PERSON], судом прийнята заява про збільшення позовних вимог. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.07.2017 відповідач звернувся до позивача із проханням допомогти продати належну відповідачу на праві власності квартиру [ADDRESS]. 27.07.2017 на підтвердження вказаних домовленостей між сторонами був підписаний договір. Протягом серпня 2017 року позивачем та його уповноваженими особами було розміщено відповідні оголошення про продаж квартири, організовано оцінку квартири, отримано інформаційну довідку в БТІ. В вересні 2017 року відповідач з незрозумілих причин перестала виходити на зв'язок. Відповідачка не повідомляла стороні позивача про намір припинити надання послуг за договором, не зверталася до позивача з вимогою про припинення дії договору. Пізніше стороні позивача стало відомо, що 20.09.2017 відповідачка всупереч положень договору здійснила відчуження квартири на користь [PERSON]. У зв'язку з вище викладеним, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути на користь позивача з відповідача грошові кошти в розмір 47276,06грн з яких: заборгованість з оплати винагороди , згідно договору про надання послуг від 27.07.2018 в розмірі 41311,50грн; 3% річних від суми заборгованості з оплати винагороди згідно договору про надання послуг від за період з 26.09.2017 по 07.11.2018 в розмірі 1382,00грн; інфляційні витрати від суми заборгованості з оплати винагороди, згідно договору за період з 26.09.2017 по 07.11.2018 в розмірі 4582,56грн; стягнення коштів за адвокатські послуги в розмірі 3500грн та судовий збір в розмірі 704,80грн. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судових засідання підтримав позовні вимоги та просив задовольнити посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач в судові засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила. Належним чином повідомлялась, про що свідчать повідомлення в матеріалах справи про вручення судової повістки та розписка про день та час розгляду справи на 11.12.2018 в якій власноруч розписався представник відповідача [PERSON] Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за її відсутності та не подано відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв'язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до реєстраційного посвідчення [NUMBER] Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна квартира [ADDRESS] була зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., № 176. 27.07.2017 між Фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір на надання послуг, відповідно до якого [PERSON] передає ексклюзивні права ФОП [PERSON] щодо продажу квартири [ADDRESS]. Відповідно до пункту 1.1 договору «Ексклюзивні права» - це права на проведення переговорів з третіми особами в інтересах замовника, які і виникають з питань укладення основного договору щодо вказаного в п. 2.1. Договору нерухомого майна та наданні замовником виключно Виконавцеві та протягом дії Договору не можуть бути надані іншим особам на території України. Відповідно до пункту 2.4. замовник гарантує та підтверджує, що на момент укладання договору, протягом строку його дії та під час укладання основного договору об'єкт не є і без відома виконавця не буде проданим, переданим безкоштовно, подарованим, заставленим, не є і не буде переданим до статутного фонду юридичних осіб; під арештом та/або забороною відчуження не перебуває, судових позовів щодо нього немає; будь-які права осіб на об'єкт відсутні; договорів стосовно будь-якого використання об'єкту, в т.ч. його оренди немає і без відома виконавця укладено не буде. Відповідно до пункту 3.3 договору від 27.07.2017 замовник зобов'язується: 3.3.1 інформувати виконавця про всі відгуки та пропозиції, що надійшли від третіх осіб щодо укладання основного договору; 3.3.2. утримуватися від будь-яких переговорів із третіми особами без участі виконавця, а у випадку виникнення подібних намірів третіх осіб - повідомити про це виконавця; 3.3.3. не здійснювати без участі виконавця будь-які договори щодо об'єкту з будь-якою третьою собою; 3.3.4. у день підписання Договору передати виконавцю копії з оригіналів документів, згідно з наданим виконавцем переліком; 3.3.5. інформувати Виконавця про всі обставини, які мають суттєве значення для виконання договору, не пізніше наступного дня після того, як ці обставини стали йому відомі, у тому числі: претензії, запити державних органів та інших осіб щодо об'єкту, а також судові рішення, постанови та ухвали судів, якими змінюється правовий статус об'єкту або правомочність замовника щодо права володіння, користування та/або розпорядження об'єктом. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦПК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Судом було встановлено, що позивач належним чином виконував свої договірні зобов'язання, що підтверджується матеріалами справи, а саме, надав в повному обсязі наступні послуги: замовлення та отримання звіту про оцінку квартири, фактичне візуальне обстеження квартири на місці, консультування з приводу підготовки та збору пакету документів, необхідних для укладання договору купівлі-продажу квартири, отриманням інформаційної довідки в БТІ щодо квартири. Відповідачка [PERSON] у свою чергу порушила умови договору, а саме без відома позивача всупереч договору, уклала договір-купівлі продажу посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В., реєстраційний номер №2001, відповідно до якого 20.09.2017 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу. Відповідно до пункту 1 договору купівлі - продаж продавець [PERSON] передає, а покупець [PERSON] приймає у власність квартиру [ADDRESS] . Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено ст. 526 ЦК України. Отже, враховуючи, що відповідачем, який повідомлений належним чином, не надано суду відзиву, жодних доказів, які б підтверджували правомірність її дій судом не встановлено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за договором знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді ґрунтуються на встановлених нормах цивільного законодавства України, оскільки відповідачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу відмови у позовних вимогах, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України, і тому позов підлягає задоволенню. Крім, того з 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України було викладено в новій редакції. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов'язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов'язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов'язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів ФОП [PERSON] в суді здійснював адвокат [PERSON], на підставі договору про надання правової допомоги №17-12-07 від 07.12.2107 укладеного між адвокатським об'єднанням «Легіст» та Фізичною особою - підприємцем [PERSON]. Стороною позивача при поданні позову заявлено орієнтовну суму судових витрат у розмірі 4204,80грн. Вказана сума судових витрат включає: - суму витрат по сплаті судового збору у розмірі 704,80грн (квитанція від 07.12.2017 по сплаті судового збору у розмірі 640,00грн та квитанція від 11.01.2018 про сплату судового збору у розмірі 64,80грн). - суму витрат по оплаті професійної правової допомоги у розмірі 3500,00грн, що підтверджується квитанцією від 07.12.2017 про оплату послуг адвоката. Сума витрат робіт адвоката у справі № 754/540/18 включає: підготовка позовної заяви в розмірі 1000,00грн; підготовка клопотання про витребування доказів в розмірі 500,00грн; підготовка заяви про зміну розміру позовних вимог в розмірі 500,00грн; участь у чотирьох судових засіданнях з розгляду справи в розмірі 1500,00грн. Враховуючи викладене, відповідно до ст. 141 ЦПК України, беручі до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та задоволення позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь Фізичної особи-підприємця [PERSON] слід стягнути 4204,00грн понесених судових витрат, пов'язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді в розмірі 3500грн та судовий збір в розмірі 704,80грн.

Outcome: approved