Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

позивач Сихівська РА ЛМР звернувся в суду із позовом до відповідачки [PERSON] , у якому просить відібрати дитину [PERSON] , [INFO] , від матері без позбавлення батьківських прав; при задоволенні вимоги про відібрання дитини призначити стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини до досягнення нею повноліття, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн, щомісячно з урахуванням індексації; при задоволенні позову, передати дитину органу опіки і піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради для влаштування її під сімейну форму опіки. В обґрунтування позову покликається на те, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглянуто питання про доцільність відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, у зв`язку із тим, що в ході розгляду цього питання було представлено ряд документів, які свідчать про неналежне виконання матір`ю батьківських обов`язків. Зокрема, дитина перебуває на обліку дітей, які опинились у складних життєвих обставинах. Через конфліктні ситуації, які виникають у сім`ї дитина самовільно залишає місце проживання, про що її матір повідомляла правоохоронні органи. Авторитарний стиль виховання матері впливає на самооцінку дитини та перешкоджає їй розвиватися. Разом із тим, дитина проходила курс психологічної ресоціалізації та проблем адаптації з залежностями; має розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів. У зв`язку із наведеними обставинами матір була неодноразово повідомлена про адміністративну і кримінальну відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. У відповідності до ст. 170 сімейного кодексу України просить позов задовольнити. При задоволенні позову просить стягнути з відповідача аліменти та передати дитину органу опіки і піклування для подальшого влаштування під сімейну форму опіки. 22 серпня 2019 року відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Посилається на аргументи, що від виховання дочки не ухиляється, а навпаки робить усе необхідне для належного виховання дитини. Забезпечення її психічного та фізичного розвитку. Асоціальна поведінка дитини не є наслідком не належного її виховання, а у зв`язку із тим, що у дитини виникли психологічні проблеми на ґрунті вчинення щодо неї статевого злочину та неодноразового пригощання її наркотичними речовинами вітчимом. Дочка систематично вживає наркотичні засоби та є залежною від них. При цих обставинах допомога матері для дитини є важливою. З дотримання норм вказаних законодавчих актів, просить у позові відмовити. 03 квітня 2019 року ухвалою судді справу передано до Апеляційного суду м. Києва для визначення місцевого загального суду м. Києва у зв`язку із зміною територіальної підсудності судової справи. Ухвалою суду апеляційної інстанції від 07 травня 2019 року у зміні територіальної підсудності було відмовлено та повернуто справи до суду першої інстанції. 17 травня 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначеного підготовче засідання, яке надалі неодноразово відкладалось з поважних причин. 30 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просить такі задовольнити. У судовому засіданні сторона відповідача заперечили проти позову з підстав наведених у відзиві на позов. Наполягає на відмові у позові. У судове засідання представники третьої особи не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце цього засідання, направив заяву про слухання справи у відсутності представника третьої особи, а відтак з урахуванням думки учасників справи, суд вважає за можливе провести засідання у відсутності осіб, що не з`явились. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження /арк. спр. 5/. У зв`язку із виникненням обставини щодо неналежного виконання матір`ю свої батьківських обов`язків щодо дитини, позивач звернувся до суду із позовом у відповідності до ст. 170 Сімейного кодексу України щодо відібрання дитини від матері без позбавлення останньої батьківських прав. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток; поважати дитину; забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, якщо вони ухиляються від виконання обов`язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. При вирішенні даної справи судом враховується, що відповідно до аргументів позивача, підставою для відібрання дитини у відповідачки стало неналежне виконання нею батьківських обов`язків відносно дочки. Повертаючись до обставин справи, яка розглядається, суд відмічає, що дитина [PERSON] протягом 2017 року неодноразово самовільно покидала місце свого проживання, зокрема через конфліктні ситуації, які систематично відбувались у сім`ї. Дитина за власною заявою була поміщена у притулок для дітей. Матір притягалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 та ч. 2 ст. 184 КУпАП КУпАП, що підтверджено листами Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області, однак докази цього відсутні / арк. спр. 9-12/. Відповідно до висновку роботи психолога притулку від 17.05.2018 № 87 10 та від 11.07.2018 № 125 10 з [PERSON] остання самовільно залишила місце свого проживання. Стиль виховання матері дитини авторитарний шляхом культивування у дочки страху і прагнення неухильно слідувати правилам. Дитини, перебуваючи у підлітковому віці, якому притаманно чинити опір та намагання не слідувати правилам. Дитина прагне до контролю власного тривоги та не спроможна до належного самоконтролю. Перебуваючи у притулку дитина в більшій мірі дотримувалась правил. Основною проблемою у дитини є авторитарне виховання з боку матері, що призвело до низького рівні асертивності, девіантної поведінки, спілкування з особами, значно старшими за дівчину, конфліктні стосунки у сім`ї. У зв`язку із наведеним, прийшли висновку про повернення дитини у сім`ю, здійснити допомогу даній сім`ї у створення позитивної атмосфери взаєморозуміння та формування стосунків конструктивного спілкування. Тримання дитини у притулку є безпідставним. У ситуації, щ склалась мати повна мати мотивацію, щоб особисто налагодити стосунки із дочкою, а не карати методом особистого ігнорування /арк. спр. 13-15/. У 2018 році дитина [PERSON] проходила курс психологічної ресоціалізації та проблем адаптації з узалежностями у БОБФРЦ «Вікторія» / арк. спр. 20/. 26 лютого 2019 року дитина поступила у перше стаціонарне відділення КНП ЛОР ЛОМЦПтаТУ з діагнозом розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів синдром активної залежності; критика до хвороби присутня із сторони дівчини та формується установка на тверезе життя, що підтверджено випискою-епікриз /арк. спр. 22/. Дитина разом із матерію та братом проживали за адресою - [ADDRESS] , умовим проживання належні, незважаючи на намагання матері здійснювати постійний контроль щодо дочки, остання постійно втікає з дому через конфлікти, що підтверджено актом обстеження житлових умов /арк. спр. 23/. У зв`язку із наведеними обставинами, комісією з питань захисту прав дитини прийнято висновок про доцільність відібрання дитини від матерів без позбавлення останньої батьківських прав /арк. спр. 24/. Попри те, суд критично оцінює висновок комісії з питань захисту прав дитини, адже є незрозумілим, яким чином відібрання дитини від матері сприятиме захисту інтересів дитини. Суд відмічає, що відповідачка заперечує проти позову про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, що свідчить про інтерес матері до дитини. Позивач посилається на аргументи ухилення відповідачки від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків щодо дочки. Відповідно до правової позиції викладеної у п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав№ від 30.03.2007 № 3 Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Із поданих суду доказів із сторони відповідача суд установив, що матір створює належні умови для проживання дочки, хоча спілкується із дитиною авторитарно, що викликає конфліктні ситуації у сім`ї; дочка самостійно залишає місце проживання, про що матір неодноразово зверталась до правоохоронних органів, відносно дитини вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 115 КК України та таке перебуває на стадії досудового розслідування, /арк. спр. 72, 76-79/. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини справи, суд прийшов переконання про не встановлення ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, що стали б підставою для відібрання дитини, адже підтверджено лише аргументами виникнення конфліктних ситуацій між матір`ю та дочкою, що стало причиною для подальших дій залишення дитиною свого місця проживання; суд не встановив свідомого нехтування матір`ю своїх батьківських обов`язків, хоча є необхідність попередити відповідача про зміну свого ставлення до виховання дочки; суд враховує рекомендації психологів щодо повернення дитини в сім`ю, а відтак суд прийшов висновку, що в позовні вимозі про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав необхідно відмовити. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми статей 150, 170 Сімейного кодексу України, які регулюють спірні правовідносини та із врахування загальних положень на які посилалась позивач у позовній заяві. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів та подальшого передання дитини органу опіки і піклування для влаштування її під сімейну форму опіки, то оскільки в основній вимозі відмовлено повністю, а відтак відсутні підстави вирішення похідних вимог, а тому в таких необхідно відмовити. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінет Міністрів України. Таким чином, оскільки судом не встановлено інших осіб, які понесли судові витрати, а відтак судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed