Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач у вересні 2017 року звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] [PERSON], третя особа: Департамент державної реєстрації Харківської міської ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власності, шляхом визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: місто Харків, проспект Науки, будинок 41 А, квартира №53. Право власності на нерухоме майно позивачем отримано на підставі договору купівлі- продажу квартири від 12.06.1997 року, зареєстрованого в реєстрі за №4741. За цією адресою також з 26.06.2012 року зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] [PERSON], що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї та прописку №2500 від 29.08.2017. В 2012 році відповідача було зареєстровано в квартирі на прохання дружини позивача. Проте, відповідач фактично ніколи не мешкала за місцем реєстрації; в утриманні майна фінансової чи іншої участі не приймала, не сплачувала комунальні платежі. Добровільно знятись з реєстраційного обліку відповідач не бажає, що спонукало позивача звернутись до суду за захистом свого порушеного права. 13.12.2017 року позивачем було подано клопотання про заміну відповідача. Зазначивши, що при подані позову була допущена помилка: замість належного відповідача [PERSON] вказано [PERSON] [PERSON]. Помилку допущено у звязку з невірно вказаною інформацією у довідці з місця проживання про склад сімї та прописку. Клопотання обґрунтовується довідкою наданою КП «ЖИЛКОМСЕРВІС» з місця проживання про складсімї та прописку №3955 від 08.12.2017 року. Судом зазначене клопотання було задоволено. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, письмові пояснення щодо позову до суду не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з урахуванням наступного. У відповідності до ст.ст. 12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира яка розташована за адресою: місто Харків, проспект Науки, будинок 41 А, квартира №53. Цей факт підтверджується договором купівлі- продажу квартири від 12.06.1997 року, зареєстрованого в реєстрі за №4741. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.ст. 317 та 383 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також на зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Згідно ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, інших осіб. Згідно даних довідки з місця проживання про складсімї та прописку №3955 від 08.12.2017 року, наданої КП «ЖИЛКОМСЕРВІС» , [PERSON] зареєстрована за адресою: місто Харків, проспект Науки, будинок 41 А, квартира №53. Факт реєстрації відповідача за вказаноюадресоюпідтверджується також відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС в Харківській області від 05.02.2018 року. Як вбачається із змісту позовної заяви, в 2012 році [PERSON] було зареєстровано в квартирі що знаходиться за адресою: місто Харків, проспект Науки, будинок 41 А, квартира №53 на прохання дружини позивача. Проте, відповідач фактично ніколи не мешкала за місцем реєстрації; в утриманні майна фінансової чи іншої участі не приймала, не сплачувала комунальні платежі. Фактична відсутність за місцем реєстрації відповідача перешкоджає позивачу як власнику на власний розсуд користуватись його власністю, в тому числі реалізовувати надані законом права на отримання субсидії для сплати комунальних послуг, що в свою чергу призводить до додаткових витрат на оплату комунальних послуг. Відповідач не є членом сімї позивача і не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з позивачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленні строки, провадиться у судовому порядку. У відповідності до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди , відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» судам розяснено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Абзацом третім п. 34 Постанови Пленуму ВСУ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» передбачає, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71,72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї з таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особою безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Таким чином, приймаючи до уваги викладене, а також наявність у позивача непорушного права власності, наданого Конституцією України, порушення цього права з боку відповідача [PERSON] шляхом не здійснення дій по зняттю з реєстраційного обліку у спірній квартирі, суд прийшов до висновку про задоволення даного позову в частині поновлення порушеного права власності шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування спірною квартирою. На підставі викладеного,

Outcome: approved