Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач у листопаді 2014 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, яку уточнив у червні 2015 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 23.11.2007 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0301/1107/88-427, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 50000 доларів США. Вимоги до відповідачки, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачкою [PERSON], договору поруки. Відповідачка [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 21.05.2015 року у розмірі 776974,34 грн., яка складається з: 683970,88 грн. заборгованість за кредитом, 71788,91 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 21214,55 грн. пеня. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. 15.06.2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитними договорами. Просили стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 0301/1107/88-427 від 23.11.2007 року у розмірі 776974,34 грн., стягнути солідарно з відповідачів сплачений судовий збір у розмірі 3654 грн. У жовтні 2015 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, в якій посилається на те, що ПАТ «Альфа-Банк» вказано, що 15.06.2012 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог, за яким ПАТ «Дельта Банк» відступило право вимоги ПАТ «Альфа-Банк» по кредитному договору № 0301/1107/88-427 від 23.11.2007 року. Вважає, що це є грубим порушенням норм діючого законодавства України, оскільки право вимоги по зазначеному кредитному договору вже було відступлено. Також умовами зазначеного договору встановлено, що жодна зі сторін не наділена правом відступати свої права, вигоди чи обовязки за цим договором без попередньої письмової згоди іншої сторони. Просила визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», посвідчений 15.06.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 937 у частині переходу прав вимоги по кредитному договору № 0301/1107/88-427 від 23.11.2007 року та забезпечувальними договорами, укладеними між [PERSON] та ПАТ «Сведбанк». Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Суду пояснила, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобовязання є належним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених право до суду, оскільки боржник у судовому засіданні моє можливість заперечувати проти вимог фактора. [PERSON] сплачувала на рахунок ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором, що підтверджує той факт, що вона знала про нового кредитора. Вважає, що [PERSON] не є стороною договору купівлі-продажу право вимоги за кредитними договорами, тому вона не має права звертатися із вимогою про визнання даного договору недійсним. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, причину неявки суду не повідомила. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, причину неявки суду не повідомила. Представник відповідачки [PERSON] у судове засідання зявився, проти задоволення первісного позову заперечував. Зустрічні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суду пояснив, що [PERSON] має право звертатися до суду із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, оскільки вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Вважає, що повторна переуступка права вимоги не допускається, оскільки дані договори купівлі-продажу прав вимоги є договорами факторингу. У порушення вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України у спірному договорі купівлі-продажу прав вимоги, укладеному між ПАТ «Альфа Банк» та ПАТ «Дельта Банк» відбулося відступлення права вимоги фактором третій особі. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ПАТ «Альфа Банк» підлягають задоволенню, зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23 листопада 20107 року між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») було укладено кредитний договір № 0301/1107/88-427, за яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 50000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 11,9 % на рік з кінцевим терміном повернення 20.11.2017 року. 13 січня 2012 року між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 0301/1107/88-427 від 23.11.2007 року, відповідно до якого визначено розмір простроченої заборгованості по тілу кредиту 34996 доларів США, по відсоткам 2452,51 доларів США, загальний розмір заборгованості 34448,51 доларів США. Цим же договором встановлено кінцевий строк повернення кредиту 20.11.2022 року. 13 січня 2012 року між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору № 0301/1107/88-427 від 23.11.2007 року, відповідно до якого кредитний договір було викладено у новій редакції. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № 0301/1107/88-427 від 23.11.2007 року було укладено договір поруки від 13.01.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON], за яким поручитель зобовязується перед банком відповідати за виконання зобовязань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у розмірі 37448,51 доларів США строком до 20.11.2022 року з процентною ставкою 11,9% річних за їх користування. [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 21.05.2015 року у розмірі 776974,34 грн., яка складається з: 683970,88 грн. заборгованість за кредитом, 71788,91 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 21214,55 грн. пеня. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, за яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 0301/1107/88-427 від 23.11.2007 року. 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, за яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 0301/1107/88-427 від 23.11.2007 року. При укладанні договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» сторони домовилися, що покупець має право здійснювати наступне відчуження прав вимог будь-якій третій особі з гарною репутацією та високими стандартами корпоративної поведінки і ділової етики. У випадку такого відступлення покупець зобовязаний включити пункт у відповідний договір про відступлення, який ідентичний з п. 12.11, крім випадку коли такий договір про відступлення заборонятиме наступне відступлення прав вимоги. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобовязанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобовязаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд не може прийняти посилання відповідачки [PERSON] у зустрічному позові на те, що договори купівлі-продажу прав вимоги, укладені між ПАТ Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» та між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» є фактично договорами факторингу, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України), тобто має ліцензію НБУ на провадження даної діяльності. Основними відмінностями договору факторингу від відступлення права вимоги є наступне: 1)\~\~\~\~\~клієнтом у договорі факторингу може бути тільки фізична особа-підприємець або юридична особа, а фактором тільки фінансова установа з ліцензією НБУ на факторингову діяльність; 2)\~\~\~\~\~\~договір факторингу дійсний навіть якщо між клієнтом та боржником в договорі стоїть заборона на відступлення права вимоги; 3)\~\~\~\~\~\~\~факторинг за своєю суттю може бути тільки на оплачуваній основі на відміну від відступлення права вимоги. Позивачкою у зустрічному позову не надано доказів того, що ПАТ «Дельта Банк» має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України), тобто має ліцензію НБУ на провадження даної діяльності та спірний договір купівлі-продажу прав вимоги було укладено на оплачуваній основі. Тому у суду відсутні підстави визання даного договору недійсним у відповідності з приписами статей 215 та 203 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником. Враховуючи положення статей 1050, 1054 ЦК та виходидячи з того, що кредитним договором № 0301/1107/88-427 від 23.11.2007 року та договором про внесення змін та доповнень № 2 від 13.01.2012 року до кредитного договору № 0301/1107/88-427 від 23.11.2007 року встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), [PERSON] було допущено прострочення повернення чергової частини, кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. Таким чином позовні вимоги первісного позову обґрунтовані та підлягають задоволенню Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] сплачений ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 3654 грн. в рівних частках з кожного.

Outcome: approved