Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Позивач, Фізична особа-підприємець [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості у розмірі 8 896,00 грн. та витрати по сплаті судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, ФОП [PERSON] та відповідачем виникли договірні відносини на підставі договору № ПР 2002 від 25 лютого 2018 року, за умовами якого продавець зобов`язується надати покупцеві комплекс товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя, а покупець зобов`язується прийняти цей комплекс згідно акту приймання-передачі та сплатити за нього визначену договором грошову суму. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі, що вбачається із акту приймання-передачі комплексу. Відповідач комплекс по догляду отримала, претензії щодо отриманого набору по догляду та щодо виконання продавцем своїх обов`язків за договором відповідач не мала, про що свідчить підпис останньої. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача складає 8 896,00 грн. 29 липня 2019 року ухвалою Броварського міськрайонного суду м. Києва, позовну заяву Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу - залишено без руху. 10 вересня 2019 року ухвалою Броварського міськрайонного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, з повідомлення сторін. 17 грудня 2019 року ухвалою Броварського міськрайонного суду м. Києва позовну заяву Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу передано за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана справа надійшла в провадження суду Гончарука В.П., та якій присвоєно унікальний номер 361/5426/19, номер провадження 2/755/1297/20. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав письмову заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав виколадених у змісті позовної заяви. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Поважність причин неявки та обгрунтованих доказів неявки в судове засідання відповідачем не надано. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 , 4 ст. 279 ЦПК України. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № ПР 2002 від 25 лютого 2018 року, за умовами пунктів 1.1. та 1.2. якого позивач зобов`язується надати відповідачу комплекс товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя, а відповідач зобов`язується прийняти цей комплекс по догляду згідно акту приймання-передачі та сплатити за нього визначену договору грошову суму (ціну). Під комплексом по догляду мається на увазі: продаж набору косметики та надання допоміжних супроводжуючих косметологічних послуг. Згідно із пунктом 1.3. цього договору, асортимент, кількість, комплектація, перелік складових комплексу по догляду і загальна сума договору визначаються в Переліку №1 (специфікації), що являється невід`ємною частиною цього Договору. Пунктами 2.1., 2.2. та 2.4. договору передбачено, що право власності на комплекс по догляду переходить від позивача до Клієнта після підписання Акту приймання -передачі. При передачі комплексу по догляду, Сторони складають та підписують Акт приймання - передачі згідно переліку №1 (специфікації). Одночасно сторона 1 надає необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про товар та послуги в наочній формі, що доводиться до клієнта. Зобов`язання позивача по передачі Комплексу по догляду вважаються виконаними в момент його передачі в розпорядження клієнта згідно акту приймання - передачі та підписання даного договору. Відповідно до пункту 5.1. договору загальна вартість комплексу по догляду за цим договором складає 17 066 грн. Відповідно до пункту 5.3. та 5.4. Договору, при оплаті комплексу по догляду частинами клієнт в день підписання даного договору вносить на поточний рахунок або в касу позивача перший платіж в розмірі 2 000 грн. 00 коп. Залишок вартості комплексу по догляду в розмірі 15 066 грн. 00 коп. Клієнт сплачує позивачу рівними платежами у сумі 1507 грн. 00 коп. протягом 10 місяців. 25 лютого 2018 року сторонами підписано акт приймання - передачі до договору № ПР 2002 від 25 лютого 2018 року, згідно з яким відповідачем прийнято набір косметики та ряд косметологічних послуг. Загальна вартість комплексу склала 17 066 грн. 00 коп. Також, до матеріалів позовної заяви надано оригінал довідки фізичної особи - підприємця [PERSON] без номеру та дати, згідно якої відповідач сплатила частину вартості товару та косметологічних послуг. Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно із частиною 2 статті 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Таким чином, укладений між позивачем та відповідачем договір № ПР 2002 від 25 лютого 2018 року являє собою змішаний договір, що містить одночасно елементи договору купівлі-продажу та договору про надання послуг. Умовами договору передбачено, що факт належного виконання своїх зобов`язань з боку постачальника підтверджується актом приймання - передачі, підписаним сторонами договору. Слід також відзначити, що акт приймання - передачі товарів та послуг є первинним документом, який фіксує факт вчинення відповідної господарської операції суб`єктом господарювання. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Вимоги до первинного документа встановлено частиною 2 цієї статті закону, згідно з якою первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не істотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Відтак, такі дані, як зокрема дата проведення господарської операції, а також зміст та обсяг господарської операції є обов`язковими для первинного документа, а відсутність таких даних є підставою для невизнання господарської операції для цілей бухгалтерського та податкового обліку. Всупереч вимогам вказаного закону, в акті приймання - передачі від 25 лютого 2018 року до договору № ПР 2002 від 25 лютого 2018 року в графі «найменування товару» не наведено повного змісту та обсягу операції з постачання товару, а саме кількості та асортименту товару - набору косметики, який мав бути поставлений позивачем на користь відповідача згідно вимог специфікації договору. Також суд звертає увагу і на те, що акт приймання - передачі до договору № ПР 2002 від 25 лютого 2018 року складено та підписано безпосередньо в день підписання договору - 25 лютого 2018 року, в той час як згідно із специфікацією договору відповідачу мало бути надано три найменування косметологічних послуг із різною кількістю їх відвідувань - чотири та два по три відвідування відповідно, що вочевидь не могло бути виконано протягом одного робочого дня. Зазначені обставини у сукупності достовірно вказують, що акт приймання - передачі від 25 лютого 2018 року до договору № ПР 2002 від 25 лютого 2018 року містить неповні та недостовірні дані щодо змісту, обсягу, вартості та дати постачання відповідачу товарів та послуг, а відтак він не може бути прийнятий судом як достовірний доказ належного виконання позивачем умов договору № ПР 2002 від 25 лютого 2018 року. Долучена до матеріалів позовної заяви довідка за підписом позивача та засвідчена її печаткою, що містить дані щодо обсягу та вартості послуг, також не може бути прийнята судом як достовірний та належний доказ, оскільки умовами договору та положеннями законодавства передбачено інший порядок підтвердження факту приймання - передачі товарів та послуг, а саме - шляхом підписання сторонами акту приймання - передачі. Також, вирішуючи спір по суті, суд приймає до уваги положення статті 632 Цивільного кодексу України, відповідно до якої ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Частиною 2 та 3 статті 632 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору (частина 4 статті 632 ЦК України). В долученій до позовної заяви довідці позивача без дати та номеру, посвідченій його печаткою та підписом, позивач посилається на те, що вартість набору косметики склала 17 066 грн. 00 коп, які за твердженнями позивача були частково оплачені відповідачем. Разом із тим, сторони в договорі № ПР 2002 від 25 лютого 2018 року не встановили ціни вартості набору косметики, а лише встановили загальну вартість комплексу товарів та послуг у сумі 17 066 грн. 00 коп. В той же час, будь - яких доказів на підтвердження вартості товару виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари на момент укладення договору, як це визначено у частині 4 статті 632 ЦК України, позивачем до суду не надано. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесенні позивачем витрати відшкодуванню не підлягають. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed