Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач у лютому 2017 року звернувся в суд з даним позовом. На обгрунтування позову зазначив, що малолітній [PERSON], [INFO], перебуває на вихованні у Дитячому дошкільному будинку №1 м.Львова. Згідно рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 20.08.2015 року №153 п.9 дитина була направлена у Львівський будинок дитини терміном на три роки за заявою матері [PERSON] у зв'язку з важкими матеріально-побутовими умовами на повне державне забезпечення. З серпня 2015 року місце перебування відповідача невідоме, остання змінювала місце проживання, на телефонні дзвінки не відповідала, не з'являлася на засідання комісії з питань захисту прав дитини. [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться його життям та здоров'ям, не приймає участі у його вихованні. Відтак просить суд, позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що відповідач не має зареєстрованого місця проживання, відсутній акт обстеження побутових умов. Просила позов задоволити. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідач пояснила, що знайшла роботу, має намір укласти шлюб із чоловіком, з яким на даний час проживає, хоче забрати сина, її чоловіка дитина називає татом, просить забрати його додому. Представник відповідача зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Відповідачка змінилася у кращу сторону. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Матір'ю [PERSON], [INFO], є [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 30.09.2015 року. [PERSON] 24.06.2013 року зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON], що стверджується копією витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 03.08.2017 року. Згідно копії витягу з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини №153 від 20.08.2015 року вирішено скерувати під соціальний супровід Червоноградському міському центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді сім'ю [PERSON] та її малолітню дитину [PERSON], [INFO], які проживають [ADDRESS] терміном на пів року, а також направити малолітнього [PERSON] у Львівський будинок дитини терміном на три роки. Копіями актів соціального інспектування, повідомленнями та висновками стверджується, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя, дитиною зовсім не займалась, часто змінює адреси, схильна до вживання алкогольних напоїв, не працює, не відчиняє дверей соціальній службі, безвідповідальна. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини № 14 від 31.01.2017 року, направити до суду позовну заяву про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ч.ч.2, 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з п.п.2, 4 ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Як зазначив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осі, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п.15 цієї постанови). Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (абз. другий п.16 постанови ПВСУ від 30.03.2007 року № 3). Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (з наступними змінами та доповненнями) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачка не бере участі у вихованні сина, не відвідує його, безвідповідальна, схильна до вживання алкоголю, ніде не працює. Під час розгляду справи, відповідачем у судовому засіданні висловлене бажання забрати дитину із притулку та виховувати сина, вказують на бажання відповідача брати участь у вихованні дитини та на її намір у подальшому виконувати свої батьківські обов'язки, відповідачка зазначила, що працевлаштувалась, винаймає житло, що підтверджується копіями трудової книжки та довідки з місця проживання, має намір укласти шлюб. Виходячи з того, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини (ст.166 СК України), а також те, що позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків суд, враховуючи встановлені обставини, характер поведінки відповідача, бажання останньої приймати участь у вихованні сина, вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити. При цьому суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини. На думку суду, таке вирішення спору надасть можливість відповідачеві усунути його негативні наслідки у взаємовідносинах із сином та буде сприяти захисту інтересів дитини.

Outcome: dismissed