Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Позивач у лютому 2017 року звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача та просила суд стягнути з останнього на свою користь заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 71 900,19 грн та пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 769 332,03 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 вересня 2002 року відповідача зобов`язано сплачувати на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/ 4 від його доходу щомісячно, починаючи стягнення з 11.09.2002 і до досягнення дитиною повноліття ( [INFO] ). Однак відповідач належним чином не сплачував аліменти на утримання доньки на користь позивача, тому станом на 01.03.2014 у нього утворилася заборгованість у розмірі 71 900,19 грн. Окрім того у позивача утворилася заборгованість з пені, яку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача за період з 01.03.2014 по 03.02.2017, що становить 769 332,03 грн. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року по зазначеній справі позовні вимоги були задоволені частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 71 900,19 грн та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 262 435,69 грн. Від відповідача по справі [PERSON] через представника 04.02.2019 була подана заява про перегляд заочного рішення, в якій, як на підставу необхідності скасування заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва, заявник вказав на те, що суд при винесенні рішення 28.11.2017 не врахував тієї обставини, що відповідач не був належним чином повідомлений і відповідно не мав змоги з`явитися в судове засідання. До того ж володіє доказами, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 10.04.2019 скасовано заочне рішення від 28 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам та призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні. Позивач у судовому засіданні 27.09.2019 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні 27.09.2019 позовні вимоги не визнавала, просила у їх задоволенні відмовити у повному обсязі, оскільки заборгованість по аліментам у розмірі 71 900,19 грн вже стягується державним виконавцем, і задоволення рішення в цій частині призведе до подвійного стягнення з її довірителя. Окрім того у 2006 році відповідачем за домовленістю з позивачем було продано власний автомобіль за 4 000,00 доларів США, які в подальшому були передані позивачу в рахунок погашення заборгованості по аліментам, проте остання умисно приховує факт отримання вказаних грошових коштів та вчиняє недобросовісні дії відносно відповідача. Окрім того представник відповідача повідомила, що позивачем нарахована пеня по аліментам, яка більше ніж в десять разів перевищує сам розмір заборгованості та розрахована за межами строків позовної давності. На підставі вказаного просила про застосування строків позовної давності, що для стягнення пені становить 1 рік. Додатково вказала, що на утриманні у її довірителя перебуває неповнолітній син [PERSON] , 2003 року народження, та непрацездатна матір [PERSON] , яка є особою з інвалідністю. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 вересня 2002 року відповідача зобов`язано сплачувати на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/ 4 від його доходу щомісячно, починаючи стягнення з 11.09.2002 і до досягнення дитиною повноліття ( [INFO] ) (а.с.4). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам Оболонського районного відділу ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві станом на 03 вересня 2014 року у відповідача перед позивачем існує заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 71 900,19 грн (а.с.5). Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У судовому засіданні дружина відповідача [PERSON] у якості свідка повідомила суду, що заборгованість у розмірі 71 900,19 грн не є вірною, оскільки у 2006 році її чоловіком відповідачем за домовленістю з позивачем було продано власний автомобіль за 4 000,00 доларів США, які в подальшому були передані позивачу в рахунок погашення заборгованості по аліментам, проте остання не повідомила державному виконавцю про факт отримання вказаних грошових коштів, що і стало наслідком виникнення заборгованості у вказаному розмірі. Позивач у судовому засіданні заперечувала про факт отримання грошових коштів від відповідача в рахунок погашення заборгованості саме у розмірі 4 000,00 доларів США, пояснила, що після продажу автомобіля відповідач передав їй лише 500,00 доларів США. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З довідки - розрахунку заборгованості по аліментам Оболонського районного відділу ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві від 03 вересня 2014 року, вбачається, що станом на 25.09.2013 у відповідача перед позивачем існує заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 64 298,44 грн, а в період з вересня 2013 року по лютий 2014 року державним виконавцем додатково нараховано борг у сумі 7 601,75 грн. Факт отримання позивачем від відповідача грошових коштів у розмірі 500,00 доларів США не спростовує відомості щодо заборгованості, що вказані у довідці - розрахунку заборгованості по аліментам Оболонського районного відділу ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві від 03 вересня 2014 року. Враховуючи заборгованість відповідача по сплаті аліментів у розмірі 71 900,19 грн, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача вказані грошові кошти. За приписами ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При визначенні порядку нарахування неустойки за несплату аліментів Верховний Суд в Постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (Провадження № 14-37цс18) встановив, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). На підставі вищезазначеного судом проведено розрахунок неустойки за прострочення відповідачем сплати аліментів на користь позивача за рік, а саме за період з 04.02.2016 по 03.02.2017, відповідно до якого пеня за прострочення сплати аліментів за вказаний період становить 262 435,69 грн. Враховуючи обмеження неустойки 100 відсотками заборгованості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пеню в розмірі 71 900,19 грн. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати в сумі 1 438,00 грн.

Outcome: partial