Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона є власником 5/6 частин трьохкімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON] та неповнолітній [PERSON] є власниками іншої частини квартири та їм належить на праві власності по 1/12 частині спірної квартири, кожному. Вона проживає у спірній квартирі, а відповідачі тривалий час у цій квартирі не мешкають. Відповідачі не беруть участі в утриманні житла та дана квартира їм не потрібна для власного проживання. Вважає що частки відповідачів у праві власності на квартиру є незначними, квартиру не можливо поділити в натурі та спільне користування нею є також неможливим, а тому просить припинити право власності відповідачів на належні їм на 1/12 частки квартири, визнати за нею право власності на належні відповідачам частки квартири зі сплатою на користь кожного з відповідачів по 32367,50 грн. компенсації вартості 1/12 частини спірної квартири. В судовому засідання представник позивача позов підтримав. Пояснив, що [PERSON] має житло у Тростянецькому районі та провів відчуження належної йому частки у квартирі [ADDRESS] під час розгляду справи. Неповнолітній ніколи не мешкав у спірній квартирі, має на праві власності інше житло. Зазначив, що припинення права власності на частки у спірній квартирі не завдасть ніякої шкоди відповідачам та не призведе до порушення їх прав. Представник законного представника неповнолітнього відповідача [PERSON] позов заперечив. Пояснив, що [PERSON] мешкає без реєстрації у квартирі [ADDRESS], а зареєстрований в [INFO]. [PERSON] та його мати не мають можливості зареєструватися у квартирі 155, частка якої належить неповнолітньому [PERSON], оскільки інші співвласники не дають згоду на реєстрацію матері [PERSON] Зазначив, що [PERSON] не має у м. Суми житла, яким він володіє одноособову. Відчуження належної цьому відповідачу частки спірної квартири призведе до порушення прав неповнолітнього. Відповідач [PERSON] позов заперечив та пояснив, що він не має іншого житла, окрім спірної частки у квартир. В даний час він тимчасово мешкає у с. Боромля де доглядає за хворим батьком. Саме у звязку з доглядом за батьком, він і не мешкає у спірній квартирі. Останній раз у квартирі був у серпні 2016 року. Житлове приміщення, де він в даний час мешкає разом зі своїм батьком, у с. Боромля належить неповнолітньому [PERSON] Воно було подароване його батьками. Пояснив, що позивач користується його пільгами (50% знижка) з сплати комунальних послуг у квартирі №230. Пояснив, що свою частку (1/4 частину) у спірній квартирі подарував позивачу, оскільки була домовленість що ця квартира буде налають позивачу, а інша квартира (155 по вул. Д. Коротченко, 10 в м. Суми) буде належать неповнолітньому [PERSON] Свою частку у квартирі [ADDRESS] (1/3) на виконання домовленості від подарував онуку [PERSON] Представник служби у справах дітей та представник військової прокуратури зазначили, що неповнолітнього не можливо позбавити права власності на житло, оскільки це порушить його житлові та майнові права. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши фактичні обставини справи в межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами поданими сторонами, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 07 червня 2001 року позивач, її батьки ([PERSON] та [PERSON]В.) та брат ([PERSON]М.) набули право власності на квартиру [ADDRESS]. (а.с. 11) 01 липня 2015 року батьки позивача ([PERSON] та [PERSON]В.) подарували позивачу належні їм на праві власності 2/4 частини спірної квартири (а.с. 12) Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.08.2015 року [PERSON] (батько позивача), [PERSON] (мати позивача) та [PERSON] набули у власність по 1/12 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], якій є братом позивача та батьком неповнолітнього відповідача [PERSON] (а.с. 16) 15 вересня 2015 року мати позивача ([PERSON]В.) подарувала позивачці належну їй на праві власності ( в порядку спадкування після смерті сина [PERSON]М.) 1/12 частину спірної квартири. З урахуванням наведених вище правовстановлюючих документів на час розгляду справи у суді позивач є власником 5/6 частин спірної квартири, відповідач [PERSON], які є батьком позивача, є власником 1/12 частини спірної квартири, інша 1/12 частина спірної квартири належить неповнолітньому [PERSON] З пояснень сторін у судовому засіданні та довідки (а.с. 70 зв бік) встановлено, що у спірній квартирі мешкає позивач з родиною, а також зареєстрований відповідач [PERSON]. Відповідно до звіту про оцінку майна (а.с. 43-61) спірна квартира складається з трьох житлових кімнат загальною площею 62,22 кв.м. та житловою площею 37,2 кв.м., площа кухні становить 9,4 кв.м. Ринкова вартість квартири на час проведення оцінки становить 388\~410 грн. Позивачем на депозитний рахунок суду внесено 64735 грн. (а.с. 108), як компенсацію вартості належних відповідачам часток спірної квартири. \~\~ Обґрунтовуючи свої вимоги позивач послався на те, що частки відповідачів є незначними і не можуть бути виділені в натурі; квартира є неподільною; спільне володіння і користування спірною квартирою є неможливим та припинення права власності відповідачів на спірну квартиру не завдасть істотної шкоди їх інтересам та інтересам членів їх сімї. Відповідно до вимог статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону України від 17.07.1997 р. № 475/97-BP «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини в рішенні від 21.03.2011 року « Справа « [PERSON] проти України » зазначив, що « Суд нагадує, що втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне ». В пункті 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав » від 07 лютого 2014 року №5 розяснено , що не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-68цс від 02 липня 2014 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, відповідно до ст. 365 ЦК України, зокрема пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Як пояснив в судовому засіданні відповідач [PERSON], спірна квартира є його єдиним помешканням, іншого житла в м. Суми він на має, в даний час мешкає поза межами м. Суми через необхідність здійснення догляду за хворим батьком похилого віку, припинення права власності на частку у спірній квартирі завдасть його інтересам істотної шкоди. Квартира розташована у с. Боромля та зазначена в витягу з реєстру йому не належить. Він не в змозі придбати для себе інше житло, грошова компенсація за 1/12 частину квартири, запропонована позивачем, є недостатньою для придбання іншого помешкання. Крім того, спірна квартира є його єдиним і постійним місцем проживання, на утримання якої він несе витрати, оскільки позивач користується її правом на 50% знижку з оплати житлово-комунальних послуг. Посилання позивача на те, що її батько [PERSON] постійно мешкає в с. Боромля де може постійно проживати та в ході судового розгляду справи провів відчуження належної йому на праві власності частки у квартирі [ADDRESS] не заслуговують на увагу. Так, як зазначила у позові сама позивач [PERSON] мешкає у с. Боромля разом з батьком похилого віку через потребу останнього у сторонній допомозі. Саме таку причину не проживання у спірній квартирі навів й відповідач [PERSON] При цьому, [PERSON] також зазначив, що він постійно навідується у спірну квартиру, користується нею, має від цієї квартири ключі та вільний доступ до неї. Належну йому частку у квартирі № 155 подарував онуку (неповнолітньому відповідачу [PERSON] В.) оскільки така домовленість була досягнута у сімї після смерті його сина [PERSON] У звязку з цією ж домовленістю він подарував й належну йому ? частку у спірній квартирі позивачу, але іншій ухиляються від виконання цієї домовленості. Як вбачається з витягу з рішення (а.с. 70 зв бік) дозвіл на укладення договору дарування на імя неповнолітнього [PERSON] від імені [PERSON] 1/3 частини квартири № 155 був наданий ще 15.09.2015 року, тобто до подачі даного позову до суду. Вказані обставини позивачем не спростовані. Окрім того, вони підтверджуються поданими суду доказами з яких вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі, іншого житла на праві власності чи в користуванні у цього відповідача не перебуває. Також не заслуговує на увагу посилання позивача на те, що припинення права власності неповнолітнього відповідача [PERSON] на частку у спірній квартирі не завдасть шкоди інтересам цього відповідача. Судом встановлено, що дійсно окрім частки у спірній квартирі [PERSON] є власником: 2/3 частин квартири [ADDRESS] (1/3 частина в порядку спадкування після смерті батька, а інша 1/3 частина на підставі договору дарування за яким [PERSON] подарував онуку 1/3 частину квартир отриману у спадщину після смерті свого сина та батька неповнолітнього [PERSON] ); будинку № 17а по вул. Воздвиженська в с. Боромля Тростянецького району Сумської області та земельної ділянки за цією ж адресою - на підставі договору дарування від 25.07.2015 року (а.с.196-198). Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] постійно мешкає у м. Суми. Як зазначив представник цього відповідача неповнолітній та його мати не мають можливості зареєструватися у квартирі №155, оскільки іншій співвласник квартири ([PERSON]В.) не надає згоду на реєстрацію [PERSON] Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] не є одноособовим (чи спільно з членами своєї сімє) власником жодного житлового приміщення, що робить неможливим вільне здійснення права власності цього відповідача в порядку визначеному законом його законним представником. Суд вважає, що припинення права власності цього відповідача на частку у спірній квартирі завдасть істотної шкоди інтересам неповнолітнього, з огляду на не, що запропонованої позивачем компенсації ( в розмірі 32367,50 грн.) вочевидь не вистачить на викуп 1/3 частини квартири №155, яка належить [PERSON]. В той же час, за загальним правилом рішення про відчуження житла та іншого нерухомого майна, співвласником якого є діти, приймається при умові одночасного оформлення продажу та купівлі іншого житла, в якому дитина виступає власником (співвласником рівнозначної частки). При неможливості одночасного оформлення договору купівлі-продажу іншого житла (придбання його в іншому населеному пункті) в рішенні про надання дозволу вказується термін та умови укладення такого договору. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні категорично заперечив можливість припинення права власності неповнолітнього на житло за умови отримання ним грошової компенсації та без придбання за рахунок цих коштів іншого житла. Також суд, вважає за необхідне зазначити, що органом опіки та піклування надавалася згода на укладення від імені неповнолітнього договору про розподіл спадкового майна від імені неповнолітнього [PERSON], однак дана згода що надавала можливість врегулювати спір з урахуванням інтересів неповнолітнього спадкоємцями загиблого [PERSON] не була реалізована. (а.с. 71) Посилання представника позивача в обґрунтування того, що припинення права власності [PERSON] на частку у спірній квартирі не завдасть шкоди інтересам цього відповідача на те, що була сплачена грошова компенсація через смерть батька та призначена постійна благодійна допомога (а.с. 85, 87, 192-194) є недоречним та взагалі не заслуговує на увагу. Вказані виплати здійснюються у звязку з втратою неповнолітнім [PERSON] годувальника батька, якій загинув внаслідок травми, повязаної з виконанням обовязків військової служби в зоні АТО. Не може суд погодитися і з доводами позивача щодо наявності у [PERSON] житла поза межами м. Суми, оскільки [PERSON] разом із матірю постійно мешкають в м. Суми. Відповідно до вимог ст. 10, 11 ЦПК України суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених позовних вимог, на підставі поданих ними доказів. За наведених обставин суд вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а тому у їх задоволенні належить відмовити. У звязку з відмовою у позові позивачу підлягають поверненню внесені за квитанцією № 26 від 15.12.2015 року на депозитний рахунок суду кошти в сумі 64735 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed