Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~Позивач та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову [PERSON] , звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати недостовірною інформацію, розповсюджену відповідачем у скарзі від 04.07.2019 року до Адміністрації Президента України, кабінету Міністрів України, Генеральної прокуратури України, Національного агентства з питань державної служби, національного антикорупційного бюро України, а саме: «навпаки, не маючи досвіду роботи в державній службі та професійної підготовки, [PERSON] створив систему тотальної корупції в ГУ Держпраці Харківської області; результатом такого виходу на підприємства повинно бути письмове звернення керівника підприємства с проханням провести перевірку або прибути особисто до [PERSON] або [PERSON] для з`ясування сум хабарів за лояльне відношення; особливу увагу в своїх корупційних схемах [PERSON] та [PERSON] приділяють навчанню з питань охорони праці; [PERSON] викликає начальників відділів та дає незаконні вказівки щодо складання або не складання іспитів працівників підприємств, що проходять навчання. Це є дієвим важелем впливу на керівників підприємств, які не домовились про хабарі або про їх су4ми з [PERSON] та [PERSON] при здійсненні перевірок, або проходили навчання в учбовому центрі, який не сплачує кошти [PERSON] та [PERSON] ; після 14 днів відпустки мене було повідомлено про відкликання з неї, що відбулось без пояснень; на працівників чиниться шалений тиск з боку керівництва, а працівника відділу кадрів заборонено готувати будь-які довідки в межах повноважень без дозволу керівництва; так, виконуючи свої службові обов`язки, спеціаліст відділу кадрів [PERSON] підготувала довідку з місця роботи працівнику. За ці дії керівник [PERSON] чинив на неї психологічний тиск, погрожував звільнити з посади, але потім вгамувавшись, він перевів [PERSON] до відділу АПК, щоб більше вона не створювала йому перепони в його незаконних діях щодо кадрових питань; одним із напрямів одержання хабарів керівництвом є «продаж» керівних посад ГУ Держпраці; 16.04.2019 року мене як працівника, який не відповідає їх вимогам в здійсненні корупційних діянь, [PERSON] викликав, мене до себе в кабінет, де був присутній [PERSON] та вимагали від мене написати заяву про звільнення з роботи за згодою сторін. На їхню вимогу про звільнення, я згоди не дав, тоді вони мені стали погрожувати, що звільняють за статтею; в цей час моє керівництво під час проведення робочих нарад звинуватило мене в корупційних діяннях, підриваючи мій авторитет перед колегами, чинячи психологічний тиск; на посаду начальнику Управління підвищеної небезпеки він призначив [PERSON] , який спільно з [PERSON] активно розпочинає охоплення всієї системи охорони праці тотальною корупцією; жодний документ не видається без узгодження з [PERSON] . Всі дозволи попередньо переглядає рідна сестра [PERSON] [PERSON] », зобов`язати відповідача негайно, після набрання судовим рішенням законної сили, спростувати розповсюджену ним недостовірну інформацію, стягнути з відповідача на користь [PERSON] та [PERSON] на кожного по 1 грн. у якості компенсації за завдану моральну шкоду. В обґрунтування позову зазначено, що працюючи в штаті ГУ Держпраці у Харківській області та обіймаючи посаду начальника відділу нагляду в будівництві, котлонагляді, на транспорті та зв`язку відповідач 04.07.2019 року звернуся до Адміністрації Президента України, кабінету Міністрів України, Генеральної прокуратури України, Національного агентства з питань державної служби, національного антикорупційного бюро України зі скаргою на дії начальника Головного управління Держпраці в Харківській області [PERSON] , в якій просив «провести об`єктивну та всебічну перевірку за вищевикладеними фактами та перевірити діяльність посадових осіб ГУ Держпраці в Харківській області, вжити заходи щодо притягнення їх до відповідальності згідно з діючим законодавством». Зазначили, що за змістом ця скарга була наповнена фактичними даними, які не відповідали дійсності, що наперед достеменно було відомо відповідачу, поширення яких завдало шкоди честі, гідності і діловій інформації. За результатами скарги стало призначення Міжрегіональним управлінням Національного агентства України з питань державної служби Харківській та Сумській областях на підставі доручення Національного агентства України з питань державної служби від 15.07.2019 року проведення перевірки фактичного стану що до реалізації державної політики сфері державної служби, організації управління державною службою, дотримання вимог Закону та інших нормативно-правових актів з питань державної служби, за інформацією, викладеною у скарзі відповідача від 04.07.2019 року. За результатами вказаної позапланової перевірки було складено довідку від 26.07.2019 року, згідно якої інформація [PERSON] , яка викладена в його скарзі не підтвердилася. У зв`язку з цими діями відповідача, позивачам було завдано шкоди честі, гідності і діловій репутації, що проявилось зокрема у репутації серед колег по роботі, які були обізнані про факти перевірок за скаргою [PERSON] і навіть спостерігали за цим. Зазначили, що звертаючись до чітко визначеного кола суб`єктів, відповідач достеменно знав, що викладена ним інформація не відповідає дійсності, а також те, що такі суб`єкти як Адміністрація Президента України, Кабінет Міністрів України, Генеральна прокуратура України, Національне агентство з питань державної служби, національне антикорупційне бюро України не компетентні перевіряти викладену ним інформацію та надавати власну відповідь з цього приводу. Протиправними та умисними діями відповідача [PERSON] та [PERSON] завдано моральну шкоду, яку вони оцінюють у 1,00 грн. Ухвалою суду від 30.09.2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі та гідності і ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 07.11.2019 року позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди прийняти до сумісного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі та гідності і ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 12.08.2020 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. Позивач та третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином. Представник позивача\~та третьої\~особи [PERSON] \~у судовому\~засіданні позов\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~ підтримав\~та просив\~задовольнити.\~Зазначив,\~що \~інформація яка\~ викладена\~відповідачем у\~скарзі від\~04.07.2019\~року,\~не відповідає\~дійсності,\~що наперед\~достеменно біло\~відомо відповідачу,\~поширення якої\~завдало шкоди\~честі,\~гідності і\~діловій репутації\~позивача та\~третьої особи.\~Також пояснив,\~що за\~зазначеною скаргою\~ була\~призначена позапланова\~перевірка Межрегіональним\~управлінням Національного\~агентства України\~з питань\~державної служби\~у Харківській\~та Сумській\~областях.\~За результатами\~вказаної інформації\~була \~складена довідка\~ від\~26.07.2019\~року,\~згідно якої\~ інформація\~відповідача не\~підтвердилася.\~ Відповідач та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти позову, оскільки вимоги позивача є безпідставними та надуманими. Зазначили, що позивач та третя особа [PERSON] не довели, що поширена про них інформація є твердженням про факти, а не оціночним судженням, не довели, що ця інформація принижує їх честь, гідність та ділову репутацію. Дійсно, відповідач звернувся до Адміністрації Президента України, кабінету Міністрів України, Генеральної прокуратури України, Національного агентства з питань державної служби, національного антикорупційного бюро України зі скаргою, в якій виклав інформацію, яка безпосередньо стосується їх, як начальника та заступника начальника ГУ Держпраці. Відповідач виклав свою громадянську позицію з метою перевірки фактів корупції. Інформація викладена в скарзі за своїм змістом є оціночним судженням дій позивача та третьої особи як посадових осіб. Зміст скарги зводиться до суто професійних взаємовідносин. Жодної інформація, яка стосується їх, як особистості, їх приватного життя, їх членів родини та інше викладено не було. Зазначили, що надіславши скаргу до державних установ та правоохоронних органів, відповідач, скористався своїм законним правом щодо вираження своєї думки, незгоди, критики дій посадових осіб. Тому ця інформація не може бути розцінена як поширення інформації, яка порушує немайнові права та інтереси [PERSON] та [PERSON] , так як це відбулося у зв`язку із обійманням ними посади. Відповідач зазначив, що звернувся саме до цих державних установ, оскільки вважав, що саме у них є обов`язок перевірити зазначені у скарзі факти, які йому були відомі. Зазначили, що відповідач не мав на меті поширити недостовірну інформацію, оскільки факти, які викладені у скарзі не вигадані. Він мав конкретний намір перевірки додержання посадовими особами, як керівників державної установи, вимог чинного законодавства. Також вказали, що позивач та третя особа [PERSON] не надали жодного доказу, що поширення відповідачем інформації завдало їм шкоди честі, гідності та діловій репутації. Таким чином, вважають, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] та третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] необхідно відмовити. \~ \~ \~ \~ Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, показання свідків, дослідивши письмові докази та оцінивши надані докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Згідно з ч.3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1\~ст.\~3\~Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Згідно до ч. 1\~ст.\~68\~Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У\~статті 201 ЦК України\~передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Судом встановлено, що [PERSON] начальник відділу нагляду в будівництві, котлонагляді, на транспорті та зв`язку Головного управління Держпраці у Харківській області звернувся до Адміністрації Президента України, кабінету Міністрів України, Генеральної прокуратури України, Національного агентства з питань державної служби, національного антикорупційного бюро України зі скаргою на дії начальника ГУ Держпраці [PERSON] та начальника Управління підвищеної небезпеки [PERSON] , в якій він наводить свої доводи щодо незаконності дій останніх, а саме: тотальної корупції в ГУ Держпраці Харківській області; проведення позапланових перевірок без необхідних документів; щодо відповідності порядку надання щорічних відпусток державним службовцям Управління Держпраці; щодо продажу керівних посад ГУ Держпраці; щодо психологічного тиску на нього та на спеціаліста відділу кадрів [PERSON] ; щодо незаконної реорганізації відділу, керівником якого він є та просив провести об`єктивну та всебічну перевірку за вищевказаними фактами та перевірити діяльність посадових осіб ГУ Держпраці в Харківській області, вжити заходи щодо притягнення їх до відповідальності згідно з діючим законодавством. На виконання доручення Національного агентства України з питань державної служби від 15.07.2019 року № 4858/20-19 Межрегіональне управліня Національного агенства України з питань державної служби у Харківській та Сумській областях листом від 18.07.2019 року №254 повідомило Начальника ГУ Держпраці у Харківській області [PERSON] щодо проведення позапланової виїзної перевірки у ГУ Держпраці у Харківській області в період з 19.07.2019 року по 26.07.2019 року. Як вбачається з довідки Межрегіональне управління Національного агентства України з питань державної служби у Харківській та Сумській областях 25/081/пов/ТЦ/2019 від 26.07.2019 року за результатами перевірки інформація, викладена в зверненні громадянина [PERSON] від 04.07.2019 року про порушення з боку посадових осіб Управління Держпраці вимог Закону та інших нормативно-правових актів з питань державної служби, не підтвердилася. У судовому засідання допитані свідки. Свідок [PERSON] пояснив, що він працює головним державним інспектором ГУ Держпраці в Харківській області з 2012 року. Він отримував незаконні вказівки від [PERSON] , хто з підприємств повинен був визнаний таким, що здав екзамен з охорони праці, а хто не здав. Неодноразово він з [PERSON] знаходилися у кабінеті [PERSON] , де він запитував їх про результати. Він вирішив, що [PERSON] . Таким чином примушує їх створювати такі умови для підприємств, щоб вони шукали зустрічей з керівництвом управління- [PERSON] та [PERSON] . На нарадах [PERSON] звинувачував [PERSON] в корупції за те, що останній, нібито, брав кошти за дозвіл запустити ліфти. Показання свідка [PERSON] суд не приймає до уваги на підставі ст.90ч.2 ЦПК України, оскільки він дав показання з чужих слів. А ця особа- [PERSON] не допитувалася судом. Свідок [PERSON] пояснив, шо працював головним держінспектором в різних відділах Управління Держпраці. Особисто від [PERSON] та [PERSON] про здійснення незаконних дій він не отримував. В березні 2020 року він був звільнений з посади , оскільки не пройшов оцінювання. Також вказав, що [PERSON] не повідомляв його про те, що на нього здійснюється тиск. Згідно статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до\~статті 40 Конституції України\~усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про звернення громадян»\~громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до визначень, наведених у\~ст. 3 вказаного Закону\~скарга є різновидам звернення яке містить вимогу про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб. Згідно з частиною другою\~статті 30 Закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У рішенні ЄСПЛ від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria) суд зазначив про необхідність розрізняти факти та оціночні судження, оскільки наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень ні. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею10 Конвенції. Пленум Верховного Суду України у пункті 15\~постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з частиною третьою статті 277 України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У пунктах 1, 19 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27\~лютого 2009\~року №\~1\~«Про судову\~практику у\~справах про\~захист гідності\~та честі\~фізичної особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи» судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей 32,34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У разі звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам необхідно враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Разом із тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до зазначених органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України Судом встановлено, що відповідач звернувся зі скаргою до відповідних державних органів, а також до правовохоронних органів з приводу неправомірних дій посадових осіб начальника ГУ Держпраці [PERSON] та начальника Управління підвищеної небезпеки [PERSON] і метою звернення було не розповсюдження недостовірної інформації щодо посадових осіб, а реалізація свого конституційного права, визначеного\~статтею 40 Конституції України, а тому, навіть якщо у подальшому ці факти не знайшли свого підтвердження, вказана обставина сама по собі не може бути підставою для задоволення позову. (постанова Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 727/5418/17; постанова Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 649/415/16-ц). Судом встановлено, що Національне агенство з питань державної служби у Харківській та Сумській областях провело перевірку вказаної скарги в частині тих питань, які відносилися до її компетенції, а саме щодо відповідності порядку надання щорічних відпусток державним службовцям, щодо правомірності відкликання державного службовця [PERSON] з щорічної відпустки, щодо дій [PERSON] та [PERSON] з приводу вимагання звільнення [PERSON] , щодо дотримання керівником [PERSON] вимог нормативно-правових актів при проведенні оптимізації структури Управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Управління Держпраці. З пояснень відповідача встановлено, що його аналогічні скарги, адресовані Адміністрації Президента України та Кабінету міністрів України були направлені за належністю до Національного агенства з питань державної служби у Харківській та Сумській областях. Звернувся він до цих державних установ, так як вважав, що порушені ним в скарзі питання, які стосуються дій начальника управління Держпраці в Харківській області і його заступника можуть перевірятися цими державними установами. Стосовно затронутих [PERSON] в своїй скарзі протиправних дій, одержання хабарів, то він звернувся до правоохоронних органів, а саме до Генеральної прокуратури України та Національного антикорупційного бюро України, вважаючи, що ці органи компетентні в перевірці наведених ним фактів та прийняття відповідних рішень. Крім того, такі вислови у скарзі, як « [PERSON] створив систему тотальної корупції в ГУ Держпраці Харківської області» «Один з напрямів одержання хабарів є «продаж» керівних посад ГУ Держпраці»., «особливу увагу в своїх корупційних схемах», «призначив [PERSON] , який спільно з [PERSON] активно розпочинає охоплення всієї системи охорони праці тотальною корупцією» суд вважає оціночним судженням, яке виражає точку зору та думку, судження, оцінку відповідачем. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки реалізація [PERSON] \~свого конституційного права\~на звернення (скаргу) в даному випадку не є поширенням недостовірної інформації, частина приведених в скарзі суджень є оціночними, позивач та третя особа [PERSON] не довели факт, що відповідач мав на меті цілеспрямоване поширення відносно них неправдивих, недостовірних відомостей, а не перевірку їх дій в установленому законом порядку та спосіб, а отже відсутні підстави й для визнання інформації, що міститься у скаргах недостовірною та її подальшого спростування. Вищевказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного суду України у подібних правовідносинах, викладеною у Постанові від 21 березня 2019 року (справа № 727/5418/17, провадження 61-4388св18). Оскільки вимоги, заявлені позивачем та третьою особою [PERSON] про відшкодування к завданої внаслідок поширення недостовірної інформації моральної шкоди в сумі 1 грн. кожному має похідний характер, а судом встановлено, що [PERSON] не була поширена недостовірна інформація відносно позивача та третьої особи [PERSON] , то суд також відмовляє в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed