Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач ТОВ «Українська мікрофінансова мережа» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 14144,00 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору про надання фінансового кредиту №ЗП04-00147 від 06.08.2014 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000,00 гривень, строком повернення не пізніше 20.08.2014 року, зі сплатою процентів за користування кредитом із розрахунку 1,5% від суми наданого кредиту за кожен день користування ним, і зобов'язався повернути кредит у визначений договором строк, сплатити проценти та відповідну платню за користування кредитом та виконати інші зобов'язання в порядку і в строки, передбачені договором. Згідно з укладеними між позивачем та відповідачем додаткової угоди №1 від 23.08.2014 року до договору про надання фінансового кредиту №ЗП04-00147 від 06.08.2014 року продовжено строк повернення кредиту до 06.09.2014 року.У зв'язку з тим, що [PERSON] порушив вимоги договору про надання фінансового кредиту, а саме не виконав в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в позовній заяві просив на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 06.08.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська мікрофінансова мережа» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір №ЗП04-00147, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 2000,00 гривень, а [PERSON], в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі не пізніше 20.08.2014 року, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором (а.с.7-8). Відповідно до п.1.3 договору про надання фінансового кредиту №ЗП04-00147 від 06.08.2014 року за користування кредитними коштами позичальник сплачує кредитодавцю плату в розмірі 1,5 проценти від суми наданого кредиту за кожен день користування ним, які включають в себе вартість послуг, пов'язаних із обслуговуванням кредиту, підлягають сплаті позичальником кредитодавцю в день повернення суми кредиту. Згідно з п.2.2 договору про надання фінансового кредиту №ЗП04-00147 від 06.08.2014 року кредитні кошти та нараховані проценти за користування ними, повертаються позичальником у касу кредитодавця 20.08.2014 року єдиним платежем, що становить суму не менше 2420,00 гривень. На підставі п.4.1 договору про надання фінансового кредиту №ЗП04-00147 від 06.08.2014 року за несвоєчасну повну чи часткову сплату єдиного платежу, сума якого визначена п.2.2 договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 4% за кожен день прострочення, що обчислюється від суми «єдиного платежу» чи його частини, яка залишається не повернутою. Термін нарахування пені не може перевищувати 30 календарних днів. Відповідно до п.4.2 договору про надання фінансового кредиту №ЗП04-00147 від 06.08.2014 року в разі несвоєчасної сплати позичальником «єдиного платежу» більш ніж 1 день від дати, визначеної в п.2.2 договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 100,00 гривень. Згідно з укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська мікрофінансова мережа» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) додаткової угоди №1 від 23.08.2014 року до договору про надання фінансового кредиту №ЗП04-00147 від 06.08.2014 року продовжено строк повернення кредиту до 06.09.2015 року (а.с.10). Однак, [PERSON] вимоги договору про надання фінансового кредиту №ЗП04-00147 від 06.08.2014 року належним чином не виконав, в обумовлені строки кредит та відповідну платню по ньому у повному обсязі не сплатив. У зв'язку з тим, що позичальником не було дотримано зазначених вище умов договору про надання фінансового кредиту №ЗП04-00147 від 06.08.2014 року, позивачем було здійснено вимогу виконання позичальником його зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі (а.с.16). До моменту подання позову до суду зазначена вимога не виконана і відповідні суми позивачу не сплачені. Станом на 07.08.2015 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором №ЗП04-00147 від 06.08.2014 року в сумі 14144,00 гривень, а саме: 2420,00 гривень - єдиний платіж за кредитом, 10020,00 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1704,00 гривень - пеня (а.с.31). Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно з ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що ТОВ «Українська мікрофінансова мережа»надав відповідачукредит. Однак [PERSON] порушує вимоги договору про надання фінансового кредиту №ЗП04-00147 від 06.08.2014 року, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому. У зв'язку з чим є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, несплачених відсотках, пені відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд вважає належним доказом по справі. У зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. За змістом ст.ст.79, 84 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права. Згідно зі ст.84 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ. В ст.1 цього Закону, зазначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт та розрахунок фактичних витрат робочого часу особи, яка надавала правову допомогу, на вчинення тих чи інших дій та із зазначенням конкретно наданих послуг на зазначену суму при розгляді справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу про відшкодування понесених витрат на правовому допомогу у розмірі 700,00 гривень. В обґрунтування понесених витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 03.08.2015 року (а.с.32-33), акт здачі-прийняття наданих послуг від 07.08.2015 року (а.с.34). На підтвердження оплати витрат на правову допомогу надано рахунок-фактуру від 07.08.2015 року (а.с.35) та платіжне доручення від 26.08.2015 року (а.с.36). У зв'язку з викладеним, з відповідача на користь позивача повинні бути стягнуті судові витрати у розмірі 943,60 гривень, що складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 243,60 гривень та витрат на правовому допомогу у розмірі 700,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved