Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Представник Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» Гребенюк Олександр Сергійович звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором б/н від 17.06.2013, яка станом на 05.10.2020 становить 15141 грн 56 коп. та складається з наступного: 3895 грн 32 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1360 грн 72 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦКУ, 9885 грн 52 коп. - пеня. Також просить стягнути 2102 грн 00 коп. судового збору. Позов обґрунтовано тим, що 17.06.2013 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] в порядку ст. 207, ч.1 ст. 634, ч.2 ст. 638, ч.2 ст. 642 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг в ПриватБанку шляхом підписання сторонами відповідної Анкети-заяви, в якій відповідач прийняв умови кредитування за допомогою платіжних карток. Підписавши Анкету-заяву відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розміщених на офіційному вебсайті Банку з використанням інтернет-ресурсу - www.privatbank.ua та зобов`язався ознайомлюватись з їх зміною. Позивач зазначає, що відповідач користувався коштами Банку, але Умови кредитування за допомогою платіжних карток, які є складовою Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розміщених на офіційному вебсайті Банку, щодо своєчасного повернення використаних кредитних коштів відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого має кредитну заборгованість, в загальному розмірі 15141 грн 56 коп., яку просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Факт укладення кредитного договору шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку та умови кредитування позивач підтверджує Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаною позичальником та представником банку 17.06.2013, роздруківкою з офіційного сайту ПриватБанку «Тарифів» та «Умов та правил надання банківських послуг». Факт видачі позичальнику кредитної картки впродовж часу кредитування та користування кредитним лімітом позивач підтверджує довідкою з номерами всіх виданих карток, а також довідкою про встановлення кредитного ліміту на кредитну картку та випискою про грошові операції по картковому рахунку відповідача за період з 17.06.2013 по 01.03.2020. Наявність заборгованості та її розмір позивач підтверджує розрахунками станом на 30.09.2019 та станом на 05.10.2020. Ухвалою від 21.12.2020 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні може бути призначено за клопотанням сторін. 26.01.2021 відповідач [PERSON] отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, проте відзив на позов не надав, заяв, клопотань на адресу суду від нього не надходило. Судом встановлено наступні обставини. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» змінило свою назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», що відображено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб 14.062018 під час державної реєстрації відповідних змін. 17.06.2013 відповідач [PERSON] подав позивачу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) Анкету-заяву за встановленою Банком формою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.21). У кінці формуляру Анкети-заяви міститься заготовлений Банком текст про те, що клієнт погоджується, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, з якими він ознайомився до укладення договору і погоджується з його умовами. Екземпляр договору про надання банківських послуг клієнт погоджується отримати шляхом роздруківки з офіційного сайту www.pb.ua. та зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті www.pb.ua. Отже підписанням Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват Банку відповідач висловив своє бажання бути клієнтом цього банку без визначення на той момент конкретного виду послуг. Згідно довідки доданої до позову [PERSON] були видані наступні картки: 17.06.2013 видано картку № [NUMBER] з терміном дії до 07/16; 07.04.2017 видано картку № [NUMBER] з терміном дії до 04/18; 15.08.2016 видано картку № [NUMBER] з терміном дії до 04/20; 04.06.2018 видано картку № [NUMBER] з терміном дії до 04/22 (а.с.20). Відповідно до вказаної довідки та довідки, складеної представником позивача про обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] . Банк відкрив відповідачу кредитну лінію та 30.11.2016 встановив кредитний ліміт в розмірі 500,00 грн на картку № [NUMBER] . В подальшому 07.04.2017 позивач збільшив кредитний ліміт - 2000,00 грн на картку № [NUMBER] з терміном дії до 04/2018, а 17.08.2018 Банк припинив надання кредитних послуг з використанням кредитного ліміту, встановивши його розмір - 0,00 грн (а.с. 19). Надання таких кредитних лімітів 30.11.2016 та 07.04.2017 з зазначенням карткового рахунку відображено у виписці про рух коштів за кредитними рахунками відповідача (а.с.16-18). Водночас, випискою про рух коштів за кредитними рахунками не підтверджуються зазначені представником позивача у довідці відомості, що 18.12.2016 на картку відповідачки встановлено кредитний ліміт 2000 грн (а.с.17). З наданої позивачем виписки по картковому рахунку [PERSON] видно, що відповідач в період з 02.12.2016 по 01.07.2017 користування коштами Банку за рахунок кредитного ліміту у власних споживчих цілях шляхом зняття готівки, здійснення покупок, оплати послуг тощо. Крім цього, Банк до використаних відповідачем коштів відносив наступні списані за рахунок кредитного ліміту щомісячні відсотки та комісію за обслуговування (членський внесок) - 20 грн, яка нараховувалась і після встановлення відповідачу нульового ліміту (17.08.2018) - до 30.09.2019 включно, що додатково підтверджується розрахунком заборгованості (звор.стор.а.с.9-13, а.с.15-18). Відповідач періодично в довільному розмірі здійснювала погашення використаного кредитного ліміту, а Банк зараховував внесені платежі на погашення заборгованості по кредиту, щомісячних відсотків за користування ними, відсотків за прострочення кредиту (пені) та комісії за обслуговування. Позивач не надає суду окремого розрахунку про загальну суму використаних відповідачем коштів Банку, а тому суд самостійно, простим арифметичним складанням цифр у третій колонці розрахунку «витрати клієнтом кредитних коштів», перевіривши ці дані з випискою по картковому рахунку, визначив, що відповідач [PERSON] скористався коштами Банку до дня встановлення нульового ліміту (фактичного припинення кредитування) на загальну суму 15829,72 грн (а.с.9-12). Водночас, з розрахунку заборгованості встановлено, що станом на 30.09.2019 відповідач погасив заборгованість за кредитом на загальну суму 18075,26 грн, з яких: 13195,82 грн Банк зарахував на погашення поточного тіла кредиту; 3029,44 грн - на погашення простроченого тіла кредиту; 1850,00 грн -на погашення пені. (а.с.13). На цю дату (30.09.2019) Позивач нарахував та виставив відповідачу заборгованість в сумі 13780,84 грн, яка складається з наступного: 3895,32 грн - заборгованість за поточним та простроченим «тілом кредиту» (1218,95 грн+ 2676,37 грн), куди, як встановлено судом, також увійшли нарахування відсотків та комісії; 9485,52 грн - пеня за прострочене зобов`язання; 400,00 грн - пеня у фіксованому розмірі за несвоєчасність сплати щомісячного мінімального платежу на суму від 100 грн (а.с.13). Наступним розрахунком заборгованості, складеним після 01.10.2019 Банк дорахував відповідачу на тіло кредити 3895,32 грн помісячні відсотки за подвійною ставкою - 84,00 % річних (7 % в місяць) які називає: «відсотки на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України». Такі відсотки за розрахунками банку за період 01.10.2019 по 01.03.2020 в сумі склали 1360,72 грн (а.с.14). Як підсумок, позивач просить стягнути з відповідача наступну заборгованість за кредитним договором б/н від 17.06.2013: 3895,32 грн - тіло кредиту; 1360,72 грн - відсотки, нараховані на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 9885,52 грн - сума пені. А всього до стягнення: 15141,56 грн (звор.стор.а.с. 14). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Згідно з приписами частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Встановивши зміст спірних правовідносин та дослідивши подані позивачем матеріали, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що Анкета-заява відповідача [PERSON] подана ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 17.06.2013 за своїм змістом є заявкою фізичної особи на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку, тобто висловлення особою свого бажання стати клієнтом Банку. При цьому, у цій Анкеті-заяві не містяться умови та правила кредитування за допомогою платіжної картки відповідного типу, процентна ставка, відповідальність клієнта тощо. Виходячи з встановлених обставин, у суду є обґрунтовані сумніви, що саме додані до позову та розміщені на офіційному вебсайті АТ «КБ ПриватБанк» Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких позивачем здійснено розрахунок боргу, відповідач [PERSON] розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву 17.06.2013, тобто набагато раніше ніж йому вперше 30.11.2016 було встановлено кредитний ліміт на наступну за випуском картку. Також відсутні докази, що вказані Тарифи, Умови та Правила на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів у подвійному розмірі, як пені та у випадку прострочення грошового зобов`язання, як спеціального виду відповідальності за ч.2 ст. 625 ЦК України. До того ж, позивач у позовній заяві вказує, що відсотки у розмірі 86,4 % та 84,00 %річних, як відповідальність за ч.2 ст. 625 ЦК України були введені в дію оновленою редакцією Умов та Правил від 01.03.2019, що не може лягати тягарем на відповідача, оскільки вже з 17.08.2018 банк встановив йому нульовий кредитний ліміт, фактично припинивши надання послуг кредитування. Велика Палата Верховного Суду у постанові 03 липня 2019 року при розгляді справи № 342/180/17 у подібних правовідносинах зазначила, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. У вказаній постанові Верховний Суд також зробив висновок, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17 також враховані висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, та вказано, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на вебсайті позивача за відсутності доказів, про ознайомлення з ними позичальника не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 31.10.2018 справа № 202/4494/16-ц та від 28.03.2018/ справа 444/9519/12 зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Надавши відповідачу кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом, позивач взяв на себе обов`язок здійснювати кредитування відповідача протягом строку дії кредитних карток, виданих позичальнику, а у відповідача, який користувався такими послугами банку, виник обов`язок повернути кредит та сплатити відсотки на умовах, визначених банком. Як встановлено, судом банк кредитував відповідача в період з 31.11.2016 по 17.08.2018, після чого припинив встановлювати йому кредитний ліміт, але не припинив нарахування мінімальної суми для обов`язкового щомісячного погашення частини використаного кредитного ліміту, а також продовжив нараховування відсотків, пені, комісії за обслуговування кредитного ліміту. Враховуючи, що всього відповідач [PERSON] використав кошти Банку в сумі 15829,72 грн, а повернув - Банку 18075,26 грн, суд вважає несправедливим стягнення з відповідача на користь Банку ще 15141,56 грн, нарахованих на вільних та змінних умовах кредитора, з якими позичальник не був належно ознайомленим. Водночас, з огляду на факт користування відповідачем кредитними коштами за допомогою платіжних карток, виданих Банком, та враховуючи, що кредит в будь-якому разі не є безпроцентною позикою, суд вважає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем свого обов`язку по своєчасному поверненню основного боргу, сума кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 3895,32 грн, що розраховано позивачем як тіло кредиту. Позовні вимоги в частині стягнення процентів на прострочене тіло кредиту - 1380,72 за ставкою 84,00% річних, названих позивачем процентами за ст. 625 ЦК України, та суми пені - 9885.52 грн задоволенню не підлягають по причині не доведення позивачем, погоджених сторонами умов договору та ставки, взятих за основу при здійсненні позивачем відповідних нарахувань. Інший висновок не відповідав би з`ясованим обставинам, а також принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар. За правилами ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн, як передбачено ст. 4 ЗУ «Про судовий збір». Ціна позову визначена позивачем сумою стягнення - 15141,56 грн. Оскільки, суд частково задовольняє вимоги - на суму 3895,32 грн, що становить 25,73% від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 540,84 грн судового збору (2102,00 х 25,73%). На підставі викладеного,

Outcome: partial