Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач та позивач за зустрічним позовом звернулись до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовними заявами в яких просять: поділити майно, що є спільною сумісною власністю та визнати право власності на 1/2 частку квартири в будинку [ADDRESS] та на 1/2 частку гаражу № [NUMBER] в автогаражному кооперативі «Південний - 2», розташованому у м. Миколаєві, Миколаївській області, а також автомобіль ВАЗ, що зареєстрований за [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ. 01.09.2020 провадження у справі відкрито ухвалою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 05.10.2020 р. була винесена ухвала суду про прийняття до розгляду зустрічний позов та призначено підготовче судове засідання. 17.02.2021 р. представники сторін надали заяви до суду про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду. В обґрунтування позову послався на те, що сторони з 24 жовтня 1992 року по листопад 2020 року перебували у шлюбі. В період шлюбу придбали за договором купівлі-продажу від 25.07.1996 року, реєстровий №2934, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ігнатенко В. С., придбали в спільну сумісну власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] та гараж № [NUMBER] в автогаражному кооперативі «Південний - 2», розташованому у м. Миколаєві, Миколаївській області. За рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.11.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач вважає, що вказаний житловий будинок є спільною сумісною власності і бажає зареєструвати право на належну йому частку. Відповідач подала відзив на вказану позовну заяву, в якому не заперечувала проти задоволення позовних вимог. За зустрічним позовом Позивач просила визнати право власності на Ѕ частку автомобіля ВАЗ- 24061 державний номер [NUMBER] , обґрунтовуючи, що вказаний транспортний засіб є спільною сумісною власності. Відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог за зустрічним позовом обґрунтовуючи що вказаний автомобіль придбаний не за спільні кошти, а отриманий від ТОВ фірми «Децис» в рахунок погашення заборгованості за надану зворотню фінансову допомогу. Позивачем до відзиву на зустрічну позовну заяву додано Протокол №4 від 20.11.2000 року засідання ліквідаційної комісії з банкрутства ТОВ фірми «Децис» в якому зазначається, що заборгованість ТОВ фірми «Децис» перед [PERSON] складається з заборгованості по заробітній платі. Таким чином, судом вжиті належні заходи для реалізації сторонами судового захисту своїх прав та інтересів. Сторони у судове засідання не з`явились. Представники сторін надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та свої позови підтримують в повному обсязі. В статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що сторони у період з 24.10.1992 року по 05.11.2020 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.11.2020 року. В період шлюбу, під час дії КпШС УРСС, сторони придбали за договором за договором купівлі-продажу від 25.07.1996 року, реєстровий №2934, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ігнатенко В. С., придбали в спільну сумісну власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] в автогаражному кооперативі «Південний - 2», розташованому у м. Миколаєві, Миколаївській області та автомобіля ВАЗ- 24061. Спірне майно придбано за час перебування у сторін шлюбі до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України. Тому при вирішенні справи судам необхідно було застосовувати не норми глави 7 та глави 8 СК України, а положення Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року (далі - КпШС України), який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до положень статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Таким чином, з урахуванням діючого на момент набуття спірної машини у власність законодавства, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. У такому випадку, обґрунтування позивача щодо набуття машини за рахунок погашення заборгованості підприємства перед ним, як підставу визнання її особистою приватною власністю того з подружжя, кому вона була передана в рахунок погашення заборгованості, правового значення не мають. До того ж суд зауважує, що з письмових доказів вбачається що автомобіль передався позивачу в рахунок погашення заборгованності із заробітної плати. За статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно частини першої, другої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Тобто, майно, набуде подружжям під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя навіть у разі здійснення державної реєстрації на ім`я лише одного з них. Відповідно до частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, то належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи зазначені норми, суд робить висновок, що квартира [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] в автогаражному кооперативі «Південний - 2», розташованому у м. Миколаєві, Миколаївській області та автомобіль ВАЗ- 24061, придбані в період шлюбу сторін, та є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Статтею 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно статтею 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Домовленості між співвласниками щодо розміру часток вказаної нерухомості не існувало, отже ці частки є рівними. Отже суд приходить до висновку, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягають задоволенню, враховуючи, що спірна квартира, гараж та автомобіль були придбані сторонами під час перебування у шлюбі, спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, між сторонами відсутній шлюбний договір або домовленість про розподіл майна, презумпція рівності часток сторонами не оспорена, обраний спосіб захисту не суперечить закону. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ст. 141 ЦПК України , судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: approved