Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.12.2007 р. та рішенню Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.07.2004 р. позивачу на праві власності належить домоволодіння, розташоване в м. Суми, по вул. Будівельників, 9. У вказаному будинку зареєстрований позивач та його син [PERSON], [INFO]. Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 травня 2013 р., який набрав законної сили 13.08.2013 р., відповідач був засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місці. Протягом останніх 5-ти років ще до засудження відповідача, у них склались неприязні стосунки, оскільки відповідач як у позивача, так і у квартирантів неодноразово скоював крадіжки грошей та речей. У позивача немає ніяких доходів, він непрацюючий, будинок не може підтримувати в належному стані. За несплату витрат за комунальні послуги накопичилась велика сума заборгованості, яку позивач не має можливості сплатити, тому цому необхідно будинок продати. Тому позивач просить суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком № 9 по вул. Будівельників в м. Суми, як особу, яка більше року без поважних причин не проживала в будинку. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідно до частини 6 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України через адміністрацію виправної колонії відповідачу [PERSON] були направлені копії позову та доданих до нього матеріалів. Будь-яких клопотань, заперечень, заяв від відповідача на адресу суду не надійшло. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідка [PERSON],дослідивши матеріали справи, вважає позов є не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить домоволодіння, розташоване в м. Суми, по вул. Будівельників, 9, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.07.2004 року та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.4, 5, 9, 10). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є співмешканкою позивача [PERSON] з грудня 2011 року, зареєстрована за адресою: [INFO] «а», кв. 2, фактично проживає за адресою: [INFO] з 15.11.2011 року. Зазначила, що знає [PERSON], як сина позивача, але останній не проживає в будинку з січня 2012 року по даний час. Вона з позивачем вирішили продати будинок та поїхати у іншу область, там планують придбати будинок, реєстрація відповідача заважає здійснити укладення договору купівлі-продажу. Згідно довідки [PERSON] та [PERSON] зареєстровані [INFO], по вулиці Будівельників в місті Суми. (а.с. 6). Згідно інформації відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Сумській області від 23.06.2014 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. /а.с.12/ Згідно довідки Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.09.2013 року, [PERSON], [INFO] засуджений вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 травня 2013 року, який набрав законної сили 13 серпня 2013 року за ч.2 ст. 355, ч.2 ст.146, ч.1, 4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці, строк покарання обчислюється з 31.01.2013 року./а.с.6/ У відповідності зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Згідно частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: «...зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі... судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою...». Відповідно до пп. 20 п. 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 405/2011, Державна міграційна служба України відповідно до покладених на неї завдань здійснює реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, веде відповідні реєстраційні обліки. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У судовому засіданні встановлено, що відсутність [PERSON] з 31.01.2013 року викликана через поважну причину, оскільки останній згідно вироку суду відбуває покарання пов'язане з позбавленням волі за адресою: 64262 Харківська область, Балакліївський р-н, с.Жовтневе-1, ВК-17. Таким чином з огляду на вищевикладене, в задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed