Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач ТОВ «Служба швидкого кредитування» звернувся до Пологівського районного суду Запорізької області з позовом, який був уточнений, до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №1415 від 21.11.2011 року в сумі 18808,80 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між ТОВ «Служба швидкого кредитування» та [PERSON] кредитного договору останній отримав кредит у розмірі 900,00 гривень на споживчі цілі, строком погашення не пізніше 04.12.2011 року, зі сплатою 2% за кожен день користування кредитом. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України, та часткову зміну позовних вимог, а саме, просив стягнути з [PERSON] суму основного боргу 900 грн., проценти за договором 13704 грн., пеню в сумі 4204,80 грн., а всього 18808,80 гривень, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Однак подав заяву про часткове визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 21.11.2011 року між ТОВ «Служба швидкого кредитування» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір №1415, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі на загальну суму 900 гривень, а [PERSON], в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути отримані кошти у сумі 900 грн. та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 252 грн., що разом складає 1152 грн. Згідно з п.3.1. кредитного договору розмір процентів, які повинен сплатити позичальник, становить 2 (два) % за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.3.3 кредитного договору №1415 від 21.11.2011 року позичальник зобов'язався повернути кредит у розмірі 900 грн., а також сплатити проценти у сумі 252 гривень, а разом - 1152 гривень, у строк до 04.12.2011. На підставі п.6.1 кредитного договору, у разі невиконання або несвоєчасного виконання позичальником зобов'язання щодо повернення кредиту, позичальник продовжує сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом у розмірі, визначеному пунктом 3.1. договору, до повного виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту. Пунктом 6.2 кредитного договору передбачено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником суми кредиту та/чи процентів за користування кредитом, він сплачує кредитодавцю, окрім процентів за користування кредитом, визначених п.6.1. цього договору, неустойку (пеню) у розмірі 1 відсоток від суми заборгованості за кожен день прострочення сплати. Відповідно до п.6.2. договору, у разі несвоєчасного повернення позичальником суми кредиту позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 50% від суми кредиту. Таким чином, [PERSON] вимоги кредитного договору №1415 від 21.11.2011 року не виконує, в обумовлені строки кредит та відповідну платню по ньому не сплачує. Станом на 06.01.2014 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 18808,80 гривень, а саме: 900 гривень - сума основного боргу, 13704 гривень - проценти за договором, 4204,80 гривень - пеня за договором. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу по несплаченому кредиту, відсотків по ньому та пені відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved