Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач є пенсіонером , ветераном праці, яка перебуває з 10.01.1983 року на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. В 1977 р. на підставі спільного рішення керівництва та профспілкового комітету Київської міської дезінфекційної станції, позивачу, яка працювала на посаді помічника епідеміолога відділу камеральної перевірки, було надано у користування квартиру [ADDRESS]. [PERSON] з 14 березня 1977 року постійно проживає в квартирі та зареєстрована за даною адресою, сплачує усі рахунки за комунальні послуги та іншого житла не має. На момент надання квартири (кімнати) гуртожиток належав Міськздраввідділу . До 17.12.2003 р. будинок (в статусі гуртожитку) знаходився в повному господарському віданні Київської міської клінічної лікарні № 9. За розпорядженням ШРДА « 2159 від 17.12.2003 р. будинок було прийнято до комунальної власності Шевченківського району м. Києва і на даний час має статус житлового будинку. Для оформлення приватизації на квартиру потрібен ордер, проте відповідач відмовив у видачі такого документу з тих підстав, що ШРДА не приймалось рішення про надання [PERSON] квартири. Так рішення про надання житла приймалось організацією, яка вже ліквідована та ліквідаційна комісія не має у своєму розпорядженні про правові підстави щодо виділення квартири та надання ордеру. Державний архів міста Києва повідомив про те, що документи Київської міської дезінфекційної станції на зберігання не надходили і вони або втрачені або знищені. На даний час на квартиру, яку займає позивач, право власності не зареєстроване, позивач користується житлом добросовісно та відкрито протягом 39 років. Зважаючи на викладене представник позивача просить суд визнати за [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] та зобов»язати Шевченківську районну в місті Києві державну адміністрацію видати [PERSON] ордер встановленого зразка на жиле приміщення. В судовому засіданні позивач, її представник підтримали вимоги, просили задовольнити. Не заперечували щодо покладення судових витрат на позивача. Представник відповідача повідомив про те, що ШРДА не має правових підстав для видачі ордеру з огляду на чинне законодавство України. Не заперечувала щодо того, що [PERSON] користується квартирою, зареєстрована за місцем проживання та утримує майно у встановленому законом порядку. Інших осіб, які б мали право на помешкання крім позивача не має. Просив прийняти рішення, яке ґрунтується на вимогах чинного законодавства України. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] і зареєстрована в помешканні з з 19.06.1990 року. Як свідчить довідка (виписка з домової книги про склад сім»ї та реєстрації) в даному будинку позивач мешкає з 15.03.1977 року. Також в судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS], до 2003 року мав статус гуртожитку. Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 17.12.2003 року № 2159 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади Шевченківського району відомчого житлового будинку [ADDRESS] Київської міської клінічної лікарні № 9» було прийнято до комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва відомчий житловий будинок, що перебував в повному господарському віддані Київської міської клінічної лікарні № 9. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, [PERSON], отримала в користування квартиру (кімнату) на підставі спільного рішення керівництва та профспілкового комітету Київської міської дезінфекційної станції, як особа, що займає посаду помічника епідеміолога відділу камеральної перевірки, проте у зв»язку із ліквідацією такої станції документи, які стали підставою для надання [PERSON] помешкання у 1977 р. не збереглися. Дана обставина не заперечувалась у судовому засіданні представником відповідача та підтверджується наявними в матеріалах справи довідками Державного архіву м. Києва. Враховуючи той факт, що [PERSON] зареєстрована у гуртожитку з 1990 року, постійно проживає та сплачує житлово-комунальні послуги, комісією з житлових питань при адміністрації району, [PERSON] поновлена на квартирному обліку розпорядженням адміністрації району від 29.11.2016 року. Представник позивача зазначає. що відсутність ордеру на квартиру унеможливлює скористатися правом на приватизацію житла, а тому [PERSON] і звернулась до суду з даним позовом. Як свідчать матеріали справи, і це було підтверджено в судовому засіданні представником ШРДА рішення про надання [PERSON] квартири [ADDRESS] адміністрацією не приймалось, ордер [PERSON] не видавався, правових підстав для видачі ордера адміністрація району немає. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність прав будь - якої іншої особи, ніж позивача, на квартиру [ADDRESS]. Натомість встановлено, що в зазначеній квартирі постійно з 1977 року проживає позивач, зареєстрована в помешканні з 1990 р., постійно користується житлом, несе витрати по утриманню житла та перебуває на квартирному обліку, як особа, яка потребує поліпшення житлових умов. Підстав вважати, що [PERSON] була заселена у помешкання та користується ним з підстав не передбаченими законодавством встановлено не було. Право на житло, відповідно до приписів Конституції України є одним із соціально-економічних прав громадян. Відповідно до положень ст. 47 Конституції України Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Відповідно до ст. 61 ЖК України Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. В свою чергу за положеннями ст. 814 ЦК України, у разі заміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права і обов»язки наймодавця. Відповідно до ст. 4 ЖК України, що є спеціальним по відношенню до ЦК України, який регулює житлові відносини, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд, який включає: державний житловий фонд - жилі будинки і жилі приміщення і інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об»єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям; фонд житлово-будівельних кооперативів; приватний житловий фонд - жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам та праві приватної власності. З державного чи громадського житлового фонду громадянам можуть надаватися жилі приміщення як на загальних умовах (тим, що потребують поліпшення житлових умов), так і у якості службового житла - Глава 1 Розділу ІІІ ЖК УРСР - «Надання жилих приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду». Слід зазначити, що положеннями ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема. управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад. В свою чергу згідно до ст. 30 Закону України «про місцеве самоврядування в Україні» До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності; делеговані повноваження: надання відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатного житла або за доступну для них плату; здійснення контролю за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності; видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій. При цьому положеннями ст. 59 Закону України «про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі ї створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, відповідно до ст. 58 ЖК України. Як вже зазначалось, і це підтверджується матеріалами справи і не оспорюється відповідачем, на день розгляду справи будинок де мешкає та зареєстрована позивач має статус жилого будинку і належить до комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва. Ордер на займане приміщення відповідачем [PERSON] не видавався. За приписами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Зважаючи на вищенаведене, беручи до уваги обставини встановлені в судовому засіданні суд вважає, що наявні підстави для захисту прав [PERSON] у спосіб, обраний останньою. З огляду на викладене суд вважає за можливе задовольнити позов в повному обсязі. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, проте бере до уваги прохання позивача, його представника щодо покладення останніх на [PERSON] Виходячи з наведеного,

Outcome: approved