Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 28 лютого 2019 року був звільнений з роботи за власним бажанням. Однак відповідачем ні в день звільнення, ні в подальшому не проведено остаточний розрахунок та не виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі. Тому, остаточно уточнивши заявлені вимоги, просить стягнути на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 17432,25 грн., заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 16381,52 грн. та моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн. а також судові витрати. В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. Представник позивача подав письмову заяву про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, день та час слухання справи повідомлявся. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Шелєхової Г.В. від 8 липня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 21 серпня 2019 року. Протокольною ухвалою головуючого від 21 серпня 2019 року відкладено розгляд справи до 8 жовтня 2019 року за клопотанням представника позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 8 жовтня 2019 року відкладено розгляд справи до 29 грудня 2019 року за клопотанням представника позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 29 листопада 2019 року відкладено розгляд справи до 23 грудня 2019 року у зв`язку з неявкою позивача та його представника. Протокольною ухвалою головуючого від 23 грудня 2019 року відкладено розгляд справи до 31 січня 2020 року у зв`язку зі зміною предмету позову. 31 січня 2020 року відкладено розгляд справи до 20 лютого 2020 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відрядженні. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Як вбачається з копії трудової книжки, [PERSON] у період з 4 листопада 2016 року працював у ТОВ «ТОРГТОП», що підтверджується копією наказу №5-ОС (а.с.13). 28 лютого 2019 року був звільнений за власним бажанням, згідно наказу №1-ЗВ від 28 лютого 2019 року (а. с.14). При звільненні розрахунок з позивачем проведений не був. Як вбачається з довідки за формою ОК-7 позивачу за листопада 2018 року, грудень 2018 року, січень 2019 року, лютий 2019 року нараховано відповідачем заробітну плату в сумі 17432,25 грн. Однак вказана сума не виплачена. Згідно ст. 47 КЗпП Українивласник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до приписів ч. І ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Ч.1 ст. 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач в позовній заяві посилається на ст. 117 КЗпП, однак фактично вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку позивачем не ставиться. В уточненій позовній заяві позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Судом не встановлено підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тому в цій частині в задоволенні позову належить відмовити за необгрунтованістю. Крім цього позивач ставить питання про стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн., обгрунтовуючи тим, що у зв`язку з невиплатою йому заробітної плати, в сім`ї постійно виникали сварки, матеріальні труднощі потягли за собою хвилювання, невпевненість в завтрішньому дні. Згідно Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, відповідно до ст. 237-1 КЗпП, якщо наявні порушення прав працівника у сфері трудових відносин, які призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодувати моральну шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форм власності. Суд вважає достатньою та обгрунтованою суму морального відшкодування в розмірі 3000,00 грн., враховуючи розмір заборгованості по заробітній платі, період затримки розрахунку по ній та обсяг зусиль позивача витрачених ним для відновлення порушеного права. Між позивачем та адвокатським бюро «Андрія Петухова» 5 червня 2019 року укладено договір про надання професійної правничої допомоги №05/06/19 (а.с.15-19). Згідно акту приймання передачі адвокат надав наступні послуги: складання позовної заяви, представництво інтересів в суді. Загальна вартість наданих послуг становить 6000,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, адвокат брав участь в судовому засіданні 21.08.2019 року (6 хв.), подавав клопотання. Суд приходить до висновку, що сума витрат на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн. не відповідає обсягу виконаної роботи, є завищеною, враховуючи обсяг виконаних робіт та кількість часу, витраченого на участь в судових засіданнях. Суд вважає достатньою та обгрунтованою сумою витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в т.ч. і витрати на професійну правничу допомогу. Тому, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. 00 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial