Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач у листопаді 2014 року звернувся до суду із позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 26.03.1997 року по 26.03.2008 року перебував у шлюбі з відповідачкою. Рішенням Полтавського районного суду від 25.08.2010 року було поділено між сторонами спільно набуте майно. 05.08.2008 року [PERSON] взяла у нього в борг 5 000 грн., а 25.11.2008 року - ще 2000 грн. в рахунок продажу земельної ділянки площею 0,15 га по [ADDRESS], які вона зобов'язувалась повернути після продажу зазначеної ділянки Також 17.05.2013 року відповідач видала на його ім'я довіреність на вчинення дій щодо оформлення технічної документації на земельну ділянку та матеріали, обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку по [ADDRESS]. У зв'язку з виконанням цих повноважень позивачем витрачені кошти у сумі 2594,66 грн., які відповідач відмовилася відшкодувати. 05.09.2014 року [PERSON] надала згоду на відчуження зазначеного майна та у цей же день отримала 45 000 грн. в рахунок продажу земельної ділянки площею 0,15 га по [ADDRESS], проте борг у розмірі 7 000 грн. повертати відмовилася. Невиконанням умов договору позивачу завдана моральна шкода, яку він оцінює у 2 000 грн., яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях позивача, приниженні його честі та гідності. Просив стягнути з відповідача 14444,66 грн. боргу, 433,32 грн. - 3% річних від простроченої суми та 2 000 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні позивача свої вимоги підтримав, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у заяві. Відповідачка та її представник позов не визнали повністю, посилаючись на відсутність відносин позики між сторонами, оскільки надані позивачем розписки стосуються взаєморозрахунків з приводу поділу майна подружжя; вважають, що даний позов пред'явлений з надуманих підстав з метою ухилення від остаточного розрахунку за продаж спірної земельної ділянки, оскільки позивач продав спільне майно подружжя за 130 грн., проте передав [PERSON] лише 45 000 грн. у рахунок вартості її частки. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Встановлено, що з 26.03.1997 року по 26.03.2008 року [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] Згідно з рішенням Полтавського районного суду від 25.08.2010 року за [PERSON] визнано право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,15 га та матеріали, обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку по [ADDRESS]; на іншу ? частину земельної ділянки площею та матеріалів, обладнання, визнано право власності за [PERSON](а.с. 43-46). Відповідно до розписки від 05.08.2008 року, [PERSON] отримала від [PERSON] 5000 грн. в рахунок погашення заборгованості за ? частину земельної ділянки площею 0,15 га по [ADDRESS]; 25.11.2008 року [PERSON] отримала від [PERSON] 2 000 грн. в рахунок погашення боргу(а.с.7,8). Як зазначив Верховний Суд України у правових позиціях, що висловлені у постанові від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, наданого для підтвердження позовних вимог, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. З аналізу змісту розписок не вбачається існування між сторонами правовідносин позики; зазначені документи можуть свідчити лише про факт погашення [PERSON] заборгованості, наявної на день передачі коштів; будь-яких інших доказів на підтвердження існування між сторонами відносин позики позивач не надав. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 7 000 грн. за договором позики задоволенню не підлягають. У частині стягнення витрат, пов'язаних зі вчиненням дій щодо оформлення технічної документації на земельну ділянку та матеріали, обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку, позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 17.05.2013 року [PERSON] видала [PERSON] довіреність на вчинення дій щодо оформлення технічної документації на земельну ділянку та матеріали, обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку по [ADDRESS](а.с.13). Згідно з договорами купівлі-продажу від 05.09.2014 року, [PERSON], зі згоди [PERSON], продав [PERSON] земельну ділянку та незавершене будівництво (житловий будинок по [ADDRESS]), отримавши від покупця 129 000 грн.(а.с.16-19). [PERSON] у цей же день передав [PERSON] 45 000 грн. від продажу майна. Вбачається, що між сторонами виникли правовідносини доручення, які регулюються статтями 1000 -1010 ЦК України. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1007 ЦК України довіритель зобов'язаний відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення. у свою чергу, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України повірений зобов'язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Як встановлено судом та визнається сторонами, позивач поніс витрати у зв'язку з виконанням доручення, які в цілому склали 7 230,10 грн., що підтверджується наданими чеками та квитанціями. Разом з тим, ці витрати пов'язані з виготовленням технічної документації на всю земельну ділянку та матеріали, обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку, тобто [PERSON] повинна відшкодувати лише ? частину понесених витрат, що становить 3615,05 грн. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України повірений зобов'язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Судом встановлено, що повірений([PERSON]) належним чином свої зобов'язанням за договором не виконав та не передав повністю отримані кошти [PERSON] від реалізації належної їй частки у спільному майні подружжя, що значно перевищує понесені позивачем витрати. Таким чином, позовні вимоги в частині відшкодування витрат у зв'язку з виконанням доручення задоволенню не підлягають. Відповідно не підлягає задоволенню і похідна вимога про стягнення 3% річних. У частині щодо відшкодування моральної шкоди позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Згідно З Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом України та іншими законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Відносини, які виникли між сторонами, є договірними, статтями 1000 -1010 ЦК України, яка регулює дані правовідносини, не передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди, ці обставини також не обумовлені договором, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 2000 грн. слід відмовити. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed