Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

позов мотивований тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.01.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 603,38 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписавши заяву, відповідач підтвердила, що погоджується на те, що заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку», які викладені на сайті https://privatbank.ua/terms/раges/70 складає між нею та банком кредитний договір. Підписавши даний договір позичальник погодилась на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач використала кредитні кошти, але не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання і не погасила борг, тому станом на 30.09.2017 року заборгованість [PERSON] перед банком становить 11\~516,78 грн. Дана сума складається з: заборгованості за кредитом 1\~622,07 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 8\~870,10 грн.; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 524,61 грн. штраф (процентна складова). Судом вчинені наступні процесуальні дії. Ухвалою суду від 18.01.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі (а.с. 49). 12.03.2018 року було закрите підготовче провадження у справі (а.с. 63). Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.04.2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було задоволено в повному обсязі (а.с. 73-74). Ухвалою суду від 25.10.2019 року на підставі рішення суду від 11.04.2018 року було видано дублікат виконавчого листа (а.с. 89). Ухвалою суду від 10.01.2020 року заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.04.2018 року за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було скасовано. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження (а.с. 110-111). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, надала письмові пояснення, які приєднані до матеріалів справи. Наголосила, що Умови та правила надання банківських послуг публічно доступні і розміщені у вільному доступні на інтернет-сайті банку, з Умовами [PERSON] була ознайомлена, тому між сторонами був належним чином укладений договір приєднання. Банк встановив відповідачу кредитний грошовий ліміт в 2000 грн., а [PERSON] неодноразово користувалась банківською карткою, витрачала з неї кошти та сплачувала відсотки за користування кредитом, частково поповнювала картку, що підтверджується випискою по рахунку. Оскільки виник борг по кредиту, який відповідач не погасила, представник просила задоволити позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Головенько В.П. в судовому засіданні позов не визнав. Наголосив, що даний кредитний договір належним чином укладений не був, з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Правилами користування платіжною карткою відповідач не була ознайомлена, не підписувала їх, тому при вирішенні спору просив застосувати позицію Верховного Суду від 03.07.2019 року. Також додав, що для [PERSON] був встановлений кредитний ліміт в 2\~000 грн., проте позивач не довів, яку суму тіла кредиту фактично використала позивач. Дійсно, [PERSON] користувалась карткою, разом з тим, вона сплатила банку значно більшу суму, з урахуванням незаконно встановлених відсотків і штрафних санкцій, що відображається у розрахунку на а.с.4-5. Крім того, відсотки були незаконно списані банком з іншого рахунку відповідача. Оскільки відповідач не користується карткою з 2014 року і не погашає кредит, а банк звернувся до суду із позовом в грудні 2017 року, вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 10.01.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 603,38 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. До АТ\~КБ «ПриватБанк»\~ [PERSON] \~звернулась із\~анкетою-заявою\~про приєднання\~до Умов\~і правил\~надання банківських\~послуг,\~в якій\~було зазначено,\~що клієнт погоджується, що підписана ним заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, що викладені на сайті, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг (а.с. 6). Згідно наданої позивачем виписки по рахунку [PERSON] збільшення банком кредитного ліміту до 2000 грн. відбулось 24.08.2013 року (а.с. 127). До кредитного договору і до позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті\~https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 7-31). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що станом на 30.09.2017 року заборгованість [PERSON] по кредитному договору становить 11\~516,78 грн. Дана сума складається з: заборгованості за кредитом 1\~622,07 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 8\~870,10 грн.; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 524,61 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 4-5). Суд вважає, що дана сума не підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу\~\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 10.01.2012 року (а.с. 6), підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відсотків за користування кредитом. Крім того, у цій заяві відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок їх нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10.01.2012 року, посилався на\~витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 7) та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:\~https://privatbank.ua/terms/раges/70, а також інші умови обслуговування рахунків, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/раges/70, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання п.1.1.7.12), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. Так, пунктом 2.1.1.12.2 визначено, що за користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку відсотки за пільговою процентною ставкою (0,01% річних) в рамках установленого пільгового періоду за кожною платіжною операцією. Погашення кредиту поповнення картрахунку держателя здійснюється шляхом внесення коштів готівкою або безготівковим шляхом внесення коштів та зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання з інших рахунків клієнта на підставі договору (2.1.1.12.3). Строки та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт) по кредитним карткам з встановленим мінімальним обов`язковим платежем, а також овердрафта, що виник по таким карткам, наведений в Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування, яка є невід`ємною частиною договору, а також встановлюються даним пунктом 2.1.1.12.4. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, та частину заборгованості за кредитом. Згідно ст. 212 ЦК України, в разі наявності простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту в повному обсязі є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості. Строк повернення овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту. Строк погашення відсотків по овердрафту щомісячно за минувший місяць до 25-го числа. У разі невиконання чи неналежного виконання кредитором зобов`язання по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі, зазначеному в Пам`ятці клієнта та Тарифах, кредитор сплачує банку штраф в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків, установлених в Пам`ятці, Тарифах. Сплата штрафу здійснюється за кожен місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця неналежного виконання кредитором своїх зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.12.8 банк стягує комісію за обслуговування відповідно до Тарифів/Пам`яткою клієнта/Довідкою про умови кредитування, Тарифами банку, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13. Сплата комісії здійснюється відповідно до п. 2.1.1.3.3 Умов і правил. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідач [PERSON] , ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитом, неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Верховним Судом у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 висловлена позиція про те, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (10.01.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (22.12.2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу [PERSON] . Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату інших платежів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої\~вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/раges/70, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем [PERSON] , не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору № б/н, укладеного між сторонами 10.01.2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні\~підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі комісії за обслуговування (членський внесок), а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Основні засади цивільного законодавства визначені у\~статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено упункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»\~(далі - Закон №1023-XII). Згідно з\~пунктом 22\~частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від\~22 листопада 1996 року № 543/96-В\~«Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у\~договорі споживача\~як слабшої\~сторони,\~яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та\~Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-XII\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Таким чином, суд вважає безпідставними позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з [PERSON] штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. фіксована частина і 524,61 грн. процентна складова, через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 10.01.2012 року, оскільки витяг з Тарифів на обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:\~https://privatbank.ua/terms/не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. З цих самих підстав суд вважає необґрунтованим сплату банку відсотків за користування кредитом, комісії, в розмірах, зазначених в Тарифах, шляхом списання грошей з поточного рахунку [PERSON] . Згідно наданого розрахунку [PERSON] з 11.01.2012 року отримувала кредитні кошти і погашала заборгованість (а.с. 126-128). Так, [PERSON] з картки витратила кошти: 11.01.2012 року в сумі 99,98 грн., 11.01.2012 року в сумі 190 грн., 16.03.2012 року в сумі 120 грн., 28.03.2012 року в сумі 100 грн., 28.03.2012 року в сумі 80 грн., 08.04.2012 року в сумі 160 грн., 24.04.2012 року в сумі 120 грн., 03.05.2012 року в сумі 16 грн., 03.05.2012 року в сумі 45,58 грн., 30.05.2012 року в сумі 10 грн., 07.07.2012 року в сумі 200 грн., 16.07.2012 року в сумі 100 грн., 18.07.2012 року в сумі 150 грн., 18.08.2012 року в сумі 150 грн., 20.08.2012 року в сумі 20 грн., 05.10.2012 року в сумі 180 грн., 15.12.2012 року в сумі 200 грн., 17.12.2012 року в сумі 50 грн. 17.02.2012 року в сумі 100 грн., 19.02.2013 року в сумі 100 грн., 20.02.2013 року в сумі 150 грн., 30.04.2013 року в сумі 350 грн., 12.06.2013 року в сумі 100 грн., 13.06.2013 року в сумі 20 грн., 12.08.2013 року в сумі 100 грн., 12.08.2013 року в сумі 400 грн., 12.08.2013 року в сумі 500 грн., 13.08.2013 року в сумі 400 грн., 12.09.2013 року в сумі 25 грн., 12.09.2013 року в сумі 260 грн., 12.09.2013 року в сумі 500 грн., 13.09.2013 року в сумі 100 грн., 19.10.2013 року в сумі 50 грн., 30.10.2013 року в сумі 30 грн., 23.11.2013 року в сумі 100 грн., 24.11.2013 року в сумі 28,80 грн., 22.12.2013 року в сумі 100 грн., 22.12.2013 року в сумі 54,42 грн., 16.01.2014 року в сумі 26,75 грн., 18.01.2014 року в сумі 55,03 грн., 18.01.2014 року в сумі 100 грн., 21.01.2014 року в сумі 50 грн., а всього 5\~690,76 грн. (розрахунок на а.с. 126-128, колонка № 4). За період з 14.03.2012 року до 28.04.2015 року [PERSON] на погашення боргу внесла суми: 14.03.2012 року 43,59 грн., 15.03.2012 року 100 грн., 26.03.2012 року 200 грн., 05.04.2012 року 300 грн., 03.05.2012 року 70 грн., 26.06.2012 року 3,09 грн., 06.07.2012 року 200 грн., 12.0.2012 року 300 грн., 14.08.2012 року 150 грн., 15.09.2012 року 200 грн., 26.10.2012 року 24,82 грн., 08.11.2012 року 25,18 грн., 26.11.2012 року 30,81 грн., 11.12.2012 року 19,90 грн., 14.12.2012 року 200 грн., 30.01.2013 року4,36 грн., 12.02.2013 року 45,64 грн., 14.02.2013 року 350 грн., 26.03.2013 року 7,25 грн., 10.04.2013 року 42,76 грн., 26.04.2013 року 1,92 грн., 29.04.2013 року 300 грн., 12.06.2013 року 199,58 грн., 29.07.2013 року 3,76 грн., 09.08.2013 року 300 грн., 11.09.2013 року 400 грн., 16.10.2013 року 138,59 грн., 22.11.2013 року 200 грн., 18.12.2013 року 200 грн., 15.01.2014 року 300 грн., 26.02.2014 року 8,73 грн., 10.03.2014 року 34 грн., 08.05.2014 року 325,21 грн., 06.06.2014 року 210,52 грн., 13.06.2014 року 150 грн., 26.07.2014 року 230 грн., 28.07.2014 року 17,48 грн., 06.02.2015 року 149,37 грн., 09.02.2015 року 433,34 грн., 14.03.2015 року 300 грн., 28.04.2015 року 0,39 грн., а всього на суму 6\~225,98 грн. (розрахунок на а.с. 4-5, 15 колонка). Тому суд вважає, що відповідач [PERSON] в період з 14.03.2012 року до 28.04.2015 року повністю погасила заборгованість за фактично отриманим тілом кредиту, тому права позивача не порушені і не підлягають захисту в обраний ним спосіб. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Разом з тим, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями\~625,\~1048 ЦК України,\~позивач не пред`явив. \~ \~ \~ Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за рахунок позивача. \~ \~ \~\~

Outcome: dismissed