Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить виселити даних осіб з квартири за адресою: [ADDRESS] . Зняти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою. Позов обґрунтовує тим, що між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №1907/0408/88-010, згідно якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 35000 доларів США з розрахунку 11,9% річних. 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, відповідно до якого АТ «Дельта Банк» набув право по вищевказаному кредитному договору. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавець [PERSON] , за договором іпотеки б/н від 14.04.2008 року передав у іпотеку нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] . У 2015 році «ДельтаБанк» звернувся до Борщівського районного суду Тернопільської області з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі у власність, який судом було задоволено та в рахунок погашення заборгованості в сумі 646 984,02 грн. за кредитним договором №1907/0408/88-010 від 14 квітня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки двохкімнатну квартиру, яка належить [PERSON] , та знаходиться за адресою [ADDRESS] , шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк». На підставі інформаційного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності, власником майна за адресою: [ADDRESS] . є АТ «Дельта Банк», на підставі рішення суду від 11.11.2015 по справі №594/997/15-ц, номер запису про право власності 25198885 від 02.03.2018. Таким чином, відповідачі не мають права користуватися квартирою, оскільки її власником є Банк. 30 жовтня 2019 року ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про примусове виселення та зняття з реєстрації - залишено без руху та надано строк 10 днів для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали. 15 листопада 2019 року «Дельта Банк» подав до суду заяву на виконання ухвали Борщівського районного суду від 30.10.2019 про виправлення недоліків позовної заяви, до якої долучено виправлену позовну заяву в якій усунені недоліки. 15 листопада 2019 року ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області відкрито провадження в даній справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 06 лютого 2020 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву в якій просить відмовити у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до нього, [PERSON] , [PERSON] про примусове виселення та зняття з реєстрації, посилаючись на те, що відповідно до практики Верховного Суду, при виселенні іпотекодавця з предмету іпотеки суд повинен визначити, чи кредит брався для купівлі предмету іпотеки, якщо так, то суд може виселити колишнього власника без надання іншого житлового приміщення. Якщо ж кредит брався для інших цілей, а не для купівлі предмету іпотеки, то колишнього власника можна виселити лише в інше житлове приміщення. Крім того, стаття 109 ЖК УРСР, закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого житлового приміщення. У даному випадку кредит брався не для купівлі предмета іпотеки, що вбачається з документів, поданих до позовної заяви. Кредитний договір був укладений 14.04.2008, а власником квартири, яка є предметом іпотеки, він став на підставі договору купівлі-продажу від 16 червня 2000 року, про що зазначено в договорі іпотеки. Враховуючи, що кредит брався для інших цілей, а не для купівлі предмету іпотеки, то його, як колишнього власника та його дітей, можна виселити лише в інше житлове приміщення, яке повинно бути зазначено в рішенні суду. Позовні вимоги сформовані про виселення без надання іншого житлового приміщення, а тому до задоволення не підлягають. Крім того, посилання у позовній заяві на постанову ВС у справі №643/10210/15-ц від 06 березня 2019 року є безпідставним та недоречним, оскільки дана справа розглядалась за позовом фізичної особи до банку про визнання договору іпотеки недійсним, а не стосовно виселення. Також зазначає, що його неповнолітній син [PERSON] є дитиною інвалідом (інвалідом з дитинства), страждає на ряд важких хронічних хвороб, у зв`язку з чим змушений кожного місяця два дні проводити у Тернопільській обласній дитячій клінічній лікарні для проведення постійної замісної терапії внутрішньовенними імуноглобулінами. Його виселення без надання іншого житла може негативно (критично) вплинути на стан його здоров`я. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 25 лютого 2020 року підготовче провадження у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог служба у справах дітей Борщівської районної державної адміністрації, про примусове виселення та зняття з реєстрації - закрито, та призначено справу до судового розгляду. 13 березня 2020 року ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області визнано обов`язковою явку в судове засідання представника позивача ПАТ «Дельта Банк» у цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог служба у справах дітей Борщівської районної державної адміністрації, про примусове виселення та зняття з реєстрації. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просить його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не прибули. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Дрозда В.П., який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] подав до суду письмову заяву в якій просить справу слухати у його відсутності. Позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні. Представник третьої особи - служби у справах дітей Борщівської районної державної адміністрації Бородін М.О., будучи присутнім в судовому засіданні, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів та представника третьої особи - служби у справах дітей Борщівської районної державної адміністрації, дослідивши матеріали справи, докази, надані сторонами, суд встановив наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 14 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №1907/0408/88-010 (далі - кредитний договір), згідно умов якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 35000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних на строк з 14 квітня 2008 року по 13 квітня 2018 року. Вказані кредитні кошти призначені на споживчі цілі. З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором, 14 квітня 2008 року відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» та відповідач [PERSON] уклали договір іпотеки, згідно якого останній надав в іпотеку належне йому майно, а саме: двохкімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Прокопович Л.П. 16 червня 2000 року за Р №1934. 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1306,1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом Шевченко Д.Г.). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідно до вищевказаного Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору. Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 11 листопада 2015 року по справі 594/997/15-ц позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. В рахунок погашення заборгованості в сумі 646 984,02 грн. за кредитним договором №1907/0408/88-010 від 14 квітня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки -двохкімнатну квартиру, яка належить [PERSON] , [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), та знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 53,3 кв. м ( житлова площа 28,3 кв.м.) шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (код ЄДРПОУ 34047020). Визнано за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на: двохкімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , загальною площею 53,3кв.м., житлова площа 28,3кв.м. Рішення суду набрало законної сили 03 грудня 2015 року. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №171426287 від 24 червня 2019 року, право власності на двохкімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 53,3кв.м., житлова площа 28,3 кв. м зареєстровано за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк». Підстава виникнення права власності помилково зазначено рішення суду від 11.11.2015 видавник Тернопільський міськрайонний суд. Згідно довідки Борщівської міської ради Тернопільської області від 26.09.2019 №1276/01-18, за адресою по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO]. Крім того, відповідач [PERSON] , [INFO]., який зареєстрований та проживає в спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] та на даний час є неповнолітнім, є дитиною-інвалідом, його законним представником є [PERSON] , [INFO]., що стверджується копією долученого до матеріалів справи посвідчення серії [NUMBER] , виданого УСЗН Борщівської РДА 30 серпня 2017 року. Відповідно до консультативної карти поліклінічного відділення Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні від 30 січня 2020 року, [PERSON] , [INFO]. поставлено діагноз первинний імунодефіцит. Агаммаглобулінемія. Хвороба брутона. Хронічний бронхіт із розвитком бронхоектази зліва. Двобічний остеоартрит колінних суглобів із розвитком комбінованих контрактур. Дисфункція жовчевого міхура. Аналізуючи вищенаведене, враховуючи той факт, що кредитний договір №1907/0408/88-010 між «Сведбанк» та [PERSON] був укладений 14 квітня 2008 року, а предмет іпотеки належить іпотекодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Прокопович Л.П. 16 червня 2000 року за Р №1934, судом встановлено, що право власності на передану в іпотеку банку квартиру було набуто не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений, або інший погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Частиною другою статті 109 ЖК України встановлено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Вказаною нормою встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-1449цс15, № 6-2947цс15, 25 листопада 2015 року № 6-1061цс15, 16 грудня 2015 року № 6-1469цс15 та 10 лютого 2016 року № 6-2830цс15, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. Відповідно до вимог ч.4, ч.5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Служба у справах дітей Борщівської районної державної адміністрації у своєму висновку від 13.03.2020 №132/01-04, посилаючись на приписи ст.109 Житлового кодексу УРСР, ст. 177 СК України, ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ч.3 ст.17, ч.2, 3 ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства», дійшла висновку, що вимоги банку про виселення та зняття з реєстрації неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з житлової квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не підлягають до задоволення, оскільки такі є незаконними та призведуть до порушення майнових прав дитини, для якої дане житло є єдиним місцем проживання. Звернувшись до суду з даним позовом, ПАТ «Дельта Банк» ставить питання про виселення відповідачів з квартири без надання іншого житлового приміщення. Враховуючи ту обставину, що право власності на передану в іпотеку банку квартиру було набуто не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, суд приходить до висновку про неможливість виселення відповідачів [PERSON] , [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] без надання їм іншого житла. Щодо вимог позивача про зняття відповідачів з реєстрації суд вважає за необхідне зазначити наступне. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного слідує, що саме по собі таке рішення суду є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання і додаткового підтвердження рішенням суду цієї обставини не потребує. Виходячи з вищенаведеного у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову не підлягає стягненню з відповідачів і сплачений позивачем судовий збір, відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 39,40 Закону «Про іпотеку», ст.109 ЖК України,

Outcome: dismissed