Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

позов мотивований тим, що відповідно до укладеного 26.04.2007 року кредитного договору №VІН0GK05541324, [PERSON] отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 65 000 доларів США до 24.04.2037 року із сплатою відсотків за користування кредитом у строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. Відповідач використала кредитні кошти, але не виконала належним чином взяті на себе зобовязання, тому станом на 16.01.2016 року загальна сума заборгованості становить 63762,76 доларів США, яка складається з: 20 950,15 доларів США заборгованість за кредитом, 4,74 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 39 761,70 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 10,34 доларів США штраф (фіксована частина), 3 035,83 доларів США штраф (процентна складова), що складає 1 541 783,50грн. Позивач просив стягнути суму боргу з відповідача та судові витрати. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, надав письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутності. Позов підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що в рахунок погашення боргу по цьому кредитному договору на квартиру [PERSON], що була в іпотеці, звернуто стягнення в червні 2015 року, проте банком неправомірно була зарахована сума в розмірі 17 000 доларів США на погашення боргу по пені, близько 16 000 доларів США на відсотки, а не на погашення тіла кредиту. Вважає, що банк порушив умови п. 5 додаткової угоди до кредитного договору, згідно якого сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення, а заборгованість вважається простроченою з 1461 дня. Враховуючи ці умови договору на сьогоднішній день термін повернення кредиту не настав, тому просила відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного 26.04.2007 року кредитного договору № VІН0GK05541324, [PERSON] отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит на строк з 26.04.2007 року до 24.04.2037 року у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в розмірі 65 000 доларів США на купівлю нерухомості в сумі 50000 доларів США та сплату страхових платежів 15000 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відсотки сплачуються щомісяця, період сплати з «24» по «29» число кожного місяця. Відповідно до умов договору в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 546,94 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Сторони домовились, що при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 2,11% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом (п.п.3.2,7.4). При порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбаченого п.п.2.2.2, 2.2.3 договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки (п.4.1). 24.05.2103 року між сторонами була укладена додаткова угода до кредитного договору, згідно якої сторони домовились зменшити суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди, на 9 601,98 доларів США (пеня). В разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених в графіку погашення (додаток № 1 до додаткової угоди) понад 31 день, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 9601,98 доларів США. Пункт 7.1 кредитного договору викладений в наступній редакції: «Банк зобов`язується надати «позичальнику» кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку на строк з 26.04.2007 року до 24.04.2037 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в розмірі 80472,87 доларів США на наступні цілі: 50 000 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 30 472,87 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 13,2% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5% від суми кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11 договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 договору. Періодом сплати вважати період з 24 по 29 число кожного місяця». Щомісячний платіж сторони визначили в сумі 878,74 доларів США, погашення кредиту проводиться відповідно до графіку, який викладений в новій редакції (додаток № 1 до договору). Сплата штрафу в разі порушення позичальником умов договору передбачена розділом 5 кредитного договору. Також сторони погодили, що згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в графіку погашення кредиту за цим договором, понад 1460 днів, щодо зобов`язань, строк яких не настав, сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 1461 дня порушення, вважається простроченою. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором належним чином, надавши [PERSON] кошти, яка, в порушення взятих на себе зобовязань, суму боргу по кредиту в повному обсязі не повернула. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором від 26.04.2007 року № VІН0GK05541324 станом на 16.01.2016 року становить 63762,76 доларів США. Дана сума складається з: 20 950,15 доларів США заборгованість за кредитом, 4,74 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 39 761,70 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 10,34 доларів США штраф (фіксована частина), 3 035,83 доларів США штраф (процентна складова), що складає 1 541 783,50 грн. Належних доказів на спростування наданого розрахунку представник відповідача не надала. Разом з тим, суд вважає, що дана сума боргу підлягає частковому стягненню з відповідача. Так, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який відповідатиме загальним засадам цивільного законодавства, в тому числі справедливості, добросовісності і розумності. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні питання щодо розміру неустойки, яка підлягає до стягнення, суд враховує обставини, які мають істотне значення: згідно додаткової угоди позичальник отримала кредит в іноземній валюті на споживчі цілі, проте в зв`язку з неможливістю погасити кредит було звернуто стягнення на квартиру, що перебувала в іпотеці, і за рахунок отриманих коштів в травні 2015 року лише частково погасила заборгованість. Зокрема, згідно наданого розрахунку, 26.05.2015 року були погашені проценти в розмірі 16 758,30 доларів США, пеня в розмірі 17 127,12 доларів США, комісія в розмірі 2964,47 доларів США і лише зараховано на погашення тіла кредиту 36 914,35 доларів США. В зв`язку з тим, що тіло кредиту погашене не було, станом на 16.01.2016 року заборгованість збільшилась за рахунок неустойки (пеня та штрафи), загальний розмір якої 42807,87 доларів США, що значно перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту, яка складає 20 950,15 доларів США і по відсоткам 4,74 доларів США. Оскільки споживчий кредит був отриманий в іноземній валюті, враховуючи ступінь виконання зобов`язання боржником, відсутність негативних наслідків для позивача, і загальні засади цивільного законодавства щодо розумності і справедливості, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки до 1 000 доларів США, що становить еквівалент 25 500 грн. Станом на день ухвалення рішення 100 доларам США відповідає 2555,85 грн. (офіційний курс валют, встановлений Національним Банком України на 01.12.2016 року). Позивач також просив стягнути суму боргу із зазначенням еквівалента в національній валюті, що відповідає ст. 533 ЦК України. За таких обставин стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості по кредитному договору в розмірі 20 954,89 доларів США, що становить еквівалент 535 390,54 грн., а також пеня в сумі 25 500 грн. Заперечення представника відповідача щодо права ПАТ КБ «ПриватБанк» на дострокове стягнення боргу і нарахування пені суд вважає необґрунтованим, оскільки таке право позивача визначене ч. 2 ст. 1050 ЦК України в зв`язку з порушенням договору позичальником. Пунктом 5 додаткової угоди сторони передбачили, що терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення. Разом з тим, суд приймає до уваги, що в рахунок погашення боргу по цьому ж кредитному договору вже було звернуто стягнення на предмет іпотеки в травні 2015 року, тобто право дострокового повернення боргу вже було реалізоване кредитодавцем. Також суд вважає необґрунтованими заперечення представника відповідача щодо розподілу коштів, отриманих позивачем від реалізації квартири, зокрема погашення пені, оскільки п. 3.3 кредитного договору визначено, що кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту насамперед направляються для відшкодування витра/збитків банку згідно п.п. 2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі простроченої комісії по кредиту, далі простроченої винагороди, далі прострочених відсотків, далі простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилась (у тому числі сума, надана позичальником понад суму щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за кредитом (якщо інше не передбачено п. 6.8), далі комісії, далі винагороди, далі відсотків, далі кредиту. Остаточне погашення заборгованості за кредитом виконується не пізніше дати, зазначеної в п. 7.1 договору. Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу. При несплаті винагороди, комісії (у випадку її щомісячної сплати згідно п. 7.1 даного договору або згідно п. 3.11 даного договору), відсотків, і/або частини кредиту до останнього дня періоду сплати, вони вважаються простроченими. Також відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 23126,75 грн., сплата яких підтверджена платіжним дорученням від 04.03.2016 року (а.с. 1). Згідно п. 39 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зменшення розміру неустойки на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України не є підставою для зменшення розміру судових витрати, які поніс позивач.

Outcome: approved