Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

представник [PERSON] - адвокат Муругов В.О. звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Батько заповіту не залишив, а позивач [PERSON] проживав разом з ним на момент його смерті, та відповідно як спадкоємець першої черги за законом, прийняв за батьком спадщину. У березні 2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу Конончук В.Ю. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий будинок, однак йому було відмовлено у видачі такого, оскільки спадкодавець [PERSON] за життя не виготовляв правовстановлюючий документ на вказаний будинок, державну реєстрацію такого не проводив. На підставі наведеного представник позивача [PERSON] просить позов задовольнити. У підготовче судове засідання [PERSON] не з`явився, однак його представник подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та не вирішувати питання розподілу понесених ним судових витрат. Представник Тур`я Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача у підготовче судове засідання також не з`явився, попередньо подавав заяву про розгляд справи без його участі та визнання позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Встановлено, що [INFO] в с. Т.Пасіка Перечинського району помер батько позивача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконкомом Тур`я Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 23 липня 2012 року (а. с. 10, 12). Також встановлено, що згідно довідок виконкому Тур`я Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області на підставі даних погосподарської книги [NUMBER] за 2011-2016 роки підтверджено, що [PERSON] , який помер [INFO] , був головою домогосподарства [ADDRESS] , де на момент смерті останнього був зареєстрований як спадкоємець першої черги за законом - син [PERSON] (а. с. 13, 14). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 цього Кодексу спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 57644390 від 23 вересня 2019 року інформація за вказаними параметрами відносно спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , у Спадковому реєстрі відсутня (а. с. 36, 37). Так само спадкова справа не була заведена і у виконкомі Тур`я Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області (а. с. 38). Разом з цим, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу Коночук В.Ю. за вих. № 32/01-16 від 01 березня 2019 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок [ADDRESS] , відсутній (а. с. 16). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 157804329 від 27 лютого 2019 року підтверджується відсутність відомостей щодо реєстрації права власності на будинок [ADDRESS] . (а. с. 17); такі відомості також відсутні і в архіві БТІ, що переданий до Перечинської районної ради Закарпатської області (а. с. 15). Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, враховуючи те, що [PERSON] будучи спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON] постійно проживав разом з ним на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не відмовився від неї, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Однак, оскільки у позивача [PERSON] існують перешкоди в оформленні спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту - визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № 0610530143 від 05 вересня 2019 року позивачем [PERSON] сплачено 768,40 грн судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої представником позивача заяви, останній, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених позивачем судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке його волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved