Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Актив+» звернувся до суду з позовом до відповідачка [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11271243000, відповідно до якого Банк зобов`язався надати грошові кошти (кредит) у сумі 250 000, 00 грн. зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 13,00 % річних, а відповідачка зобов`язалася своєчасно сплачувати на користь Банку щомісячні платежі згідно графіку платежів та повернути кредитні кошти в повному обсязі в строк до 18.12.2014 року. 20.04.2015 року між Банком та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» був укладений Договір факторингу № 17, за яким Банк відступив Товариству своє право грошової вимоги за Договором № 11271243000 від 18.12.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 30.11.2016 року між ТОВ «ФК «Актив+» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» був укладений Договір факторингу № 279/ФК-16, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відступив ТОВ «ФК «Актив+» своє право грошової вимоги за Договором № 11271243000 від 18.12.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] . На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачки на користь позивача заборгованість за Договором на загальну суму 237 511, 07 грн. та судові витрати по справі. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.05.2018 року позовні вимоги ТОВ «ФК«Актив+» задоволено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.11.2018 року задоволено заяву представника ТОВ «Глобал Спліт» про заміну сторони у виконавчому провадженні по даній цивільній справі з ТОВ «ФК «Актив+» на ТОВ «Глобал Спліт». Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.10.2020 року задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення суду, заочне рішення суду від 17.05.2018 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник відповідачки у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що позивачем не надано доказів на підтвердження прав кредитора, переходу права вимоги та доказів оплати договору факторингу. Також представник зазначив про пропуск позивачем строку позовної давності, який почав відлік з моменту закінчення дії Договору про надання споживчого кредиту. На підставі викладеного представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 18.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11271243000, відповідно до якого Банк зобов`язався надати грошові кошти (кредит) у сумі 250 000, 00 грн. зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 13,00 % річних, а відповідачка зобов`язалася своєчасно сплачувати на користь Банку щомісячні платежі згідно графіку платежів та повернути кредитні кошти в повному обсязі в строк до 18.12.2014 року. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Як встановлено при розгляді справи, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці [PERSON] кредит у розмірі, встановленому Договором. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідачка [PERSON] не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідачка зобов`язання за вказаним вище договором не виконала. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. 20.04.2015 року між Банком та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» був укладений Договір факторингу № 17, за яким Банк відступив Товариству своє право грошової вимоги за Договором № 11271243000 від 18.12.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 30.11.2016 року між ТОВ «ФК «Актив+» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» був укладений Договір факторингу № 279/ФК-16, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відступив ТОВ «ФК «Актив+» своє право грошової вимоги за Договором № 11271243000 від 18.12.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 18.10.2018 року між ТОВ «ФК «Актив+» та ТОВ «Глобал Спліт» був укладений Договір факторингу № 1810/ФК-2. У відповідності з даним договором до ТОВ «Глобал Спліт» перейшли права вимоги за Кредитним договором, а також всі інші права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі звернення стягнення. Згідно до витягу з реєстру боржників до договору Факторингу № 1810/ФК-2 від 18.10.2018 року до ТОВ «Глобал Спліт» перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором № 11271243000 від 18.12.2007 року (боржник [PERSON] ). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань за Договором станом на 13.11.2017 року виникла заборгованість перед Товариством у розмірі 598 069, 76 грн., з яких: - 237 511,07 грн. - заборгованість за кредитом; - 360 588,69 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Однак, позивач просить суд стягнути з відповідачки тільки суму основного боргу в розмірі 237 511, 07 грн. На даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за Договором не погашає. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи те, що відповідачка до цього часу не сплатила грошові кошти, має заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог та про стягнення з відповідачки на користь позивача суми основного боргу у розмірі 237511, 07 грн. Що стосується тверджень представника відповідача про те, що позивачем не доведено, що він має право вимоги до відповідачки за даним кредитним договором, то суд їх до уваги не приймає, оскільки вони суперечать встановленим по справі обставинам та дослідженим судом доказам. Разом з тим, слід зазначити і про наступне. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Під час розгляду справи судом представником відповідача заявлено усну заяву про застосування строку позовної давності, яка мотивована тим, що відповідно до розрахунку заборгованості останній платіж щодо погашення кредитної заборгованості було здійснено відповідачем 19.12.2008 року, а з даним позовом позивач звернувся у грудні 2017 року, тобто поза межами строку позовної давності. Перевіряючи доводи сторони відповідача, суд виходить з наступного. Відповідно до умов Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 18.12.2007 року, що є предметом спору, строк повернення кредиту становить 18.12.2014 року. При цьому з даним позовом позивач звернувся до суду 14.12.2017 року, тобто у межах трирічного строку, передбаченого діючим законодавством. Крім того, дані позовні вимоги заявлені виключно на тіло кредиту, при цьому вимоги про стягнення відсотків чи пені за умовами даного договору позивачем не заявлялися. Таким чином, суд вважає безпідставною та необґрунтованою заяву сторони відповідача про застосування строку позовної давності до даних позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3562,67 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved