Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» звернувся в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. 21.02.2016 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем [PERSON] укладено Договір позики № 13944 в електронній формі, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1350,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3 Договору позики від встановлено, що позика надається строком на 15 днів. Відповідно до п. 1.4 Договору дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору позики між позичальником і позикодавцем. Крім того вказує, що ним на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1350,00 грн., що підтверджується повідомленням від 18.02.2019 ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору доручення №ФБ211/11 від 18.11.2015. Станом на день подання позову, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за Договором позики не виконав, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість в сумі 57599,15 грн., з яких: 1350,00 грн. - основний борг, 56249,15 грн. - заборгованість по відсотках. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором позики № 13944 від 21.02.2016 в розмірі 57599,15 грн. та судовий збір в розмірі 1921,00 грн. Ухвалою суду від 05.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Дана цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. В судове засідання представник позивача ТОВ «ВЕЛЛФІН» не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. 20.08.2019 представником позивача Терном О.В. подане клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якому він одночасно вказує, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Відзив на позов не подано. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача [PERSON] , повідомленого у встановленому законом порядку про час, дату і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди позивача щодо такого порядку розгляду справи, викладеної в письмову клопотанні від 16.08.2019, яке надійшло до суду 20.08.2019. Враховуючи думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 21.02.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладений кредитний Договір позики № 13944, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язався надати позичальникові на умовах, що передбачені Договором, грошові кошти у сумі 1350,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 1.5 цього Договору. Строку дії Договору 15 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором (п.п. 1.1, 1.2 Договору). Пунктом 1.3 Договору позики встановлено, що позика надається строком на 15 днів. Відповідно до п. 1.4 Договору позики дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору позики між позичальником і позикодавцем. Згідно з п. 1.5 Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою; 1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2 договору; 3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4 Договору позики від 21.02.2016 на картковий рахунок власника картки № [NUMBER] - [PERSON] , який зазначений в заявці на видачу кредиту, була перерахована сума позики в розмірі 1350,00 грн., що підтверджується повідомленням від 18.02.2019 ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору доручення №ФБ211/11 від 18.11.2015 (а.с. 30-33). Таким чином, позивачем належним чином виконані умови Договору позики № 13944 від 21.02.2016, в той час як відповідачем [PERSON] отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за Договором позики № 13944 від 21.02.2016 зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Відповідно п.п. 1.1, 1.5 Договору позики № 13944 від 21.02.2016 загальний розмір заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем станом на 28.02.2019 становить 57599,15 грн., з яких: 1350,00 грн. - основний борг; 56249,15 грн. - заборгованість по відсоткам, що підтверджується довідкою від 28.02.2019 щодо заборгованості за Договором № 13944 від 21.02.2016 та розрахунком заборгованості по вищевказаному договору (а.с. 28-29). Проти вказаного розрахунку відповідач не надав будь-яких заперечень. Даний розрахунок є повним і чітким. Тому, суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж рожу та такої ж якості. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, в судовому засіданні встановлено, що позичальник [PERSON] не виконав свої зобов`язання за Договором позики № 13944 від 21.02.2016, не повернув ТОВ «ВЕЛЛФІН» суму позики та проценти за користування грошовими коштами, в зв`язку з чим станом на 28.02.2019 має заборгованість за вказаним Договором в загальній сумі 57599,15 грн., з яких: 1350 грн. - основний борг, 56249,15 грн. - заборгованість по відсотках. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі, а тому до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає заборгованість за Договором позики № 13944 від 21.02.2016 в загальній сумі 57599,15 грн. Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 1921,00 грн.(платіжне доручення від 04.03.2019р.), який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved