Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивач у липні 2017 р. звернувся у суд з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Свій позов обґрунтовував тим, що сімейне життя з відповідачкою не склалось внаслідок різності характерів та поглядів на життя, в результаті чого між сторонами неодноразово виникали непорозуміння та сварки. Перелічені обставини призвели до того, що сторони протягом п'яти років разом не проживають, спільного господарства не ведуть та шлюбних стосунків не підтримують, а їх шлюб носить формальний характер. Вважає примирення та збереження шлюбу неможливими, тому просив шлюб розірвати. Ухвалою суду від 10.11.2017 р. провадження у справі зупинено до закінчення визначеного судом двохмісячного строку для примирення. Ухвалою суду 25.01.2018 р. після закінчення визначеного судом строку для примирення провадження у справі поновлено. Позивач у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві позов підтримав, просив його задовольнити та розглянути справу в його відсутності,не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачка, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явилась, не повідомила суду про причини неявки, у зв'язку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що шлюб між сторонами, а саме позивачем [PERSON], який є громадянином Росії, та відповідачкою [PERSON], яка є громадянкою України, зареєстрований 10 липня 2009 р. Норільським територіальним відділом агенства запису актів громадянського стану Красноярського краю Російської Федерації, актовий запис № 591. Сторони у шлюбі дітей не мають. На даний час шлюб між сторонами, які проживають на території України, існує формально, оскільки протягом тривалого часу сторони не підтримують сімейних відносин. Вжиті судом заходи щодо примирення подружжя не привели до позитивного результату. Стосунки, що склались між сторонами, виключають можливість збереження шлюбу. У відповідності з вимогами ст.28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 р., учасниками якої є Україна та Російська Федерація, по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство договірної сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви; якщо один з подружжя є громадянином однієї договірної сторони, а другий - іншої договірної сторони, застосовується законодавство договірної сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Згідно з вимогами ч.2 ст.29 вказаної Конвенції по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому п.2 ст.28, компетентні установи договірної сторони, на території якої проживає подружжя. З урахуванням викладеного, з огляду на те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, суд дійшов висновку, що шлюб слід розірвати, після розірвання шлюбу залишити відповідачці шлюбне прізвище. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України, ст.ст. 28, 29 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 р.,

Outcome: approved