Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач у травні 2015 року звернулася до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом про визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 05.03.2005 року проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу із [PERSON], що підтверджується рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 02.04.2015 року. У цей період ними за спільні кошти була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS] та області. Згодом дізналася, що частина коштів, які [PERSON] передавалася у рахунок оплати вартості квартири, була отримана ним за договором кредиту, який, всупереч вимогам ст. 65 СК України, відповідач уклав без її згоди, передавши в іпотеку банку зазначену квартиру. До початку розгляду справи по суті позивач доповнила позов вимогами про встановлення факту проживання з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з 05.03.2005 і по теперішній час, посилаючись на те, що рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02.04.2015 року скасоване ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 28.07.2015 року та розяснено право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Співвідповідач [PERSON] позов визнав повністю та не заперечував проти його задоволення. Представник співвідповідача - ПАТ «Фідобанк» - позов не визнав повністю, посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а також вказував на те, що на момент придбання спірної квартири [PERSON] надавав письмову заяву про те, що грошові кошти для її придбання не є спільною сумісною власністю і особи, які могли б поставити питання про визнання за ними права власності на вказані грошові кошти, відсутні. \~\~\~\~\~\~\~\~ Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що з 05.03.2005 року [PERSON] та [PERSON]В приживають однією сімєю та ведуть спільне господарство; цю обставину підтверджують як обоє з подружжя, так і свідок [PERSON] Як вбачається з наданих суду доказів, 19.06.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та [PERSON] укладено кредитний договір за №014/3731/2/18079, відповідно до якого банк зобовязався видати останньому кредит у розмірі 55\~000 доларів США строком до 18.06.20124 року зі сплатою 12,5% річних для придбання квартири на вторинному ринку(а.с.15-32). З метою забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором 19.06.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно з яким останнім передано в іпотеку банку квартиру №179 по вул. Петровського,29-Б у с. Щербані Полтавського району та області(а.с.11-14). При укладенні договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON]М.(а.с.33-34), [PERSON] повідомив, що грошові кошти, які витрачаються ним на купівлю квартири, а після набуття права власності квартира [ADDRESS] та області, не є спільною сумісною власністю, оскільки на день посвідчення договору купівлі він не є одружений і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на вищевказані грошові кошти, що витрачаються(у тому числі і відповідно до статей 65, 74 та 97 СК України(а.с. 105)). Згідно із ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Оскільки квартира [ADDRESS] та області придбана [PERSON] за час спільного проживання з [PERSON], тому презюмується, що вона є їхньою спільною сумісною власністю. Разом з тим, у частині визнання договорів кредиту та іпотеки недійсними позов задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання квартири спільною сумісною власністю за особами, які проживали у фактичних шлюбних відносинах, ухвалено більш як через сім років після укладення спірних договорів, що не впливає на суть правовідносин, які склалися у зв'язку з укладенням цих договорів. Саме до цього зводиться правова позиція, що висловлена Верховним Судом України в постанові від 7 листопада 2011 року у справі № 6-44 цс 11 і\~\~яка, згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: partial