Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. Позовну заяву обґрунтовує тим, що 19.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2619/71-078. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань було укладено іпотечний договір, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку квартиру [ADDRESS]. 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» свої права вимоги за зобов'язаннями відповідача по кредитному договору. 21.04.2010 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про арешт на все майно боржника та оголошення заборони на його відчуження та направлено до відповідних органів для подальшого виконання. Під вказаний арешт підпало майно-квартира, яка належить [PERSON] 03.04.2014 року позивач звертався до відповідача із заявою про звільнення майна з-під арешту, але відповідь не надавалась та не надходила на адресу позивача. Таким чином арешт квартири та заборона на відчуження порушує переважне право позивача на одержання задоволення з вартості предмету іпотеки. У зв'язку із чим позивач просить зняти арешт за квартири [ADDRESS], що на праві власності належить [PERSON], накладений державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві та заборонити органам ДВС вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права розпорядження відносно спірної квартири. В судовому засіданні представник позивача уточнив та просив задовольнити позов зняти арешт за квартири [ADDRESS], що на праві власності належить [PERSON], накладений державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, просила у задоволенні позову відмовити. Пояснила, що у ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві знаходиться виконавче провадження за яким стягувач - ПАТ «Державний ощадний банк України», а боржник [PERSON], у ході вказаного виконавчого провадження було накладено арешт на транспортний засіб, який в подальшому підлягає реалізації. Арешт та опис арештованого майна - спірної квартири державним виконавцем не здійснювався. Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» проти задоволення позову заперечував, пояснив, що позовна заява не містить яким чином позивач просить зняти арешт, ким та коли накладений арешт, а також письмові матеріали справи не містять доказів того, що у [PERSON] існує заборгованість перед позивачем, а останній заявляв вимогу щодо повернення боргу. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляв. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи ПАТ «Державний ощадний банк України» суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межа заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що 19.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений іпотечний договір № 2619/0808/71-078-Z-1. Вказаним договором забезпечується належне виконання [PERSON] вимог Іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору, укладеного 19.08.2008 року між іпотекодавцем та іпотеко держателем, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до того, в тому числі зобов'язань щодо суми зобов'язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов, у тому числі щодо повернення іпотекодавцем іпотеко держателю кредиту в сумі 134890 доларів США в строк до 19.08.2038 року, сплати процентів за користування кредитом. На забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передав в іпотеку іпотеко держателю належне йому на праві власності майно: квартиру [ADDRESS] (а.с.5-6) . З копії договору купівлі-продажу квартири від 19.08.2008 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.7) Як вбачається з копії договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Банк відступив фактору право вимоги заборгованості по кредитних договорах (т.1 а.с.10-23). З витягу з реєстру заборгованостей боржників вбачається, що Банк відступив фактору право вимоги заборгованостей до боржника [PERSON] (т.1 а.с.24). Згідно з копії договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року та витягу сторони домовились, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28.11.2012 року № 15, укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором (т.1 а.с.25-27). Про вказане також свідчить копія витягу про реєстрацію у державному реєстрі іпотек (т.1 а.с.28). З письмових матеріалів справи вбачається, що 21.04.2010 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 18809746 за виконавчим листом № 2-932 виданий 31.03.2010 року виданий Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з боржника [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» борг у розмірі 111685 грн. (а.с.49-50). Вказаною постановою було також накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] у межах звернення стягнення 111685 грн. Крім того, з копії виконавчого провадження № 18809746 вбачається, що державний виконавець ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві вчиняв виконавчі дії лише щодо рухомого майна - транспортний засіб Nissan Micra, червоного кольору, 2007 року випуску, який перебуває у заставі ВАТ «Державний ощадний банк України» (т. 2 а.с.23-26) в якості забезпечення виконання зобов'язання заставодавцем, що випливають з кредитного договору № 471 від 12.10.2007 року, укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] (т. 2 а.с.21-22). Представником позивача всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надано суду доказів того, що вказаною постановою було накладено арешт на спірну квартиру. Представником позивача в судовому засіданні було надано довідку про розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідно до якої станом на 28.11.2012 року у [PERSON] існує заборгованість перед позивачем у розмірі 3513389 грн. 53 коп. (т.2 а.с.32). Однак, представник позивача не надав суду доказів того, що [PERSON] була направлена вказана вимога з метою погашення наявної заборгованості. Крім того, представником позивача не було надано належних та допустимих доказів існування домовленості між позивачем та третьою особою [PERSON] щодо погашення наявної заборгованості шляхом реалізації спірної квартири. У п. 4 Постанови Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» роз'яснено, що відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізовано. З письмових матеріалів справи вбачається, що позивач звертається з позовом до відповідача ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, в той час як боржника вказано в якості третьої особи. Представник позивача не звертався до суду в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України із клопотанням про заміну неналежного відповідача, суд в свою чергу за власної ініціативи вказану заміну здійснити не має права. Представник позивача у позовній заяві вказав про те, що постанову про арешт на все майно боржника та оголошення заборони на його відчуження була винесена 21.04.2010 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві. Однак з копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесена ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві 17.04.2014 року, предметом обтяження якого є спірна квартира, а державна реєстрація обтяження була здійснена 22 травня 2014 року, в той час як позивач звернувся до суду із позовом для захисту свого порушеного права 22 квітня 2014 року (т.2 а.с.41). Крім того, звертаючись із вказаним позовом до суду, прохальна частина не містить вимоги яким чином, позивач просить звільнити майно з-під арешту. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed