Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» в особі якого діє філія - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» на підставі Статуту та Положення про філію, звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредитному договору, мотивуючи свій позов тим, що 20.10.2006 року між філією Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 586, згідно якого останній було надано кредит в сумі 29 359,80 доларів США на 84 місяці, термін остаточного погашення кредиту 20.10.2013 року з відсотковою ставкою 11,5% річних, відповідно до п.п 1.5, 1.1 кредитного договору. Відповідно до п. 1.3 договору кредит був наданий шляхом перерахування коштів в іноземній валюті з кредитного рахунку позичальника на поточний рахунок ТОВ «Автохаус Атлант-М», на підставі платіжного доручення позичальника, для здійснення оплати за автомобіль Фольксваген Джетта номер кузова [NUMBER] згідно договору купівлі-продажу № 103156 від 18.10.2006 року, рахунок-фактура № А00001816 від 23.09.2006 року. Пунктами 3.3.3, 3.3.4 передбачено, що позичальник зобов»язався повернути кредит в сумі 29 359,80 доларів США. Останнє погашення кредиту та сплату відсотків здійснити не пізніше 20.10.2013 року. [INFO] позичальник [PERSON] померла, а її спадкоємцями визнано: батька спадкодавці [PERSON], [INFO], матір - [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. 11.11.2011 року рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області позовні вимоги банку до спадкоємців [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору в сумі 79 427,64 грн. задоволено частково, в частині стягнення боргу саме з [PERSON] рішення суду набрало законної сили 20.03.2012 року, але добровільно відповідачем не виконаною відповідач погашав суму боргу по рішенню суду частками, в порядку виконавчого провадження, останній платіж було здійснено 23.11.2015 року. Посилаючись на норми діючого законодавства просить задовольнити позов та стягнути з відповідача заборгованість в сумі 120 820,77 грн., з яких: 82 720,94 грн. - інфляційні витрати та 38 099,83 грн. - 3% річних і судові витрати по справі в сумі 3 053,15 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві і просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по справі. Представник відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав суду заперечення та посилаючись на викладені в них обставини, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20.10.2006 року між філією Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 586, згідно якого останній було надано кредит в сумі 29 359,80 доларів США на 84 місяці, термін остаточного погашення кредиту 20.10.2013 року з відсотковою ставкою 11,5% річних, відповідно до п.п 1.5, 1.1 кредитного договору. Відповідно до п. 1.3 договору кредит був наданий шляхом перерахування коштів в іноземній валюті з кредитного рахунку позичальника на поточний рахунок ТОВ «Автохаус Атлант-М», на підставі платіжного доручення позичальника, для здійснення оплати за автомобіль Фольксваген Джетта номер кузова [NUMBER] згідно договору купівлі-продажу № 103156 від 18.10.2006 року, рахунок-фактура № А00001816 від 23.09.2006 року. Пунктами 3.3.3, 3.3.4 передбачено, що позичальник зобов»язався повернути кредит в сумі 29 359,80 доларів США. Останнє погашення кредиту та сплату відсотків здійснити не пізніше 20.10.2013 року. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Факт отримання відповідачкою зазначених коштів не оспорюється представником відповідача. [INFO] позичальник [PERSON] померла, а її спадкоємцями визнано: батька спадкодавці [PERSON], [INFO], матір - [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. 11.11.2011 року рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області позовні вимоги банку до спадкоємців [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору в сумі 79 427,64 грн. задоволено частково, в частині стягнення боргу саме з [PERSON] рішення суду набрало законної сили 20.03.2012 року, але добровільно відповідачем не виконаною відповідач погашав суму боргу по рішенню суду частками, в порядку виконавчого провадження, останній платіж було здійснено 23.11.2015 року. За статтями 526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ст. 611 ЦК України передбачає, що в разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені Договором або Законом. Нормами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити борг, а також відсотки. Пунктом 4.1.1 договору передбачено, що за порушення взятих на себе зобов»язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов»язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,4% від суми платежу за кожен день прострочення. Судом встановлено, що в зв»язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов»язань по кредитному договору станом на день звернення в суд заборгованість складає 120 820,77 грн., з яких: 82 720,94 грн. - інфляційні витрати та 38 099,83 грн. - 3% річних Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішення суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, змінюються обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред»явлення нового позову вимагати зміни розміру платежів. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов»язальних правовідносин сторін договору і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених нормами чинного законодавства та умовами договору. Відповідно до вимог ст. 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов»язаннях. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов»язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Відповідач попереджався про необхідність погашення вказаної заборгованості, що підтверджується наданою суду копією листа від 02.09.2016 року, але на момент розгляду справи заборгованість ними не погашена, рішення суду залишається не виконаним. За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Частиною 2 ст. 625 ЦК передбачено, що нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі 6-42цс11). Враховуючи викладене, норми діючого законодавства, суд приходить до висновку, що банк має право, зв'язку з тим, що рішення суду № 2-148/2011 року Кіровоградського району Кіровоградської області було виконано тільки 23 листопада 2015 рік, на стягнення боргу з відповідача на загальну суму 120 820,77 грн., з якої 82720,94 (вісімдесят дві тисячі сімсот двадцять) грн., 94 коп., інфляційних втрат та 38099,83 (тридцять вісім тисяч дев'яносто дев'ять ) грн. 83 коп. - нарахованих 3 процента річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання. Стягненню з відповідача підлягають і судові витрати, понесені позивачем при розгляді даної справи та підтверджені наданою суду оригіналом платіжного доручення на суму 3 053,15 грн.

Outcome: approved