Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - Банк) просить суд стягнути з [PERSON] 16738,62 грн. заборгованості за кредитним договором, в тому числі заборгованості по поверненню тіла кредиту в сумі 11387,69 грн., по сплаті відсотків в сумі 2693,76 грн., 201,90 грн. заборгованості по комісії, нарахованої пені в сумі 2455,27 грн., а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору від 10.09.07 р., відповідач отримала кредит на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності. Однак позичальник [PERSON] не виконала умов договору щодо повернення кредиту в порядку, передбаченому договором, що стало підставою для предявлення позову. В судове засідання представник позивача жодного разу не зявився, подавав заяви про повне підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи з участю її представника. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнав в повному обсязі та подав суду письмові заперечення проти позову. Заперечення обґрунтовуються тим, що раніше Банк звертався до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за цим же кредитним договором. Судом було винесено рішення, за яким з [PERSON] на користь Банку стягнуто 2966,98 грн. заборгованості за цим кредитним договором, яка існувала станом на 05.09.13 р., у задоволенні іншої частини майнових вимог відмовлено. Оскільки судом було встановлено, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 05.09.13 р. складає 2966,98 грн., наданий у даній цивільній справі розрахунок є недостовірним, а інших доказів в обґрунтування позовних вимог суду не подано. У запереченнях йдеться про наявність підстав для відмови у задоволенні позову у звязку з недоведеністю його вимог. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] повністю підтримав письмові заперечення проти позову та пояснив, що кошти, стягнуті за судовим рішенням, відповідачем на даний час не сплачено у звязку з непредявленням рішення суду від 18.11.13 р. до примусового виконання. Представник відповідача висловив міркування, що на даний час позивач вправі ставити вимогу лише в частині стягнення пені, що нарахована з моменту винесення вищезазначеного судового рішення, подав розрахунок цієї пені, у якому її розмір складає 287,10 грн., а також подав суду письмову заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, яка для вимог зі стягнення неустойки складає один рік. Позивачу судом направлявся лист з пропозицією подати додаткові докази в обґрунтування позовних вимог та у спростування заперечень відповідача, проте будь-якої інформації судом не отримано. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. Підставами для такого висновку суду є наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 10.09.07 р. між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №ROIAAN17120150, згідно якого позичальник отримала кредит в сумі 59636,92 грн. на наступні цілі: 45270,00 грн. на придбання автомобіля; 34,00 грн. - на реєстрацію предмета застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 2313,37 грн. та 11566,85 грн. - на сплату страхових платежів, а також 452,70 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту. Даний кредит позичальник зобовязувалась повернути до 07.09.12 р., з сплатою процентів по процентній ставці 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту, і зобовязувалась погашати кредит ануїтентними платежами в сумі 1244,03 грн. на місяць (пп.1.1, 2.2, 7.1, 7.7 кредитного договору). Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2013 року позовні вимоги Банку до [PERSON] задоволено частково, з відповідача на користь Банку стягнуто заборгованість по кредитному договору №ROIAAN17120150 від 10.09.07 р. в загальній сумі 2966,98 грн. Дане судове рішення набрало законної сили 01.03.14 р. Вищезазначеним судовим рішенням встановлено, що станом на 04.09.13 р. у [PERSON] перед Банком існувала заборгованість за кредитним договором №ROIAAN17120150 від 10.09.07 р. у загальній сумі 2966,98 грн., у тому числі заборгованість по поверненню тіла кредиту в сумі 2174,53 грн., заборгованість з відсотків в сумі 779,10 грн., а також заборгованість з пені в сумі 13,35 грн. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з наданого позивачем у даній цивільній справі розрахунку заборгованості [PERSON], її борг перед Банком за кредитним договором станом на 04.09.13 р. складається з заборгованості по поверненню тіла кредиту в сумі 11387,69 грн., по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 2693,76 грн., по пені в сумі 10048,94 грн., а також по комісії в сумі 201,90 грн. Оскільки рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18.11.13 р. встановлено інший розмір заборгованості [PERSON] перед Банком станом на 04.09.13 р., і встановлені цим судовим рішенням обставини у розрахунку позивача не відображені, суд прийшов до висновку про те, що даний документ не є допустимим доказом у справі. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.17 постанови № 5 від 30.03.12 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Виходячи з того, що вищезазначеним судовим рішенням заборгованість [PERSON] по поверненню тіла кредиту та відсотків за користування кредитом у розмірі, визнаному судом обґрунтованим, стягнута, а у стягненні комісії в сумі 201,90 грн., яка була нарахована Банком відповідачу як станом на 04.09.13 р., так і на момент предявлення даного позову, судовим рішенням відмовлено, суд прийшов до висновку про те, що за умовами кредитного договору за період з 04.09.13 р. і до моменту предявлення позову, відповідачу підлягала нарахуванню лише пеня у звязку з невиконанням умов кредитного договору. Вирішуючи питання про розмір пені, яка підлягає стягненню з [PERSON], суд виходить з наступного. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з [PERSON] Л,А. пені у звязку з порушенням умов кредитного договору в розмірі 2455,27 грн. Як вбачається з п.4.1 кредитного договору, у разі порушення позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених пп.2.2.2, 2.2.3, 7.5 цього договору, Банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочення. Суд вважає безпідставними посилання представника відповідача у наданому ним розрахунку пені, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь Банку, на те, що з 04.09.13 р. по 14.04.14 р. розмір пені складає 0,02 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, з 15.04.14 р. по 16.11.14 р. 0,03 %, а з 17.11.14 по 29.12.14 р. 0,04 %, оскільки ці дані представником відповідача взято з наданого Банком розрахунку заборгованості [PERSON], який судом визнано недопустимим доказом. Отже, на думку суду, пеню слід нараховувати за ставкою, встановленою у п.4.1 кредитного договору. Визначаючи період, за який з [PERSON] на користь Банку підлягає стягненню пеня, суд виходить із змісту ст.258 ЦК України, згідно з якою до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, а також з положень ст.267 ЦК України, відповідно до яких позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а також бере до уваги, що представником відповідача [PERSON] про застосування позовної давності до вимоги про стягнення неустойки під час розгляду справи подано письмову заяву. Таким чином, пеня підлягає нарахуванню, починаючи з 11 лютого 2014 року (один рік до подання Банком цього позову про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості), та по 29.12.14 р. включно (зазначені у позовній заяві межі позовних вимог, які в судовому засіданні позивачем не збільшувались). Сума боргу за кредитним договором, з якого повинна нараховуватись пеня, складається з суми боргу по поверненню тіла кредиту та відсотків за користування ним. Розмір цього боргу встановлений рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18.11.13 р. та, як встановлено судом з пояснень представника відповідача, до завершення судового розгляду даної цивільної справи не змінювався, він складає: по поверненню тіла кредиту - 2174,53 грн., по поверненню відсотків - 779,10 грн., а всього 2953,63 грн. Таким чином, за кожен день прострочення пеня у розмірі 0,15 % від суми боргу (2953,63 грн.) складає: 2953,63 грн. * 0,15 % = 4,43 грн./день. Дана сума перевищує 1 грн., а тому підлягає врахуванню відповідно до вимог п.4.1 кредитного договору. Отже, за період з 11.02.14 р. по 29.12.14 р. (322 дні) пеня у розмірі 0,15 % від суми боргу (2953,63 грн.) складає: 4,43 грн./день * 322 дні = 1426,46 грн. З підстав, зазначених вище, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в межах саме цієї суми. Вимоги про стягнення заборгованості в сумі 11387,69 грн. по поверненню тіла кредиту, 2693,76 грн. по сплаті відсотків, 201,90 грн. по сплаті комісії та по сплаті пені у більшому розмірі є безпідставними та не доведеними. Судові витрати слід присудити пропорційно до задоволеної частини позову. Враховуючи викладене,

Outcome: partial