Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» у лютому 2013 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON] прохаючи стягнути з них заборгованість за кредитним договором № 0318/0608/82/45-011 від 20 червня 2008 року, яка, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, склалася станом на 11 червня 2015 року, у сумі 3341546 гривень 14 копійок та судових витрат у сумі 3654 гривні, прохаючи стягнути грошові кошти на загальну суму у 3345200 гривень 14 копійок (а.с. 2-3, 95-96). Заочним рішенням суду від 13 січня 2016 року позов задоволено у повному обсязі (а.с. 146-148). Ухвалою суду від 01 липня 2016 року заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду на загальних підставах (а.с. 213-214). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 20 червня 2008 року ПАТ «Сведбанк» уклав із відповідачем [PERSON] кредитний договір № 0318/0608/82/45-011, згідно з яким надав їй кредит у сумі 68400 доларів США, строком до 20 червня 2022 року під 11,9% річних. З метою забезпечення договору 20 червня 2008 року уклав із [PERSON] договір поруки, згідно з яким останній поручився за виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором. 28 листопада 2011 року між ПАТ «Сведбанк» та факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу. У цей же день договір факторингу укладено і між факторинговою компанією «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи». Згідно з цим договором, факторингова компанія «Вектор Плюс» відступила ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги заборгованості по кредитному договору № 0318/0608/82/45-011 від 20 червня 2008 року. Тому, внаслідок заміни кредитора, стягнення боргу за вказаним договором здійснюється ТОВ «Кредитні ініціативи». Позичальник та поручитель своїх зобов'язань по кредитному та поруки договорах не виконують, так як повернення кредиту та платежів по ньому не здійснюють, у зв'язку з чим, станом на 11 червня 2015 року за ними утворилася заборгованість у сумі 3341546 гривень 14 копійок, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1388899 гривень 25 копійок, несплачених відсотків у сумі 832007 гривень 48 копійок та пені у сумі 1120639 гривень 41 копійка, яку прохає стягнути з відповідачів солідарно. У судовому засіданні представник позивача свої позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити позов у повному обсязі. Пояснення надав аналогічні тексту позову. Додатково пояснив, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська раніше, з відповідачів стягнуто заборгованість за кредитним договором № 0318/0608/82/45-011 від 20 червня 2008 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - [ADDRESS]. Рішення набрало законної сили, видано виконавчій лист, який пред'явлено до звернення. По цьому виконавчому листу 23 жовтня 2015 року Бабушкінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ відкрито виконавче провадження. Однак, до цього часу стягнути з відповідачів борг шляхом продажу зазначеної квартири не виявилося можливим з причин, що не залежать від волі стягувача. Тому, маючи право на повторне звернення до суду із позовом, так як право позивача на отримання суми боргу з відповідачів за рахунок іпотечного майна не задоволено, позивач знову звернувся до суду з позовом. Таке повторне стягнення боргу не є подвійним стягненням, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, що викладена ним у своїй постановою від 03 лютого 2016 року. При розгляді цього спору, дана постанова має преюдиційний характер, у відповідності до вимог 360-7 ЦПК України. Також, така ж практика з розгляду аналогічних спорів - про можливість повторного звернення до відповідачів із повторним позовом, якщо стягнення на підставі рішення суду не відбулося є у судів касаційної та апеляційної інстанцій. Представник відповідачів позов не визнав. Пояснив, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з відповідачів вже стягнуто заборгованість за кредитним договором № 0318/0608/82/45-011 від 20 червня 2008 року, який укладено із ПАТ «Сведбанк» шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. На виконання цього рішення виконавчою службою відкрито виконавче провадження про стягнення з них заборгованості. Тому стягувач не має права позиватися ще раз про стягнення основного боргу. Через те, що стягувач знову прохає стягнути з відповідачів суму основного боргу, яка вже стягнута за рішенням суду, у задоволенні позову слід відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, у наданих сторонами межах, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20 червня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0318/0608/82/45-011, згідно з яким їй надано кредит у сумі 68400 доларів США, строком до 20 червня 2022 року під 11,9% річних. (а.с. 5-15). Згідно з договором поруки від 20 червня 2008 року, який укладено із [PERSON], він поручився за виконання [PERSON] умов кредитного договору від 20 червня 2008 року (а.с. 16). Згідно з договорами факторингу від 28 листопада 2012 року, що укладені між ПАТ «Сведбанк» та факторинговою компанією «Вектор Плюс», а надалі між факторинговою компанією «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», «Сведбанк», а потім факторингова компанія «Вектор Плюс», відступили ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги заборгованості по кредитному договору № 0318/0608/82/45-011 від 20 червня 2008 року (а.с. 23-45). На письмову вимогу ТОВ «Кредитні ініціативи» від 23 січня 2015 року про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості, тобто про виконання своїх зобов'язань за кредитним договором від 20 червня 2008 року, відповідачі не відреагували (а.с. 69). Згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору, борг відповідачів станом на 11 червня 2015 року, становить 3341546 гривень 14 копійок, та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1388899 гривень 25 копійок, несплачених відсотків у сумі 832007 гривень 48 копійок та пені у сумі 1120639 гривень 41 копійка (а.с. 64, 98-99). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2014 року, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року, з позичальника [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 0318/0608/82/45-011 від 20 червня 2008 року, яка складається із неповернутого кредиту у сумі 65352 долара США, що еквівалентно 522358 гривень 222 копійки. Несплачених відсотків у сумі 22990 долара 35 центів США, що еквівалентно 83761 гривня 87 копійок, та пені у сумі 23220 доларів 86 центів США, що еквівалентно 185604 гривні 33 копійки, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - [ADDRESS] (а.с. 81-85110-114). Це рішення залишено в силі Вищім спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року, крім виселення подружжя [PERSON] з предмету іпотеки (а.с. 115-119). На виконання цього рішення відкрито виконавче провадження (а.с. 168). Судові витрати становлять 3654 гривні (а.с. 4). Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, є порушенням зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник, що порушив зобов'язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, банк зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права; суд має право відступити від правової позиції, яка викладена у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. [PERSON] уклала із банком кредитний договір, забезпечений договором поруки. Однак, умови кредитного договору ні вона, ні поручитель [PERSON], належним чином не виконували, так як у встановлені строки та у встановлених розмірах кредитні кошти не повертали, відсотки за користування цими коштами не сплачували. Внаслідок невиконання ними умов кредитного договору право ТОВ «Кредитні ініціативи», як стягувача за договором факторингу, на дострокове стягнення кредитних коштів та нарахованих на них відсотків, у встановлені кредитним договором строки, було порушеним і підлягало захисту. З цією метою кредитор звернувся до суду з позовом, який задоволено ще у 2014 році і достроково стягнуто кредит через неналежне виконання позичальником своїх обов'язків, шляхом звернення стягнення на іпотечне майно. Таким чином, ще у 2014 році з відповідачів достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором № 0318/0608/82/45-011 від 20 червня 2008 року у вигляді неповернутого кредиту, несплачених відсотків та пені. Через те, що рішенням суду, яке постановлюється ім'ям Держави і повинно бути виконано до тих пір, доки існує та Держава, ім'ям якої ухвалено рішення, з відповідачів вже стягнуто суму неповернутого кредиту, відсотки та пеню, позивач має право, так як кредитний договір не розірвано і він діє, стягувати лише ті відсотки та пеню, які нараховано після 22 жовтня 2014 року (дата набрання рішенням від 24 березня 2014 року законної сили). Пеню має право стягувати у межах встановленого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України річного строку. Однак, не дивлячись на те, що суму боргу у вигляді неповернутого кредиту вже стягнуто рішенням суду на його користь, позивач, зловживаючи своїм цивільним правом та порушуючи приписи норм ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦК України, знову звернувся до суду про стягнення тієї ж самої заборгованості, за тим же самим договором, мотивуючи це тим, що рішення суду не виконується. Суд вважає, що він має право позиватися до суду лише у частині несплачених відсотків та пені за вказаним кредитним договором, що нараховані з моменту набрання рішенням законної сили, так як дійсно, до моменту розірвання договору або припинення його дії з інших підстав, це право позивача порушено. Через те, що повторно стягувати суму неповернутого кредиту, яку раніше вже стягнуто рішенням суду, не можна, позов задоволенню не підлягає. Рішенням Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року, що ухвалено з розгляду спору щодо неоднакового застосування судами норми права - ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у частині стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлено, що стягнення заборгованості за основним зобов'язанням (у даному спорі це повернення суми отриманого у іноземній валюті кредиту, яка має дуже низький рівень інфляційної втрати в умовах України), не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання. Суд вважає, що через те, що рішенням суду від 24 березня 2014 року з відповідачів стягнуто заборгованість за основним зобов'язанням у вигляді неповернутого кредиту у сумі 65352 долара США, що еквівалентно 522358 гривень 222 копійки, задоволення позову знов на цю суму буде саме повторним зверненням стягнення, і не буде забезпеченням задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання, яке вже захищено судом у наведеному попередньому рішенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed