Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що згідно з договором купівлі-продажу від 15.05.2007 року йому належало на праві власності 986/1000 часток будівлі гуртожитку по вул. Декабристів, 76 в м. Суми, який був визнаний недійсним, та скасовано державну реєстрацію права власності. Вважає, що на даний час, оскільки двома судовими рішеннями встановлений факт перебування цього майна у позивача, а дане майно у нього на даний час ніким не витребувано та не вилучено, то він правомірно володіє ним. Просив визнати його володільцем даного майна без права власності на нього. Позивач в судове засідання не зявився, в письмовій заяві просив розглядати справу без його участі, заявлені вимоги підтримав. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував надавши письмові заперечення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява необґрунтована та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 18.05.2007 року позивачу належало на праві власності 986/1000 часток будівлі гуртожитку по вул. Декабристів, 76 в м. Суми, але вказаний договір був визнаний недійсним та скасована державна реєстрація права власності позивача на це майно, згідно з рішенням суду від 07.06.2011 року (а.с.12). Згідно з рішенням Сумської міської ради від 30.01.2013 р. № 2075-МР надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Суми гуртожитку за адресою м. Суми, вул. Декабристів, 76 від регіонального відділення Фонду державного майна України в Сумській області (а.с.29). Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 19.08.2014 року № 399 затверджено акт приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади м. Суми гуртожитку за адресою м. Суми, вул. Декабристів, 76 від регіонального відділення Фонду державного майна України в Сумській області (а.с.30-32). Правомірність вказаного рішення виконавчого комітету Сумської міської ради оскаржувалася позивачем до суду, і згідно з постановою Зарічного районного суду м. Суми від 16.05.2015 року, в задоволенні позову було відмовлено (а.с.54-56). Як зазначається в письмових запереченнях відповідача, рішенням Господарського суду Сумської області від 03.04.2008 року, яке набрало законної сили 14.08.2008 року, встановлено, що [PERSON] не є добросовісним набувачем майна, оскільки будівля гуртожитку була придбана ним 18.05.2007 року в той час, як рішення Господарського суду Сумської області від 04.04.2007 року не набрало законної сили. Вказаний факт не спростований позивачем. Згідно з ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Відповідно до ст. 399 ЦК України право володіння припиняється у разі: відмови володільця від володіння майном; витребування майна від володільця власником майна або іншою особою; знищення майна. Право володіння припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Виходячи з викладеного, судом не встановлено факту порушення відповідачами законних прав або інтересів позивача. Крім того, аналіз наведених вище норм закону надає суду підстави для висновку про те, що після визнання договору купівлі-продажу спірної будівлі гуртожитку недійсним та скасування державної реєстрації права власності позивача на це майно, воно правомірно перейшло у власність іншого власника та наданий час є власністю територіальної громади міста Суми, і позивач, в силу приписів ст. 400 ЦК України зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності. Оскільки фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду, суд вважає, що законних підстав володіти цим майном позивач не має, а тому відмовляє в задоволенні його позову за необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed