Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача та просив суд трудові відносини між сторонами визнати припиненими з 03.01.2019 у зв`язку зі звільненням [PERSON] за власним бажанням на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України. У обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 19 грудня 2011 року позивач [PERSON] був призначений на посаду директора відповідача ТОВ «МІКО-УКРАЇНА». Відомості про [PERSON] як директора ТОВ «МІКО-УКРАЇНА» були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань при призначенні його на відповідну посаду. Однак фактичні учасники ТОВ «МІКО-УКРАЇНА» не опікуються та не приймають участі у діяльності Товариства, останнє не виконує і не може виконувати відповідні цілі та завдання відповідно до мети господарської діяльності. У зв`язку з цим позивач втратив будь-яку зацікавленість у перебуванні на посаді директора ТОВ «МІКО-УКРАЇНА», бажає змінити сферу діяльності та місце роботи. Заявою від 30.11.2018 позивач повідомив учасників Товариства про своє бажання звільнитися з посади за власним бажаннями в порядку, передбаченому ст. 38 Кодексу законів про працю України, та скликання Загальних зборів для вирішення вказаного питання. Проте загальні збори учасників товариства не проведені, питання про звільнення позивача з посади директора не вирішено. У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, його представник надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19 грудня 2011 року позивач [PERSON] був призначений на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКО-УКРАЇНА» (відповідач), що підтверджується Наказом № 01 від 19.12.2011. Відомості про [PERSON] як директора ТОВ «МІКО-УКРАЇНА» були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» Загальні збори учасників є вищим органом товариства, а відповідно до статті 30 цього ж Закону надзвичайно широка сфера компетенції належить виключно Загальним зборам часників Товариства, що унеможливлює повноцінне ведення господарської діяльності Товариства, без такого органу. Заявою від 30.11.2018 позивач повідомив учасників Товариства про своє бажання звільнитися з посади за власним бажаннями в порядку, передбаченому ст. 38 Кодексу законів про працю України, та скликання Загальних зборів для вирішення вказаного питання на 03.01.2019. У відповідності до ст. 97, 98 ЦК України органами управління товариства є загальні збори його учасників, які мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Судом встановлено, що загальні збори учасників товариства не проведені, питання про звільнення позивача з посади директора не вирішено. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. На підставі вказаного судом встановлено, що дата розірвання трудового договору припадає на 03.01.2019, а відтак позовні вимоги є такими, що необхідно задовольнити. На підставі викладеного, ст. 97, 98 ЦК України, ст. 38 КЗпП України,

Outcome: approved