Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач у вересні 2012р. звернувся до суду з вищевказаним позовом, позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.12.2001 р. за договором купівлі-продажу він придбав 1/ 2 частину житлового будинку по [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування даного будинку площею 0,0365 га , на яку17.11.2005р. йому видано державний акт на право власності. Згідно рішення Сокільницької сільської ради №342 від 03.06.2008р. , його сусідка [PERSON], яка проживає в будинку [ADDRESS], отримала 31.05.2010р. Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1054 га., яка 10.07.2010р. дану земельну ділянку та належний їй будинок , відчужила своєму сину [PERSON] за договором дарування. Рішення сільської ради №342 від 03.06.2008р. вважає неправомірним і таким, що порушує його права як власника суміжної земельної ділянки. Зокрема, до моменту приватизації, [PERSON] мала право на приватизацію земельної ділянки площею 0,06 га, але за рішенням №342 , їй безпідставно передано у власність земельну ділянку більшого розміру. В даному випадку він та [PERSON] повинні мати однакові за розмірами земельні ділянки, оскільки кожен з них являється власником 1/2 частини будинку. Крім того, виготовлення технічної документації відбулося без дотримання визначеної процедури та без погодження з ним , як власником суміжної земельної ділянки, меж спірної земельної ділянки, так як він не підписував жодних актів встановлення та узгодження меж . З цих підстав просить визнати неправомірним та скасувати рішення №342 від 03.06.2008р. в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки розміром 0,1054 га по [ADDRESS], визнати недійсним та скасувати виданий [PERSON] Державний акт на право власності на дану земельну ділянку. Оскільки неправомірним було набуття права власності на земельну ділянку [PERSON], тому договір дарування від 10.07.2010р., за яким [PERSON] відчужила згадану земельну ділянку, з цих підстав просить визнати недійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав позов з вище зазначених підстав та просить його задовольнити. Зазначив, що він та [PERSON] являються власниками по 1/ 2 ідеальної частини будинку, тому кожному з них, згідно ст.120 ЗК України, повинні належати земельні ділянки пропорційно до цих часток. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, в задоволенні якого просить відмовити. Пояснила, що в будинку по [ADDRESS] проживає з 1951 року. Раніше власниками будинку були вона та [PERSON], у якої [PERSON] у 2001р. купив 1/ 2 частину будинку та належну до тієї половини земельну ділянку площею 0,0365 га. З того часу межі їх суміжних земельних ділянок, по якій встановлено паркан з сітки, не змінювались. Після 2005 р. вона займалась виготовленням документів на приватизацію земельної ділянки, яка знаходилось в її користуванні. В тому числі вона погоджувала межі з [PERSON], який будь-яких претензій з цього поводу не висказував та підписав акт узгодження меж. У 2008 р. було рішення сільської ради про передачу їй у власність земельної ділянки площею 0,1054 га , на підставі якого у 2010р. вона отримала державний акт. Після того належні їй 1/ 2 частину будинку та згадану земельну ділянку вона подарувала своєму сину. Відповідач [PERSON] в судове засідання не явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність. Представник відповідача 3 Шалай В.Я. в судовому засіданні заявлений позов не визнав, в задоволенні якого просить відмовити. Зазначив, що [PERSON] набув право власності на належну йому земельну ділянку розміром 0,0365 га за договором купівлі-продажу. А [PERSON] набула право власності на земельну ділянку розміром 0,1054 га після її звернення у сільську раду та згідно рішення сесії сільської ради №342 від 03.06.2008р. Попередній власник частини будинку [PERSON], не користувалась спірною земельною ділянкою, тому така була передана у власність [PERSON], яка перебувала у її користуванні на час приватизації. З»ясувавши дійсні обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Конституцією України ( статті 3,21,24,55 ) встановлено, що всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, права і свободи людини, громадянина захищаються судом відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно зі статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.4 ст.129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Позивач не скористалися даним правом, оскільки не довів суду існування обставин, на які він посилаються як на підставу своїх вимог та не подав доказів на їх підтвердження. Статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначені повноваження сільських рад у сфері регулювання земельних відносин. Статтею 40 Земельного кодексу України , надалі -ЗК, визначено, що громадянам України за рішенням органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність земельні ділянки для обслуговування житлових будинків і господарських будівель в межах норм, визначених цим Кодексом. Згідно зі статтею 121 ЗК, розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд повинен бути у селах не більше 0,25 га. Статтею 116 ЗК визначено, що передача земельних ділянок у приватну власність проводиться за рішенням органів місцевого самоврядування, на території яких розташовані земельні ділянки. Як встановлено, 03.06.2008 р. сесія Сокільницької сільської ради прийняла спірне рішення №342, за яким вирішила передати [PERSON] безоплатно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель в розмірі 0,1054 га в с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області . 22.06.2010р.управління Держкомзему у Пустомитівському районі , на підставі рішення №342 від 03.06.2008р., видало [PERSON] Державний акт серії ЯК №904345 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1054 га, яка знаходиться в с.Сокільники та призначена для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, з зазначенням її кадастрового номера та опису меж. Даний акт зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів за №01:10:458:00144. За Договором від 10.07.2010 р., [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй земельну ділянку площею 0,1054 га, що розташована в с.Сокільники Пустомитівського району. Договір посвідчений нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №938. З врахуванням встановленого суд вважає, що оскаржуване рішення №342 від 03.06.2008 р. про безкоштовну передачу [PERSON] земельної ділянки розміром 0, 1054га, прийняте органом місцевого самоврядування у відповідності до вимог чинного законодавства, в межах його компетенції та в межах граничних розмір, і будь-яких порушень при прийнятті даного рішення , судом не встановлено. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним та скасування виданого [PERSON] Державного акту серії ЯК №904345 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1054 га, то такі теж не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не доведено підстав для такого визнання та скасування. Зокрема, даний документ виготовлений на бланку, зазначено його серію та номер , дані про особу-власника, місце розташування земельної ділянки та кадастровий номер, її розміри та площу, опис меж, проведена його реєстрація, Акт підписаний уповноваженими на те посадовими особами, підписи яких скріплені печатками. Порядок видачі державних акті на право власності на земельну ділянку регулюється Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 04.05.1999р. №43. Позивач не довів суду, а судом не встановлено, що при виготовленні технічної документації та видачу [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку, не було дотримано порядку, визначеного Інструкцією. Суд критично ставиться до тверджень позивача, що з ним не узгоджувались межі суміжних земельних ділянок і він не підписував акт узгодження та встановлення меж , та не надає їм віри, оскільки такі нічим не підтверджені. Щодо посилань позивача на ст.120 ЗК України як підставу для визнання недійсним та скасування оспорюваного рішення, то такі суд не приймає до уваги, оскільки даною нормою закону визначено ( ч.1 ст.120), що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщеній на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені. Судом встановлено, і даний факт сторонами визнається, що [PERSON] придбав частину будинку та земельну ділянку розміром 0,0365 га, на якій він знаходиться. Тому в даному випадку не може бути застосована вимога закону щодо пропорційності часток. Також відсутні правові підстави для визнання недійсним Договору дарування земельної ділянки площею 0,1054 га, укладеного 10.07.2010 р. між [PERSON] та [PERSON], оскільки в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт неправомірного набуття [PERSON] спірної земельної ділянки, про що стверджує позивач.

Outcome: dismissed