Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернувся в суд із позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що 30 грудня 2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит відповідно до якого їй було надано 70'000 грн. зі сплатою 18 % річних з терміном користування до 22 листопада 2018 року. В забезпечення виконання умов вказаного правочину позичальниця передала в іпотеку квартиру, загальною площею 151,8 м2. Також, за належне виконання умов договору поручився чоловік позичальниці - [PERSON] У червні 2014 року позивачу стало відомо, що [PERSON] померла. Зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконуються в результаті чого утворилась заборгованість в сумі 63'664,75 грн. котру і слід стягнути з [PERSON] як поручителя та [PERSON] як спадкоємця позичальниці. 19 березня 2015 року представник позивача уточнив позовні вимоги і просив стягнути з кожного із відповідачів по 31'232,38 грн. У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. [PERSON] у судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи здійснювати за його відсутності та вказує, що позовні вимоги визнає. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, не повідомивши про причини таких дій та не надіславшина адресу суду заяви про розгляд справи за їївідсутності, тому, на підставі ч. 2 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), дану неявку суд розцінює як таку, що допущена без поважних причин і вважає, що розгляд справи слід провести без участі останньої, на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши наявні у справі письмові докази та проаналізувавши їх, суд прийшов до переконання, що позов слід задовольнити з огляду на таке. 30 грудня 2013 року між позивачем та [PERSON] (далі - Позичальниця) укладено договір про іпотечний кредит № 81 (далі - Кредитний договір), згідно якого банк надав Позичальниці кредит на споживчі цілі в сумі 70'000 грн. зі сплатою 18 % річних, з терміном повернення кредиту не пізніше 22 листопада 2018 року. Відповідно до п.п. 4.3.1., 4.3.2 Кредитного договору Позичальниця зобов'язалась належним чином виконувати свої зобов'язанням за цим договором, а також у строки обумовлені договором, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за його користування та належним чином виконувати інші взяті себе зобов'язання. Позичальниця надала в Банк нотаріально посвідчену довіреність від 29 січня 2013 року, якою вона уповноважила чоловіка та свою дочку - [PERSON] на здійснення ними представницьких функцій від її імені. Строк дії довіреності до 29 січня 2018 року. На момент видачі вищевказаної довіреності відповідачі були зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов'язання, а саме зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика», якщо інше не випливає із суті кредитного договору. (ч. 2 ст. 1054 ЦК України) Згідно з вимогами ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншої сторони (позичальника) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на отримання процентів від суми позики. (ч. 1 ст. 1048 ЦК України) З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 30 грудня 2013 року між позивачем та [PERSON] - чоловіком Позичальниці, укладено договір поруки № 1 (далі - Договір поруки). Пунктом 2.1. Договору поруки встановлено, що [PERSON] зобов'язався відповідати солідарно із Позичальницею за виконання в повному обсязі зобов'язань, в тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов Кредитного договору та додаткових договорів до нього. [INFO] [PERSON] померла, про що у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції 20 травня 2014 року було складено відповідний актовий запис № 764 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 20 травня 2014 року. Зобов'язання за Кредитним договором належним чином не виконуються у зв'язку з чим 07 липня 2014 року позивач звернувся до відповідачів із письмовими вимогами про повернення кредиту. Дані повідомлення отримані [PERSON] 08 липня 2014 року та [PERSON] 11 липня 2014 року, про що свідчать їх підписи із зазначенням дат на фотокопіях цих вимог. Крім цього, 07 липня 2014 року позивач також звернувся із відповідними заявами до Першої та Другої державних нотаріальних контор про прийняття його вимог, як кредитора, до спадкоємців Позичальниці. Листом за № 138/01-16 Перша державна нотаріальна контора повідомила позивача, що після проведення оплати за вчинення перевірки та в разі підтвердження факту смерті Позичальниці, нотаріус заведе спадкову справу та внесене відповідні дані щодо претензії АТ «Ощадбанк» до Спадкового реєстру. 16 вересня 2014 року Перша тернопільська державна нотаріальна контора надала позивачу Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи за № 56537565, спадкодавцем у якій вказано [PERSON] Пунктом 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що поручитель приймає на себе зобов'язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (статті 553 - 554 ЦК України), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки. Згідно п. 10.3.3 Договору поруки позивач та [PERSON] погодили, що порука не припиняється смертю Позичальниці (у випадку смерті Позичальниці зобов'язання поручителя щодо поруки, визначені цим договором є чинними). Крім цього, відповідно до п. 2.6 Договору поруки [PERSON] погодився та зобов'язався солідарно відповідати за виконання зобов'язання спадкоємцями Позичальниці чи будь - якою іншою особою, на яку буде переведено борг за Кредитним договором. При цьому [PERSON] погодився та зобов'язався солідарно відповідати за виконання зобов'язання у випадку відсутності спадкоємців позичальника як за законом, так і за заповітом, в тому числі, у разі відсторонення всіх або будь - якого із спадкоємців від спадкування, у разі неприйняття жодною вказаною особою спадщини, відмови всіх спадкоємців від спадкування. Пунктом 10.1.2 Договору поруки позивач та [PERSON] погодили збільшення строків позовної давності до 30 років по всіх правовідносинах, пов'язаних з укладенням та виконанням цього Договору (у тому числі щодо всіх грошових зобов'язань поручителя - повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені, тощо). 17 листопада 2014 року позивач надіслав [PERSON], як фінансовому поручителю, вимогу про повернення кредиту Позичальниці. Проте ця вимога залишена відповідачем без задоволення. Натомість 12 лютого 2015 року відповідач подав позивачу заяву згідно якої зобов'язався здійснювати погашення за Кредитним договором і сплачувати по 1'200 грн. щомісячно до повного виконання зобов'язань. На виконання цієї заяви [PERSON] погасив частину боргу за Кредитним договором і сплатив 1'200 грн., що стверджується фотокопією квитанції № 28323754 від 12 лютого 2015 року. Згідно заяви позивача про уточнення позовних вимог, борг Позичальниці за Кредитним договором, станом на 19 березня 2015 року, складає 62'464,76 грн. Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. (ч. 1 ст. 540 ЦК України) Таким чином, у даному випадку має місце порушення прав позивача з вини Позичальниці, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідачів в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у вказаній сумі. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до підпункту 1 пункту 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» № 3674-IV від 08 липня 2011 року сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. При зверненні до суду позивач сплатив 636,65 грн. судового збору. Однак за рахунок зменшення позовних вимог з 63'664,75 грн. до 62'464,76 грн. зменшився і розмір судового збору, котрий слід справляти у даному випадку на 12 (636,65 - 624,65 = 12) грн. Саме дана сума є зайво сплаченою і підлягає поверненню позивачу. Решту 624,65 (636,65 - 12 = 624,65) грн. судового збору, в силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідачів в користь позивача.

Outcome: approved