Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду із даним позовом, в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнанання права власності земельної ділянки із [PERSON] на свою корить та стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на підставі договору від 06.09.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON], було укладено кредитний договір № 31-95V/09-2006И (відповідно до акту прийому-передач Документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року реєстраційний номер було змінено на № 10113925000), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 30 000,00 дол.США з розрахунку 10,3 % річних на строк з 06.09.2006 року по 06.09.2021 року. 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вищевказаного Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаними Договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки № 31-95V/09-2006И від 06.09.2006 року передав у іпотеку нерухоме майно: земельна ділянка, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, на території Української міської Ради в с/т. «Роздолля», загальною площею 0,12 га, та земельна ділянка що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, на території Української міської Ради в с/т. «Роздолля», загальною площею 0,1130 га, згідно договору іпотеки № 31-95V/09-2006И від 06 вересня 2006 року. Предмет іпотеки є власністю Іпотекодавця на підставі: земельна ділянка площею 0,12 га, на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] 06.09.2006 року зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 06 вересня 2006 року; земельна ділянка площею 0,1130 га, на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] 06 вересня 2006 року, і немає жодних договірних змін позовної давності щодо правочинів, на підставі яких Іпотекодавець набув право власності на Предмет іпотеки. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УКРСИББАНК». «08» грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», останнім передано Публічному акціонерному товариству «Дельта банк», (що підтверджується Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011року). Відповідач порушив умови Кредитного договору щодо своєчасного і повного здійснення сплати відсотків за користування кредитними коштами та погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідач неодноразово був повідомлений Банком про невиконання умов Кредитного договору, але вимоги Банку Відповідач не виконав, борг перед Банком не погасив, внаслідок чого станом на 05.08.2014 року заборгованість Позичальника перед Банком в гривневому еквівалентів становить 5329279,73 грн. (п'ять мільйонів триста двадцять девять тисяч двісті сімдесят девять грн. 73 коп.) В судове засідання представник позивача не з'явився, в поданій суду заяві просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, слухати справу у його відсутність, не заперечує з приводу винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялась за адресою місця проживання, вказаною у довідці адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в м. Києві та в силу ч. 5 ст. 74 ЦПК України (зі змінами і доповненнями) був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності Відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник Позивача в своїй заяві не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.09.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] (далі - Позичальник, Відповідач), було укладено кредитний договір № 31-95V/09-2006И (відповідно до акту прийому-передач Документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року реєстраційний номер було змінено на № 10113925000) (далі - Договір), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 30 000,00 дол.США з розрахунку 10,3 % річних на строк з 06.09.2006 року по 06.09.2021 року. 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідно до вищевказаного Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору. Судом встановлено та доведено матеріалами справи, що з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаними Договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки № 31-95V/09-2006И від 06.09.2006 року передав у іпотеку нерухоме майно: земельна ділянка, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, на території Української міської Ради в с/т. «Роздолля», загальною площею 0,12 га, та земельна ділянка що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, на території Української міської Ради в с/т. «Роздолля», загальною площею 0,1130 га, згідно договору іпотеки № 31-95V/09-2006И від 06 вересня 2006 року. Предмет іпотеки є власністю Іпотекодавця на підставі: земельна ділянка площею 0,12 га, на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] 06.09.2006 року зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 06 вересня 2006 року; земельна ділянка площею 0,1130 га, на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] 06 вересня 2006 року, і немає жодних договірних змін позовної давності щодо правочинів, на підставі яких Іпотекодавець набув право власності на Предмет іпотеки. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УКРСИББАНК». «08» грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», останнім передано Публічному акціонерному товариству «Дельта банк», (що підтверджується Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011року). На підставі ст.514 ЦК України та вказаного Договору до ПАТ «Дельта банк» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач у повному обсязі виконав свої зобов'язання перед відповідачем по кредитному договору. Згідно з наданим до позовної заяви розрахунком суми заборгованості, станом на 05.08.2014 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 31-95V/09-2006И від 06 вересня 2006 року складає 5329279 грн.73 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом - 3 115 385,62 грн.; сума заборгованості за відсотками - 2 213 894,12 грн. Відповідно до п.4.1., 4.2. іпотечного договору, Іпотекодержатель має право звернення стягнення на Предмет іпотеки: у випадках, зазначених в п.п.2.1.1.-2.1.2. даного договору іпотеки; у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за даним іпотечним договором або будь-якого зобов`язання за даним Договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за даним Договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Згідно п.п. 4.3., 4.4. іпотечного договор, у випадках, визначених в п.п.2.1.1.-2.1.2.даного іпотечного договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеки». У разі невиконання Іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомленні, про яке йдеться в п.4.3., Іпотекодержатель здійснює звернення стягнення. Відповідно до п.п. 5.1., 5.2., 5.3. іпотечного договору, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цілому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на Предмет іпотеки: передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст..37 Закону України «Про іпотеку». У разі настання обставин, зазначених в п.4.1. даного договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. В повідомленні, про яке йдеться в п.5.1., Іпотекодержатель зазначає який зі способів задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачені ч.3. ст..36 Закону України «Про іпотеку», застосовується Іпотекодержателем для задоволення своїх вимог. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідач неодноразово був повідомлений Банком про невиконання умов Кредитного договору, але вимоги Банку Відповідачі не виконали. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1, 2 ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно з ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини 6 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Крім того, відповідно до статей 33 та 35 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до роз'яснень п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень статей 33,36, ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч.2 ст.16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Відповідно до частини першої статті 590, статті 578 ЦК звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду. Отже, з урахуванням вказаних норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке є способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 11 грудня 2013 року при розгляді справи № 6-124цс 13, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив висновок, відповідно до якого, виходячи з положень ч.2 ст.16 ЦК України, ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. У розділі 5 договору іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно з яким сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, а п.5.1. вказаного договору передбачає, передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». За таких обставин відповідно до положень закону та умов укладених між сторонами кредитного і іпотечного договорів, вимоги банку про дострокове повернення всього кредиту, в тому числі частини кредиту, строк сплати якої ще не настав, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності банком на предмет іпотеки обґрунтовані і підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 3 654,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved