Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивач у січні 2020 р. звернулась до суду через представника - адвоката Бережну Я.С. з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 01.09.2015 р. між [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «Класік страхування життя», на підставі Заяви Страхувальника №1000689091 від 28.08.2015 р. та Правил добровільного страхування життя було укладено Договір добровільного страхування життя №1000689091, що підтверджується Полісом добровільного страхування життя № 1000689091. Об`єктом страхування за Договором були визначені майнові інтереси, які не суперечать законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям, працездатністю та додатковою пенсією Застрахованої особи. Погоджені сторонами істотні умови Договору були наступні: строк дії договору 5 років; валюта страхування - долар США; періодичність внесення страхових платежів - щоквартальна; страховий внесок (долар США) 555,84; максимальна страхова сума (долар США) 10 000,07; гарантований інвестиційний дохід - 4% зі збільшенням розміру страхової суми на додаткові суми, розмір яких визначається щорічно відповідно до інвестиційного доходу, отриманого Страховиком від розміщення коштів резервів за Договором. З метою виконання умов Договору позивач в період з 01.09.2015 р. по цей час сплатив відповідачу страхові внески на загальну суму 184 804,46 грн., що підтверджується квитанціями: від 31.08.2015 р. на суму 11524,88 грн.; від 30.09.2015 р. на суму 3946,00 грн.; від 30.10.2015 р. на суму 4191,43 грн.; від 18.11.2015 р. на суму 4794,15 грн,; від 04.02.2016 р. на суму 8991,50 грн.; від 12.02.2016 р. на суму 5369,06 грн.; від 06.04.2016 р. на суму 9909,35 грн.; від 05.05.2016 р. на суму 4430,34 грн.; від 01.06.2016 р. на суму 13974,32 грн.; від 11.08.2016 р. на суму 13794,06 грн.; від 29.11.2016 р. на суму 14262,59 грн.; від 05.04.2017 р. на суму 15073,80 грн.; від 14.09.2017 р. на суму 14496,11 грн.; від 12.12.2017 р. на суму 15083,12 грн.; від 23.01.2018 р. на суму 16044,53 грн.; від 15.03.2018р. на суму 28919,22 грн. Вказує, що всі зазначені платежі були перераховані позивачем за реквізитами визначеними у Пам`ятці щодо внесення чергового страхового платежу в визначені Договором строки. При черговій сплаті страхового платежу позивач з`ясував про неможливість зарахування грошових коштів на вказаний рахунок в зв`язку з його закриттям. З метою документального підтвердження інформації про закриття поточного рахунку ПрАТ Страхова компанія «Класік страхування життя» представник позивача звернувся з адвокатським запитом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та листом від 15.03.2019 р. № 81-15-9/3112 отримав відповідь про відмову у її наданні оскільки зазначена інформація є банківською таємницею. Таким чином виникла ситуація в якій позивач, по незалежним від нього причинам, не зміг виконати умови договору щодо вчасної сплати страхових внесків відповідачу. З метою з`ясування даних щодо реквізитів для зарахування грошових коштів позивач здійснив спробу зв`язатися з відповідачем за зазначеними у Полісі номерами засобів зв`язку (телефон), вказані спроби виявилися марними. Більш того, з`ясувалось що вказані номери засобів зв`язку не належать відповідачу. Зазначає, що з метою належного виконання умов Договору позивач 27.02.2019 р. звернувся до відповідача з листом в якому просив повідомити йому реквізити для сплати страхових внесків. На вказаний лист відповідь не надійшла до цього часу. Вказує, що їй стало відомо про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) ПрАТ «Страхова компанія «Класік страхування життя», за яким з 08.03.2018 р. було анульовано ліцензію, що видана розпорядженням Держфінпослуг від 24.01.2006 № 5263 на провадження ПрАТ «Страхова компанія «Класік страхування і життя» господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на послуги у сфері страхування в частині проведення добровільного страхування життя. Враховуючи вище викладене та посилаючись на ст.ст. 1,3,15,16,202,216,626 ЦК України, ст.ст. 1-1, 2, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просила суд визнати недійсним договір Добровільного страхування життя №1000689091 від 01.09.2015 р. укладений між сторонами; стягнути з відповідача на свою користь страхові внески сплачені на виконання умов Договору добровільного страхування життя №1000689091 від 01.09.2015 р. в сумі 184 804 грн. 46 коп. та стягнути судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 08.01.2020 року головуючим у справі визначено суддю Яценко Н.О. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 30.01.2020 року справу направлено за підсудністю до Подільського районного суду м.Києва. Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 04.05.2020 р. відкрито спрощене позовне провадження по справі. Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 25.06.2020 р. вищевказана справа передана на розгляд за підсудністю до Оболонського районного суду м.Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 15.09.2020 року головуючим у справі визначено суддю Жука М.В. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 16.09.2020 року головуючим у справі визначено суддю Яценко Н.О. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 18.09.2020 року справу прийнято до розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судові засідання призначені на 01.12.2020 р., 01.03.2021 р. та 14.05.2021 р. неодноразово не з`являвся, про дату, місце та час був повідомлений належим чином, як шляхом направлення судової повістки, електронного листа так і шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що 01.09.2015 р. між [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «Класік страхування житія» було укладено Договір добровільного страхування життя №1000689091, що підтверджується Полісом добровільного страхування життя № 1000689091. (а.с.22). Об`єктом страхування за Договором були визначені майнові інтереси, які не суперечать законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям, працездатністю та додатковою пенсією Застрахованої особи. Відповідно до змісту Договору вбачається, що сторонами погоджені наступні умови: строк дії договору 5 років; валюта страхування - долар США; періодичність внесення страхових платежів - щоквартальна; строк сплати страхових внесків: до 01.09,01.12, 01.03, 01.06. кожного року; страховий внесок (долар США) 555,84; максимальна страхова сума (долар США) 10 000,07; гарантований інвестиційний дохід - 4% зі збільшенням розміру страхової суми на додаткові суми, розмір яких визначається щорічно відповідно до інвестиційного доходу, отриманого Страховиком від розміщення коштів резервів за Договором. Як встановлено судом, позивач на виконання умов Договору в період з 01.09.2015 р. сплатив відповідачу страхові внески на загальну суму 184 804,46 грн., що підтверджується квитанціями: від 31.08.2015 р. на суму 11524,88 грн.; від 30.09.2015 р. на суму 3946,00 грн.; від 30.10.2015 р. на суму 4191,43 грн.; від 18.11.2015 р. на суму 4794,15 грн,; від 04.02.2016 р. на суму 8991,50 грн.; від 12.02.2016 р. на суму 5369,06 грн.; від 06.04.2016 р. на суму 9909,35 грн.; від 05.05.2016 р. на суму 4430,34 грн.; від 01.06.2016 р. на суму 13974,32 грн.; від 11.08.2016 р. на суму 13794,06 грн.; від 29.11.2016 р. на суму 14262,59 грн.; від 05.04.2017 р. на суму 15073,80 грн.; від 14.09.2017 р. на суму 14496,11 грн.; від 12.12.2017 р. на суму 15083,12 грн.; від 23.01.2018 р. на суму 16044,53 грн.; від 15.03.2018р. на суму 28919,22 грн. (а.с.12-15). Згідно з приписами ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.ст.213-215 ЦК України особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. Згідно з вимогами ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Підставою недійсності правочину у відповідності до ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч.ч.12, 13 Закону України «Про страхування», для забезпечення страхових зобов`язань із страхування життя та медичного страхування страховики формують окремі резерви за рахунок надходження страхових платежів і доходів від інвестування коштів сформованих резервів за цими видами страхування. Кошти резервів із страхування життя не є власністю страховика і мають бути відокремлені від його іншого майна. Страховик зобов`язаний обліковувати кошти резервів із страхування життя на окремому балансі і вести їх окремий облік. Як вбачається із наявного в матеріалах справи адвокатського запиту представника позивача за вих.2/121 від 27.02.2019 р. направленого на адресу відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Класік страхування життя» з приводу, зокрема, надання інформації щодо даних реєстру персоніфікованого (індивідуального) обліку щодо застрахованої особи - [PERSON] (РНКОПП [NUMBER] ), договір добровільного страхування життя № 1000689091 від 01.09.2015 р. в тому числі щодо сформованих за вказаним договором страхових резервів. (а.с.8). Даний запит відповідачем залишено без виконання. Відповідно до ч.1 ст. 29 Закону України «Про страхування», договір страхування вважається недійсним з моменту його укладання у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Як вбачається з витягу інформаційної системи Нацкомфінпослуг, відповідачу ПрАТ «Страхова компанія «КЛАСІК СТРАХУВАННЯ ЖИТТЯ» 08.03.2018 р. анульовано ліцензію, що видана розпорядженням Держфінпослуг від 24.01.2006 № 5263 на провадження ПрАТ «Страхова компанія «Класік страхування і життя» господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на послуги у сфері страхування в частині проведення добровільного страхування життя. Окрім того, як вбачається із Розпорядження Нацкомфінпослуг № 1740 від 03.10.2018 р., ПрАТ «Страхова компанія «КЛАСІК СТРАХУВАННЯ ЖИТТЯ» (код ЄДРПОУ [NUMBER] ) виключено з Державного реєстру фінансових установ у зв`язку із анулюванням ліцензії товариства на проведення господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) та анульовано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії СТ № 428 від 20.12.2005, видане товариству. Враховуючи вище викладене та беручи до уваги, що відповідач не мав наміру створювати правові наслідки, які обумовлені Договором добровільного страхування життя №1000689091 від 01.09.2015 р., а відтак суд доходить до висновку, що спірний договір не відповідає вимогам діючого законодавства, а тому позов слід задовольнити. Окрім того, судом встановлено, що відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Класік страхування життя» набув у власність грошові коши в розмірі 184 804,46 грн. за Договором добровільного страхування життя №1000689091 від 01.09.2015 р. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач отримав грошові кошти в розмірі 184 804,46 грн від позивача за Договором добровільного страхування життя №1000689091 від 01.09.2015 р., який судом визнано недійсним, а відтак суд вбачає необхідним стягнути ці грошові кошти на користь позивача. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1 848 грн. 04 коп. та користь позивача судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як убачається з матеріалів справи 18.02.2019 року між позивачем та АО «Б.Ф.Б. ЛЕГАЛ ГРУП» було укладено Договір про надання правової допомоги №121. Додатковою угодою №1 до Договору про надання правової допомоги №121 від 18.02.2019 р. сторони обумовили, що вартість послуг в розмірі 10 000 грн. Таким чином зважаючи на задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та документально підтверджених витрат, суд доходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. 00 коп.

Outcome: approved