Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач у листопаді 2015 року звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів. Обґрунтовуючи позовну заяву зазначала, що перебувала у шлюбі з [PERSON] з 25.06.2008 року по 27.01.2015 року. У сторін є двоє спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З огляду на те, що діти проживають разом з позивачем, а відповідач не надає матеріальну допомогу, просила суд стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісячно з дня пред'явлення позову і до досягнення кожною дитиною повноліття. В судове засідання позивач з'явилась, свій позов підтримала повністю та просила суд його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовних вимог не визнав у повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, надав до суду письмові заперечення проти позову, в який вказав, що вважає позов без підставним, оскільки залишив позивачу та дітям все набуте у шлюбі майно. Крім того, вказав, що на даний час в нього відсутній середньомісячний заробіток, а також від потребує додаткових систематичних витрат на своє лікування та реабілітацію, оскільки в грудні 2014 року у нього діагностували вірусний гепатит С1 генотипу, який найважче піддається лікуванню та призводить до церозу печінки та відповідно сметрі людини (а.с.45-49). Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 27.01.2015 року (а.с. 6-7). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.11, 12), які знаходяться на утриманні матері - позивача у справі. Відповідачем не надано суду доказів того, що він бере участь в утриманні дітей і надає матеріальну допомогу після розірвання шлюбу. Спору між сторонами щодо місця проживання дітей немає, малолітні діти проживають разом з матір'ю. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Водночас відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності постійного (офіційного) місця роботи, у своїх запереченнях від 03.02.2016 року він вказував, що на даний час в нього відсутній середньомісячний заробіток, а також від потребує додаткових систематичних витрат на своє лікування та реабілітацію, оскільки в грудні 2014 року у нього діагностували вірусний гепатит С1 генотипу. Як вбачається зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум: для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 вересня - 1167 гривень. З огляду на викладене, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 750 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 10.11.2015 року до досягнення кожною дитиною повноліття, що буде справедливим та достатнім порівнюючи обов'язки кожного із батьків щодо спільних дітей. Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.192 СК України). На підставі викладеного,

Outcome: partial