Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», в особі свого представника звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за Договором позики №86803 від 29.10.2016 року у розмірі 45351,90 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.10.2016 року між ТОВ «Веллфін» та відповідачем було укладено Договір позики № 86803 в електронній формі. За умовами п.1.1.укладеного між Позивачем та Відповідачем Договору позики, Позикодавець надає Позичальникові грошові кошти в сумі 1201,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. Договору позики встановлено, що позика надається строком на 15 днів. Відповідно до п.1.4. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний Позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору позики між Позичальником та Позикодавцем. Позивачем в порядку встановленому п.1.4. Договору позики на картковий рахунок Відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1201,00 грн., що підтверджується повідомленням від ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк -еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Таким чином, Позивачем належним чином виконані умови Договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за Договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Відповідно п.1.1., 1.5. Договору позики, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 27.11.2019 становить 45331,90 грн., з яких: 1181,87 грн. - основний борг; 11295,13 грн. - заборгованість по відсоткам; 32874,90 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Отже, оскільки відповідач прийняті на себе зобов`язання за Договором позики належним чином не виконав, позивач вимушений звернутись до суду із вищевказаною позовною заявою. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 14.01.2020 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, зазначила суду, що вона дійсно отримувала вказану позику, разом з тим, з вказаного часу нею було перераховано на користь позивача значні кошти, які невідомо куди ними зараховувались на всі її звернення з приводу надати обґрунтування розміру заборгованості, позивач жодним чином не реагував, а тому вона загалом не вважає, що має відповідати за вказаними вимогами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Судом установлено, що 29.10.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] , укладено договір позики № 86803 в електронній формі. Відповідно до умов Договору Позикодавець надає Позичальникові на умовах, що передбачені даним Договором, грошові кошти в позику в сумі 1201,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 календарних днів, зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 0,95 % від суми позики, але не менше ніж 50 (тридцять грн.) за перший день користування позикою; 0,95 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2. цього Договору; 3,8 % від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань до цим Договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п.1.4. Договору позики дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний Позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання Договору позики між Позичальником і Позикодавцем. Позивачем в порядку встановленому п.1.4.Договору позики через оператора послуг платіжної інфраструктури WAYFORPAY на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики, що зазначена в Договорі позики, що підтверджується повідомленням від ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк - еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів № ВП -180516-3 від 18.05.2016. При цьому, ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», є оператором послуг платіжної інфраструктури, яке уповноважено надавати окремі види послуг в платіжній системі та здійснювати операційні, інформаційні та інші технологічні функції щодо переказу коштів, та діяльність якої регулюється, зокрема, нормами Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» Відповідач в свою чергу належним чином не виконав умов договору позики у встановлений строк. Станом на 27.11.2019 року у відповідача перед ТОВ «Веллфін» виникла заборгованість, яка становить 45331,90 грн., з яких: 1181,87 грн. - основний борг; 11295,13 грн. - заборгованість по відсоткам; 32874,90 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, що підтверджується довідкою від 21.11.2019, щодо заборгованості за договором позики № 86803 від 29.10.2016 року. Разом з тим, як зазначила суду відповідач, нею вносились кошти на погашення заборгованості за вказаним договором, згідно роздруківки з особистого кабінету від 26.03.2017, відповідачем було погашено заборгованість у загальному розмірі 3331,00 грн., залишок тіла на поточний момент склав 1181,87 грн., при цьому вказано суму повного погашення на поточний момент 50067,56 грн. (а.с.47). Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до Графіку розрахунку, доданого до Договору позики (а.с. 23) сума по договору складає 1201,00 грн., сукупна вартість позики складає 1581,88 грн., в тому числі проценти за користування позикою складають 380,88 грн. Згідно з довідкою розрахунком заборгованості, заборгованість за основною сумою позики складає - 1181,87 грн. (а.с.24). Таким чином вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою позики в розмірі 1181,87 грн., є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню судом. Щодо заявлених вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам, суд виходить з наступного. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою у Постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 року в цивільній справі № 444/9510/12. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно ухвали суду від 26.05.2020 було витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48) належним чином завірену виписку про рух коштів по рахунках [PERSON] за Договором позики № 86803, укладеного в електронній формі. Вказана ухвала була отримана уповноваженою особою позивача, однак виконана не була, витребувана судом належним чином завірену виписку про рух коштів по рахунках [PERSON] за Договором позики № 86803, укладеного в електронній формі, надана суду не була, а відтак суд приходить до висновку, що відповідачем за час користування вказаною позикою було в повному обсязі погашено визначені згідно з договором відсотки. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» є частково обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню судом. В частині стягнення процентів є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь ТОВ «Веллфін» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1921,00 грн., які сплачено представником ТОВ «Веллфін» за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. На підставі викладеного та

Outcome: partial