Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця на суму 5972,16 грн. В обгрунтування посилається на те, що між ним та [PERSON], був укладений договір № б/н від 14.02.2012 року, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 1900 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умов договору. [INFO] року позичальник - [PERSON] померла, її спадкоємицею є [PERSON], тому просить стягнути з відповідача вказану вище суму заборгованості та судові витрати, пов'язані з розглядом справи. Представник позивача до суду не з'явився, в своїй заяві просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів посилався на те, що позивачем пропущено встановлений законом строк для пред'явлення вимог кредитором до спадкоємців, також повідомив, що його довірительниці, нічого не відомо про кредит померлої, окрім того вона ще не отримала свідоцтво про спадщину . Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного: Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до статті 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. За ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Заявляючи позов до доньки померлого боржника - відповідача [PERSON], позивач посилається на те, що відповідач є спадкоємцем за заповітом і прийняв спадщину в силу ст.1268 ЦК України, а тому має нести відповідальність за зобов'язаннями спадкодавця боржника у повному обсязі, тобто, в межах суми кредитної заборгованості 5972,16 грн. Однак, суд не може погодитися з позицією ПАТ КБ « Приватбанк» з огляду на наступне. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. 3 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України. Дійсно, відповідач є спадкоємцем померлого позичальника за заповітом і таким, що прийняв спадщину в силу ст.1268 ЦК України, оскільки протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Крім того, відповідач протягом шестимісячного строку подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Таким чином спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Однак, відповідно до вимог ст.1282 ЦК України, спадкоємець повинен задовольнити вимоги кредитора в межах вартості успадкованого майна, однак позивач не подав до суду жодних доказів на підтвердження вартості такого майна. Окрім того, заборгованість боржника [PERSON], яка померла [INFO] р., обрахована банком станом на 30.04.2016 р., натомість, за статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять обов'язки спадкодавця на момент відкриття спадщини, тобто, на день смерті спадкодавц, тобто розрахунок боргу повинен бути по дату смерті боржника, тобто до [INFO] року, у свою чергу позивач долучає до позову розрахунок боргу станом на 30.04.2016 року. Відповідно до ст.1281 ЦК України банк ( кредитор) повинен був пред'явити свої вимоги до спадкоємця протягом шести місяців, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини. Позивач щонайпізніше дізнався про смерть боржника 28.01.2016 р., однак на дату ухвалення рішення ПАТ КБ « Приватбанк» не надав суду доказів подання до нотаріальної контори претензій до спадкоємця, що є обов'язковою умовою права вимоги кредитора спадкодавця до спадкоємців. Будь-яких заяв чи клопотань від банку з цього приводу до суду не надходило, тобто позивачем пропущено 6 міс. строк пред'явлення вимоги до спадкоємця. Судом встановлено, що відповідно до відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції від 04.11.2015року, [PERSON] , [INFO] померла [INFO] року. Смерть зареєстрована виконкомом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району 10.09.2014 року, актовий запис № 141 (а.с.32). Відповідно до листа Верхньодніпровського районного суду від 28.01.2016 року №173/1958/15-ц/311/2016, адресованого ПАТ КБ «ПриватБанк», яким повідомляється про те, що в зв'язку зі смертю відповідача [PERSON] в справі про стягнення заборгованості, судом направлено запити до відділу РАЦС та державного нотаріуса для підтвердження факту смерті та виявлення кола спадкоємця відповідача по справі (а.с 33). Відповідно до відповіді завідувача державної нотаріальної контори спадкоємцем [PERSON] є її донька [PERSON] (а.с.34). З огляду на надані письмові докази суд вважає, що позивачем до матеріалів справи було подано докази, які не відповідають вимогам ст.64 ЦК України, відповідно до якої письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Однак не зважаючи на це, якщо припустити, що відповідачу стало відомо про смерть відповідача [PERSON] та про коло спадкоємців з 28.01.2016 року, то вимогу до неї про стягнення боргу він повинен був пред'явити до кінця липня 2016 року, тобто протягом шести місяців, від дня коли дізнався про відкриття спадщини, у відповідності до ст. 1281 ЦК України, яка передбачає, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Незважаючи на це, судом встановлено, що відповідачем направлено лист-претензію 12.07.2016 року від 05.07.2016 року, з якого вбачається, що 14.02.2012 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № б/н. Відповідно до укладеного договору банк зобов'язався видати строковий кредит, позичальник прийняв на себе зобов'язання погасити отриманий кредит. На день подання претензії за боржником [PERSON] рахується заборгованість в сумі 5972,16 грн. В зв'язку зі смертю боржника, банк просить спадкоємця [PERSON] погасити заборгованість за кредитом (а.с.35). В свою чергу позивач не підтвердив належними доказами факт отримання даного листа-претензії відповідачем. З реєстру згрупованих поштових відправлень-рекомендованих листів, претензій до спадкоємців вбачається лише те, що претензію було відправлено, однак не про отримання її відповідачем (а.с.36-39). Відповідно до ч.4 ст.1281 ЦК України, кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. З аналізу положень ст. 1281 ЦК України, вбачається, що визначені нею строки є преклюзивними (присічними, обмежувальними) строками. Ці строки не призупиняються, не перериваються і не поновлюються. Сплив даних строків, згідно із законом, припиняє існування права вимоги позивача, як кредитора, внаслідок нездійснення свого права. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у цивільній справі №6-33цс15 відповідно до якого недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Окрім того в своєму позові банк посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.02.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1900, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. В свою чергу до матеріалів справи даний договір не долучає. А з копії анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку є не зрозумілим чи укладався між позивачем та [PERSON] договір належним чином оформлений, відповідно до вимог Цивільного кодексу України, також з даного документу не вбачається, яка саме сума була надана [PERSON] на умовах договору. Враховуючи вимоги ст. ст.10, 60 ЦПК України, відповідно до яких, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Таким чином, суд вважає, що позивач не довів своїх позовних вимог до спадкоємця боржника, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed