Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачка звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 09.09.2014 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона повністю поінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані їй для ознайомлення у письмовій формі. Також свідченням визнання угоди відповідачкою є факт користування картрахунком та використання кредитних коштів. Позивач забезпечив відповідачці можливість доступу до карткового рахунку за допомогою карти та фінансового телефону, на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП пароль. Також Банком було надано відповідачці набір засобів доступу до картрахунку через віддалені кагали обслуговування, серед яких: Internet-bankingПриват24; MobileBanking; Контактний Центр Банку; Цілодобову службу «Консьєрж-сервіс» та до пристроїв самообслуговування, через які клієнтом можуть проводитися банківські операції по картрахунку згідно п.п. 1.1.1.82, 1.1.1.96 договору. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У зв`язку із невиконанням зобов`язань за кредитним договором відповідачка на 31.10.2019 року має заборгованість 11149, 84 гривень, що складається з наступного: 1563, 45 гривень заборгованість за кредитом; 7279, 25 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитом; 0,00 гривень заборгованість за комісією; 1300 гривень заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частина), 507, 14 гривень штраф (процентна складова). У зв`язку з викладеним, представник позивача просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором б/н від 09.09.2014 року у розмірі 11149,84 гривень на 31.10.2019 року, що складається з наступного:1563, 45 гривень заборгованість за кредитом; 7279, 25 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитом; 0,00 гривень заборгованість за комісією; 1300 гривень заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частина), 507, 14 гривень штраф (процентна складова) та понесені судові витрати у розмірі 1921 гривня. \~ \~ \~ \~Згідно повідомлення Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області №340 від 26.12.2019 року [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 27.12.2019 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 25.02.2020 року задоволено клопотання [PERSON] , здійснено перехід до розгляду даної цивільної справи за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. Ухвалою суду від 23\~червня 2020\~р. закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. [PERSON] подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав суду документів про те, що між нею та Банком виникли кредитні відносини, і що позивач надавав їй кредитні кошти. Вважає, що жодного належного доказу, що підтверджував би виникнення кредитного зобов`язання, позивачем не подано. Розрахунок заборгованості, поданий позивачем, не відповідає дійсності та не є належним доказом у розумінні чинного законодавства. Не заперечує факту отримання у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» банківської картки, однак їй невідомо, яка це картка, та чи встановлений на ній будь-який кредитний ліміт. Картку отримувала виключно для оплати комунальних платежів, а для інших цілей її не використовувала. До позовної заяви не додано документів, які б підтверджували факт встановлення кредитного ліміту. Окрім цього, із доданих позивачем до заяви Умов та Правил надання банківських послуг не вдається встановити, що саме ці Умови є невід`ємною частиною кредитного договору, оскільки не підписані позичальником. Сама копія анкети-заяви не може підтверджувати існування кредитного боргу. Заява-анкета не підтверджує видачу картки, її номер, надання грошових коштів на цю картку, відкриття рахунку і зарахування кредиту на цей рахунок. Також в анкеті заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Матеріали позовної заяви не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів Банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, надані на підтвердження позовних вимог, розуміла відповідачка, ознайомилась та погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання нею картки взагалі містили умови, зокрема, і щодо сплати процентів за користування карткою та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному розмірі порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог Банку, виходячи з ненадання позивачем належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги. У відповіді на відзив представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначив, що згідно виписки до карткового рахунку відповідачці було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що вона користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, а отже, отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідачка частково сплачувала заборгованість за договором. Відповідачкою розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Крім цього, підписавши анкету-заяву відповідачка підтвердила, що була ознайомлена з умовами кредитування та погодилась з ними, що засвідчила власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідачка прийняла умови договору та погодилась з ними. Згідно виписки по рахунку відповідачка до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, знала про умови кредитування та виконала свої зобов`язання за договором, а тому посилання на те, що не була ознайомленою з умовами кредитування не може прийматись до уваги судом. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про слухання справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити в повному обсязі. Відповідач та її представник адвокат Жичицька С.Р. у судовому засідання заперечили проти позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач ствердила, що анкету заяву підписала, однак коштами не користувалась. Просила відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 09.09.2014 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, на підставі якого відповідачці встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею 09.09.2014 року заява разом з Умовами надання банківських послуг, та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і Банком договір про надання банківських послуг. На підтвердження надання кредиту відповідачці та порушення зобов`язання останньою позивач надав суду такі документи: анкету - заяву [PERSON] ; розрахунок заборгованості за договором №б/н від 09.09.2014 року, укладеного між Банком та [PERSON] на 31.10.2019 року, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», копію Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг. Також надіслав на адресу суду: виписку по картковому рахунку, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видачі картки клієнту. При цьому суд звертає увагу, що надані на підтвердження позовних вимог Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідачкою не підписані. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що [PERSON] згідно договору б/н від 09.09.2014 року отримала картки № [NUMBER] , [NUMBER] та остання з них має термін дії до 09.2021 року. Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, оформленої на [PERSON] (договір б/н) стверджується, що 09.09.2014 встановлено кредитний ліміт 0,00 грн.; 10.09.2014 збільшено кредитний ліміт на 500,00 грн.; 17.07.2017 збільшено кредитний ліміт до 6000,00 грн.; 10.05.2018 зменшено кредитний ліміт до 2270,00грн.; 14.05.2018 зменшено кредитний ліміт до 2270,00 грн.; 20.01.2020 зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. З виписки про рух коштів встановлено, що відповідачка з грудня 2014 року користувалась карткою, проте активних операцій не здійснювала, а 16.12.2017 року переказала на картку отримувача [PERSON] 1503 гривні (у валюті операції), сума комісії 60, 12, сума у валюті карти 1563, 12 гривень. Згідно розрахунку заборгованості на 31.10.2019 року відповідачка має заборгованість 11149, 84 гривень, що складається з наступного: 1563, 45 гривень заборгованість за кредитом; 7279, 25 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитом; 0,00 гривень заборгованість за комісією; 1300 гривень заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частина), 507, 14 гривень штраф (процентна складова). У судовому засіданні відповідачка надала пояснення, що отримала 09.09.2014 року у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитну картку, підписавши анкету-заяву. На картці було встановлено кредитний ліміт 500 гривень. З цієї картки сплачувала комунальні послуги. Після закінчення строку дії картки підписала заяву про продовження її дії. Карткою активно не користувалась, проте вчасно вносила кошти на рахунок. У грудні 2017 року прийшла до магазину «Міленіум» у м. Городенка, де знаходиться термінал самообслуговування АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою сплатити комунальні послуги. Для здійснення оплати необхідно було ввести номер картки. Вставивши картку у термінал, ввела чотирьохзначний номер кредитної картки, більше не вводила нічого, картку термінал повернув та за деякий час прийшло повідомлення Банку, що з картки списано кошти у сумі 1503 гривні, які вона нікому не переводила. Судом встановлено, що згідно відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК»16.12.2017 року за допомогою терміналу самообслуговування TS209864 [PERSON] провела операцію з поповнення картки № [NUMBER] на суму 1503 гривні (у валюті операції). У відповіді зазначено, що перед роботою у терміналі самообслуговування [PERSON] не провела авторизацію та здійснила операцію по зарахуванню коштів у сумі 1503 гривні на картку, яку зазначила особа, яка попередньо авторизувалась у терміналі самообслуговування. Відповідно до п. 14.12 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Згідно з п.14.16 ст. 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. Відповідно до п.п.5, 6, 7, 8 розділу VI Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» затвердженого Постановою НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 року № 705 (далі - Положення), користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції які не виконувалися користувачем. Після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, користувач зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.Після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, емітент зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.У разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки Емітент негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Однак, згідно з п. 9 розділу VI вказаного Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Крім того, відповідно до п. 1.1.5.14. Умов та Правил надання банківських послуг \~Клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах Банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації. За змістом п. 1.1.5.29 Кредитного договору клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на Картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки до стоп-листа Платіжної системи. Згідно матеріалів справи [PERSON] не надала докази на підтвердження негайного звернення до відділення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо помилкового переказу коштів на відповідний рахунок для здійснення Банком відповідних дій щодо зупинки транзакції та, крім того, не заперечила, що перед вказаною транзакцією на суму 1503 гривні, ввела дані своєї картки для здійснення оплати. Також, згідно листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 06 лютого 2018 року поповнення картки відбулося лише тому, що [PERSON] вибрала, яку саме картку буде поповнено, зазначивши номер картки. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 травня 2015 року (провадження № 6-71цс15) не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банка. Згідно вимог частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. В даному випадку, позивач не навела беззаперечних доказів відсутності своєї вини у перерахуванні коштів на помилковий рахунок, не виконала дій, передбачених умовами користування кредитною карткою у терміналі самообслуговування, а саме авторизацію особи, проявила неуважність, не перевіривши свої дані для вчинення дій, пов`язаних з оплатою послуг, для унеможливлення помилкового переказу коштів, а тому 1563, 12 гривеньобліковуються як заборгованість відповідачки по тілу кредиту, що підтверджено випискою про рух коштів. Оскількиу добровільному порядку вказані кошти АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а тому позовні вимоги у частині стягнення 1563,12 гривень заборгованості за кредитом підлягають до задоволення. \~ \~ \~ \~Позивач, звертаючись до суду, окрім заборгованості по тілу кредиту, просив стягнути 7279, 25 гривень заборгованості по відсотках за користування кредитом, 1300 гривень заборгованості за пенею, 500 гривень штрафу (фіксована частина), 507, 14 гривень штрафу (процентна складова). \~ \~ \~ \~У даній частині позов до задоволення не підлягає з огляду на таке. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У заяві позичальника від 09.09.2014 року процентну ставку за користування кредитними коштами не зазначено. Банк, пред`являючи вимогу про погашення кредиту, просив крім суми, яку фактично отримав в борг позичальник (тіло кредиту), стягнути заборгованість за простроченими відсотками, пенею та штрафи, підтвердивши своє право вимоги, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 09.09.2014 року, витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та правил надання банківських послуг. \~ \~ \~ \~При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку. \~ \~ \~ \~Також відповідачкою не підписано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Крім цього, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не конкретизує, який вид кредитної картки було видано відповідачці, оскільки містить умови кредитування з використанням карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», що відповідно передбачають різний розмір відсоткової ставки (3,0%, 2,5,%, 1,7% 2,3%). Таким чином, вказаний витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить чіткої інформації щодо відсоткової ставки, яка погоджена сторонами при укладенні договору та можливості її збільшення, розміру та строків періодичних платежів на погашення кредиту тощо, тому не може бути належним доказом погодження сторонами умов кредитного договору. Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду у справі № 365/159/19 від 12 лютого 2020 року. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та постанові Верховного Суду у справі №175/4576/14-ц від 17 липня 2019 року і не спростовано позивачем. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Суд зазначає, що у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки, зокрема, пені та штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (09.09.2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18.12.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви копію Умов та правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий Банком витяг Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. А тому суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені та штрафів є безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті позивачу у анкеті від 09.09.2014 року, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанкуне може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а Тарифи Банкувідповідачкою не підписані. Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду у справі № 365/159/19 від 12 лютого 2020 року. Таким чином, нарахування позивачем пені та штрафів як відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка погоджена сторонами при укладенні договору, нічим не підтверджено та сама тільки заява позичальника, у якій не зазначено про відповідальність за невиконання зобов`язання, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, що не містять підпису позичальника, не можуть бути належним доказом погодження сторонами умов кредитного договору в частині стягнення пені та штрафів. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, наданий Банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. \~ \~ \~ \~Відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі№ 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачкизаборгованості за кредитому розмірі 1563, 12 гривень, а в решті вимог позову слід відмовити. Щодо наданого позивачем клопотання про огляд веб-сайту, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 85 ЦПК України письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням. У порядку, передбаченому цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста. Виходячи з вищевикладеного, суд не знайшов підстав для задоволення вказаного клопотання про огляд веб-сайту, оскільки представником позивача не наведено достатніх підстав, вважати, що Умови та правила надання банківських послуг, які діяли на день приєднання відповідачем до відповідних умов, які просить оглянути на власному веб-сайті представник позивача, неможливо надати суду. До того ж, огляд веб-сайту по своїй суті є способом забезпечення доказів, передбаченим законодавством, підстави для застосування якого в суду відсутні, оскільки дане клопотання не відповідає вимогам статті 117 Цивільного процесуального кодексу України, яка регламентує вимоги щодо змісту заяви про забезпечення доказів. Згідно п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідачки 1563,12гривень заборгованості, то на користь позивача з відповідачкинеобхідно стягнути 269,31(1563, 12 х 1921 / 11149,84) гривень сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. 1, 3, 207, 509, 526, 527, 530, 549, 610, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial