Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-05 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення та відповідно до уточнених позовних вимог просило в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № VIW3GІ0000002551 від 21.12.2007 року в розмірі 193 002,04 грн. звернути стягнення на квартиру загальною площею 43,10 кв.м, житловою площею 27,20 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № VIW3GІ0000002551 від 21.12.2007 року) Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з правом отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], малолітню [PERSON], [PERSON], які зареєстровані та проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідача судові витрати. На обґрунтування позовних вимог позивач повідомив, що між відповідачем [PERSON] та позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений Договір про іпотечний кредит № VIW3GІ0000002551 від 21.12.2007 року з Додатковою угодою до Договору про іпотечний кредит № VIW3GІ0000002551 від 21.12.2007 року від 30.07.2012 року (далі - Кредитний договір), згідно якого відповідач [PERSON] отримав грошові кошти (кредит) у розмірі 151 500 грн. на строк до 21 грудня 2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15 % річних (щомісяця). Крім того, п.п. 6.4, 6.6 Кредитного договору передбачено сплату неустойки (пені та штрафу). При цьому, п. 5.2.4. Кредитного договору передбачено, що Кредитор має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми Кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов'язань за цим Договором або за Іпотечним договором. Однак, зобов'язання відповідно до умов Кредитного договору та Графіку відповідач [PERSON] не виконував, внаслідок чого станом на 16.06.2014 року утворилась заборгованість, яка становить 193 002,04 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту - 130 407,61 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 33 550,51 грн., пеня - 11 498,28 грн., штраф - 17 545,64 грн. В якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором про іпотечний кредит № VIW3GІ0000002551 від 21.12.2007 року між відповідачем [PERSON] («Іпотекодавець») та позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» («Іпотекодержатель») було укладено Іпотечний договір № VIW3GІ0000002551 від 21.12.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 8529, предметом якого є квартира № 41, загальною площею 43,10 кв.м, житловою площею 27,20 кв.м, розташована по [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21.09.2007 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 13.09.2007 року № 2118, зареєстрованого в КП «ВООБТІ» 08.10.2007 року у реєстровій книзі № 76 за реєстровим № 59. Таким чином, згідно Іпотечного договору № VIW3GІ0000002551 від 21.12.2007 року звернення стягнення та реалізація предмету іпотеки здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства та умов цього Договору. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2014 року було залучено до участі у справі як співвідповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] в особі законного представника, [PERSON], та як третю особу Службу у справах дітей Вінницької міської ради. Представник позивача за довіреністю Сауляк Є.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в особі законного представника, [PERSON] у судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Вінницької міської ради - у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно положень ч.1 ст. 546 ЦК України та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений Договір про іпотечний кредит № VIW3GІ0000002551 від 21.12.2007 року з Додатковою угодою до Договору про іпотечний кредит № VIW3GІ0000002551 від 21.12.2007 року від 30.07.2012 року (далі - Кредитний договір), згідно якого відповідач [PERSON] отримав грошові кошти (кредит) у розмірі 151 500 грн. на строк до 21 грудня 2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15 % річних (щомісяця). Крім того, п.п. 6.4, 6.6 Кредитного договору передбачено сплату неустойки (пені та штрафу). При цьому, п. 5.2.4. Кредитного договору передбачено, що Кредитор має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми Кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов'язань за цим Договором або за Іпотечним договором. Однак, зобов'язання відповідно до умов Кредитного договору та Графіку відповідач [PERSON] не виконував, внаслідок чого станом на 16.06.2014 року утворилась заборгованість, яка становить 193 002,04 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту - 130 407,61 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 33 550,51 грн., пеня - 11 498,28 грн., штраф - 17 545,64 грн. В якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором про іпотечний кредит № VIW3GІ0000002551 від 21.12.2007 року між відповідачем [PERSON] («Іпотекодавець») та позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» («Іпотекодержатель») було укладено Іпотечний договір № VIW3GІ0000002551 від 21.12.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 8529, предметом якого є квартира № 41, загальною площею 43,10 кв.м, житловою площею 27,20 кв.м, розташована по [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21.09.2007 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 13.09.2007 року № 2118, зареєстрованого в КП «ВООБТІ» 08.10.2007 року у реєстровій книзі № 76 за реєстровим № 59. Таким чином, згідно Іпотечного договору № VIW3GІ0000002551 від 21.12.2007 року звернення стягнення та реалізація предмету іпотеки здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства та умов цього Договору. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави; за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором бо законом; Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 591 ЦК України, реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом; порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Згідно ч. 2 ст. 592 ЦК України, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави у випадках встановлених договором. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання; якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки ; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Іпотекодержатель ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» набув правових підстав для реалізації свого права звернути стягнення на предмет іпотеки, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про виселення, то вона не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей; виселення проводиться у порядку, встановленому законом; після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги; якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом; виселення проводиться добровільно або в судовому порядку; громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення; звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом; після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк; якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке; згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом; при цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення; при цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] було надіслано позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідну письмову вимогу, що підтверджується Претензією № 30.1.0.0/2-310 від 10.05.2014 року, Реєстром поштових відправлень - рекомендованих листів з повідомленням від 12.05.2014 року та поштовою квитанцією від 14.05.2014 року. Однак, доказів отримання відповідачем [PERSON] вказаної вимоги суду надано не було. Що стосується відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] в особі законного представника, [PERSON], то вони були залучені до участі у справі лише ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2014 року, а тому відповідні письмові вимоги їм не надсилалася та ними не отримувалися. Отже, на даний час відсутнє виконання приписів, передбачених ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР, а тому позовна вимога про виселення є передчасно заявленою. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір у розмірі 1930,02 грн.

Outcome: partial