Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач, ТОВ «Укрдокбуд», звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Укрдокбуд» борг з урахуванням індексу інфляції у сумі 15 841,00 гривень та 3% річних у сумі 268,00 гривень; стягнути з відповідача судові витрати, у тому числі відшкодування витрат на правову допомогу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2012 року по справі № 2604/16822/12 було затверджено мирову угоду, укладену між ПрАТ «Укрдокбуд» та [PERSON] Відповідно до умов даної мирової угоди відповідач зобов'язався сплатити позивачу у строк до 30 грудня 2013 року грошову компенсацію вартості отриманого відповідачем 03 липня 2009 року в оренду майна (будівельного риштування) у розмірі 14 194,52 гривень. 14 квітня 2014 року ПрАТ «Укрдокбуд» було перетворено на ТОВ «Укрдокбуд». На виконання ухвали суду позивач отримав виконавчий лист та 25 липня 2014 року звернувся до ДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві. Однак, 14 серпня 2014 року позивачем була отримана відмова у відкритті виконавчого провадження. Таким чином, позивач не має іншої можливості усунути порушення своїх прав, ніж звернення до суду з вимогою до спонукання відповідача виконати умови мирової угоди. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 вересня 2014 року, у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдокбуд» до [PERSON] про спонукання виконати умови мирової угоди в частині стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 14 194 гривні 52 копійки було відмовлено. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 Цивільного процесуального кодексу України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача, та за згодою представника позивача постановити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «Укрдокбуд» та [PERSON] було затверджено мирову угоду в частині розгляду цивільної справи № 2604/16822/12 за позовом Приватного акціонерного товариства «Укрдокбуд» до [PERSON] про примусове повернення майна. Відповідно до даної ухвали суду, у строк до 30 грудня 2013 року [PERSON] зобов'язується сплатити ПрАТ «Укрдокбуд» вартість отриманого відповідачем 03 липня 2009 року в оренду майна (будівельного риштування) у розмірі 14 194,52 гривень. Провадження по справі - закрито. В подальшому, шляхом припинення Приватного акціонерного товариства «Укрдокбуд» було створено Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдокбуд», що підтверджується протоколом № 1 Загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдокбуд» від 07 грудня 2013 року. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач мав здійснити виплату грошової компенсації на користь позивача у строк до 30 грудня 2013 року. В той же час, відповідачем були порушені умови мирової угоди, у зв'язку з чим позивач звернувся до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві з виконавчим листом № 2604/16822/2012, виданого 23 липня 2014 року про стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ «Укрдокбуд» заборгованості в сумі 14 194,52 гривень. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до вимог ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем до сплати відповідачу було розраховано суму 3% річних у розмірі 1 647,00 гривень (14 194,52 гривень (сума боргу) * 1,116 (100,2 за січень * 100,6 за лютий * 102,2 за березень * 103,3 за квітень * 103,8 за травень * 101,0 за червень * 100,4 за липень / 100 = 1,116) та суму інфляційних втрат у розмірі 268,00 гривень (14 194,52 гривень * 230 (кількість днів прострочки) * 3/100/265). Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, враховуючи, порушення відповідачем умов мирової угоди, а також, враховуючи, що доказів, щодо спростування позовних вимог відповідачем суду не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдокбуд» в частині стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 3% річних та інфляційні втрати у розмірі 1915 гривень 00 копійок. Щодо позовних вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, то дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження понесення позивачем даних витрат. Крім того, в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 243 гривні 60 копійок сплаченого судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: partial