Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

ПП «ТІМ» звернулося в суд з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти заробітну плату у розмірі 174 730,75 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням засновника ПП «ТІМ» №01/03-13 від 01 березня 2013 р. [PERSON] було прийнято на посаду директора ПП «ТІМ». Згідно з наказом ПП «ТІМ» №06 від 10.03.2013 р. [PERSON] приступив до виконання обов'язків директора ПП «ТІМ» з 10 березня 2013 року. 27 серпня 2014 року рішенням засновника Приватного підприємства «ТІМ» (пункт 2) було відсторонено від виконання обов'язків по управлінню директора - [PERSON]. 11 грудня 2014 року [PERSON] було звільнено з роботи з посади Директора ПП «ТІМ» у зв'язку з припиненням повноважень на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України та ч.3 ст.99 ЦК України, про що ПП «ТІМ» видано наказ №11/12/14 від 11.12.2014 р. «Про звільнення з роботи з посади директора ПП «ТІМ»» (п.1 наказу). Копія наказу ПП «ТІМ» №11/12/14 від 11.12.2014 р. «Про звільнення з роботи з посади директора ПП «ТІМ»» та супровідний лист були направленні [PERSON] 18.12.2014 р. цінним листом з описом вкладення. Тобто, відповідач - [PERSON], перебував на посаді директора ПП «ТІМ» у період з 10 березня 2013 року по 11 грудня 2014 року. Згідно з наданого бухгалтером ПП «ТІМ» розрахунку: - за період з березня 2013 року по грудень 2013 року (включно) [PERSON] фактично отримав заробітну плату в розмірі 190 891,61 грн.; - за період з січня 2014 року по липень 2014 року (включно) [PERSON] фактично отримав заробітну плату в розмірі 80 055,57 грн. Таким чином, [PERSON] за період з 10 березня 2013 року по липень 2014 року було фактично виплачено 210 035,78 грн. Приватне підприємство «ТІМ» вважає, що [PERSON] безпідставно набув грошові кошти (заробітну плату) в розмірі 174 730 грн. 75 коп., що підтверджується наступним. Статтею 30 Закону України «Про оплату праці» визначено, що роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до п. 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Приватне підприємство «ТІМ» - створене відповідно до чинного законодавства України для здійснення господарської діяльності, передбаченої цим Статутом і діє у відповідності з Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законодавчими актами України, а також згідно з Статутом (п.1.1 Статуту ПП «ТІМ», зареєстрованого Державним реєстратором Виконавчого комітету Львівської міської ради Львівської області 21.11.2005 року, за номером запису 14151050001008788, тут і надалі в редакції чинній на час перебування [PERSON] на посаді директора Підприємства). Пунктом 5.1. та п. 5.3. Статуту ПП «ТІМ» визначено, що встановлення штатного розпису, форм, систем і розмірів оплати праці та інших видів доходів осіб, які працюють за наймом, належить до компетенції Засновника Підприємства. Вказує, що засновник Підприємства не приймав жодних рішень, якими було б затверджено (встановлено) штатний розпис Підприємства, а також, затверджено (встановлено) [PERSON] заробітну плату. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Абзацом 2 п.5 постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у будь-якому випадку оплата праці при виконанні працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. У зв'язку з цим, [PERSON], як директор Підприємства, був вправі отримувати заробітну плату в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством України за відповідний період. Позивач зазначає, що з проведеного позивачем розрахунку вбачається, що до виплати [PERSON] підлягали наступні розміри заробітних плат: - за період з березня 2013 року по грудень 2013 року (включно) - 9 174,65 грн.; - за період з січня 2014 року по липень 2014 року (включно) - 6 986,21 грн. Тобто, відповідач - [PERSON] за період з березня 2013 року по липень 2014 року (включно) був вправі отримати заробітну плату в розмірі 16 160,86 грн. Отже, [PERSON] безпідставно отримав заробітну плату в розмірі 174 730,75 грн. (190 891,61 грн. - 16 160,86 грн.). Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства України та Статуту ПП «ТІМ», директор ПП «ТІМ» не вправі був самовільно змінювати розмір посадового окладу, який встановлений Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік на рівні мінімальної заробітної плати, а тому несе персональну відповідальність за незаконну виплату заробітної плати. Виходячи із вищевикладеного вказує, що сума в розмірі 174 730,75 грн. виплачена директору ПП «ТІМ» - [PERSON] безпідставно та всупереч вимогам чинного законодавства України. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майнр), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Із змісту п. 1 статті 1215 ЦК України випливає, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, зважаючи на те, що сума в розмірі 174 730,75 грн. набута з боку набувача - [PERSON] недобросовісно та безпідставно, оскільки встановлена ним в якості заробітної плати одноособово та самовільно без належних на це повноважень, то відповідно [PERSON] зобов'язаний повернути вищевказану суму ПП «ТІМ» відповідно до вимог чинного законодавства України. В судовому засіданні представник позивач підтримала позовні вимоги, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові. Просить позов задовольнити. Представник відповідача позов заперечив, підтримавши письмові заперечення долучені до матеріалів справи. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до п.1.1. Статуту Приватного підприємства «ТІМ», зареєстрованого Державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 08.10.2014 р., за записом №14151050015008788, Приватне підприємство «ТІМ» створене відповідно до чинного законодавства України для здійснення господарської діяльності, передбаченої цим Статутом і діє у відповідності з Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законодавчими актами України, а також згідно з Статутом. У пункті 1.2. Статуту ПП «ТІМ» зазначено, що власником (засновником) підприємства є громадянин України [PERSON]. Рішенням засновника ПП «ТІМ» №01/03-13 від 01 березня 2013 р. [PERSON] прийнято на посаду директора ПП «ТІМ». Згідно з наказом ПП «ТІМ» №06 від 10.03.2013 р. [PERSON] приступив до виконання обов'язків директора ПП «ТІМ» з 10 березня 2013 року. Згідно до п.10.3. Статуту ПП «ТІМ» виконавчим органом підприємства є директор, який керує поточною діяльністю підприємства, в тому числі, без довіреності діє від імені підприємства, представляє його в усіх установах, підприємствах, організаціях, перед іншими юридичними та фізичними особами по всіх питаннях, які повязані з діяльністю підприємства, укладає будь-які угоди та інші юридичні акти в межах своїх повноважень, має право першого підпису фінансових та інших документів підприємства, в разі необхідності зберігає печатку та штампи підприємства, керує поточною фінансово-господарською діяльністю підприємства, виконує інші обовязки з управління підприємством. На підставі пункту 2 рішення засновника ПП «ТІМ» [PERSON] від 27.08.2014 р. директора [PERSON] було відсторонено від виконання обовязків по управлінню підприємством, а пунктом 6 цього ж рішення зобовязано [PERSON] передати засновнику ПП «ТІМ» [PERSON] печатки, штампи підприємства, усі установчі документи, а також документи, що стосуються фінансово-господарської діяльності підприємства у термін до 29 серпня 2014 року до 12:00 год. Судом також встановлено, що 11 грудня 2014 року на підставі наказу ПП «ТІМ» №11/12/14 від 11.12.2014 р. «Про звільнення з роботи з посади директора ПП «ТІМ»» [PERSON] звільнено з роботи з посади директора ПП «ТІМ» у звязку з припиненням повноважень на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України та ч.3 ст.99 ЦК України та призначено на посаду директора ПП «ТІМ» [PERSON] з 12 грудня 2014 року. У відповідності до ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 3 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці . Враховуючи посадові обов'язки директора ПП «ТІМ», передбачені Статутом Підприємства, на думку суду, їх не можна вважати простими, вони потребували певних навиків та кваліфікації, а тому вказана робота передбачала адекватну оплату праці, а не мінімальну заробітну плату. Крім того в судовому засіданні встановлено, що до виключної компетенції засновника ПП «ТІМ» згідно Статуту ПП «ТІМ» належало таке повноваження як: розпорядження прибутком (доходом) від підприємницької діяльності, після розрахунків з бюджетом та інших обов'язкових платежів. Враховуючи те, що заробітна плата директора підприємства належить до обов'язкових платежів, слід прийти до висновку, що [PERSON] знав про розмір нарахованої зарплати директора [PERSON] Окрм того, згідно листа-відповіді Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова від 28.08.2015 року №12653/04-36, з якого вбачається, що ПП «ТІМ» за грудень місяць 2014 року [PERSON] нараховано заробітну плату у розмірі 4313,31 грн. При тому, що, як вбачається з позову, 11 грудня 2014 року відповідача звільнено з роботи з посади директора ПП «ТІМ». Тобто, нарахування здійснено підприємством лише за 11 днів місяця грудня 2014 року. Таким чином, виходячи з розрахунків, сума 4313,31 грн. - не є мінімальною заробітною платою, до того ж лише за 11 днів місяця грудня 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту цієї статті вбачається, що майно може підлягати поверненню лише у випадку, якщо буде встановлено, що особа справді набула або зберегла таке майно за рахунок іншої особи. Згідно вимог ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Зі змісту зазначених норм вбачається, що безпідставно набуті гроові кошти підлягають поверненню лише за двох умов, зокрема, рахункової помилки та недобросовісності набувача. Будь-яких доказів наявності рахункової помилки чи недобросовісності з боку відповідача для отримання коштів позивачем суду надано не було та судом не встановлено. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, позивачем не доведено, що відповідач діяв недобросовісно, збільшивши собі розмір заробітної плати з порушенням вимог Статуту, а тому повинен відшкодувати безпідставно отримані кошти відповідно до статей 1212, 1215 ЦК України. Враховуючи вищенаведене та оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed