Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивач у жовтні 2013 року звернувся в суд з позовом до КС «Слобода Кредит», арбітражного керуючого - ліквідатора Максичко Д.О., третя особа - [PERSON], у якому з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідачів заборгованість по заробітній платі в сумі 51136 гривень, компенсацію за щорічні невикористані відпустки в сумі 4370 грн. 31 коп., вихідну допомогу в розмірі 3 654 грн., у рахунок відшкодування моральної шкоди 49067 грн., 3% річних від простроченого боргу у сумі 3124 грн. 80 коп., інфляційні витрати у сумі 34893 грн.70 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 140 грн., витрати за копіювальні послуги в сумі 61 грн., також просив зобов'язати ліквідатора звільнити його з посади голови правління по фактичний день звільнення, зробити запис в трудовій книжці про звільнення по фактичний день звільнення, провести повний розрахунок, встановити конкретні строки звільнення та розрахунку та сплатити Єдиний соціальний внесок за утвореною заборгованістю по заробітної плати . Свої вимоги позивач мотивував тим, що наказом від 25 грудня 2010 року його було призначено на посаду голови правління КС «Слобода-Кредит». Постановою Господарського суду Харківської області в рамках процедури банкрутства його було відсторонено від виконання обов'язків голови правління, але звільнено не було, а тому вважає, що йому необхідно сплатити заробітну плату за увесь час її невиплати. Крім того вказує на те, що на даний час його не звільнено з посади та не зроблена про це запис в трудовій книжці. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій уточнений позов підтримав, та просив його задовольнити у повному обсязі з підстав вказаних в ньому, зустрічний позов просив залишити без задоволення, в зв'язку з його безпідставністю Кредитна спілка «Слобода-Кредит», не погоджуючись з вимогами позивача, 29 листопада 2013 року заявила зустрічний позов, в якому просить визнати недійсним рішення спостережної ради Кредитної спілки «Слобода-Кредит» від 24.12.2010 року (протокол № 9 від 24.12.2010 року засідання спостережної ради) та наказу від 25 грудня 2010 року щодо призначення на посаду голови правління КС «Слобода-Кредит» [PERSON], в задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі, з підстав вказаних в зустрічному позові та заперечень, які долучені до матеріалів справи. Арбітражний керуючий Максічко Д.О. у судовому засіданні пояснив, що у нього не має ніяких документів стосовно виплати, або не виплати заробітної плати [PERSON] Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце та час слухання справи була повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] задоволенню підлягає частково, а зустрічний позов КС « Слобода - Кредит задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 грудня 2010 року згідно протоколу № 9 спостережної ради КС «Слобода-Кредит» [PERSON] було призначено на посаду голови правління спілки. Відомості про те, що [PERSON] є керівником КС «Слобода-Кредит» були внесені в Єдиний Державний реєстр підприємств та організацій України (а.с. 7). Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27 липня 2011 року та наказом виконуючого обов'язки КС «Слобода-Кредит» - Чаговець Т.П., [PERSON] було відсторонено від виконання обов'язків керівника спілки, а на підставі постанови того ж суду від 28 вересня 2011 року спілка визнана банкрутом та відкрита ліквідаційна процедура (т. 1 а.с. 23). КС «Слобода-Кредит» звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним протоколу спостережної ради про призначення [PERSON] керівником спілки указували на те, що останній не відповідає вимогам, які встановлені для голови правління КС «Слобода-Кредит», визначеними актами законодавства та Статутом спілки. Крім того в запереченнях від 16.04.2015 року просили про визнання недійсним наказу № 27 від 25 грудня 2010 року щодо призначення в.о. голови правління та запис в трудовій книжці [PERSON] зроблену 25.12.2010 року, в зв'язку з їх фальсифікацією. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Перелік способів захисту цивільних справ та інтересів міститься в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. Норми КЗпП України не містять таких підстав, за яких можна було б визнати недійсним протокол та наказ про призначення особи на посаду, тому суд не може визнати недійсним протокол спостережної ради та протокол про призначення [PERSON] на посаду спілки, з підстав його невідповідності зайнятій посаді, Так, обставини на які посилалася спілка у позові, як на підставу для визнання недійсним протоколу спостережної ради про призначення [PERSON] на посаду голови правління КС «Слобода-Кредит» та визнання недійсним наказу № 27 від 25 грудня 2010 року є підставою для припинення трудового договору за ст. 7 КЗпП України, однак такий позов до суду позивачем не пред'явлено у відповідності із ч. 1 ст. 11 ЦПК України, тому зустрічний позов КС « Слобода - кредит» не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. З матеріалів справи вбачається, що позивача фактично було допущено до роботи з 24 грудня 2010 року, а відсторонено від виконання покладених на нього обов'язків 27 липня 2011 року. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці»). Оскільки [PERSON] було відсторонено від роботи у передбаченому законодавством порядку, а збереження за ним заробітної плати в такому випадку чинним законодавством не передбачено, він не міг виконувати роботу і не виконував її, то відсутні підстави для проведення йому виплат у зв'язку із відстороненням. З огляду на викладене суд не має підстав для стягнення на користь позивача з відповідача коштів на оплату заробітної плати за час його відсторонення від виконання покладених на нього обов'язків. Однак, [PERSON] вказує на те, що йому підприємством не було виплачено заробітну плату з 1 липня 2011 року по 27 липня 2011 року та не виплачено компенсацію за невикористані відпустки, які входять до структури заробітної плати. З трудової книжки вбачається, що в цей період [PERSON] виконував обов'язки голови правління, документів, які б підтверджували виплату заробітної плати за цей період суду не надано, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. В зв'язку з відсутністю доказів розміру заробітної плати, яка повина виплачуватися позивачу за липень 2011 рік, суд виходить з заробітної плати виплаченої позивачу за попередній місяць, а саме за червень 2011 рік у розмірі 960 гривень, та стягує заробітну плату за 19 робочих днів по 45грн. 71 ко.п за кожен день, що складає 868 грн. 57 коп. Згідно ст. ст. 74-84 КЗпП України громадянам, які працюють за трудовим договором надаються щорічні відпустки, а у разі звільнення їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки. Як вказує позивач за 2011 рік йому не виплачувались грошова компенсація за невикористану відпустку. Відповідачем не надано суду будь-яких доказів про надання позивачу відпустки за відпрацьований час або ж виплати компенсації за невикористану відпустку за цей період. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню у сумі 639 грн.94 копійки (45 грн,71 коп *14 ( календарних днів відпустки, так як позивачем з 24.12.2010 року по 27.07.2011 року було відпрацьовано сім місяців) Згідно з ч.2 статті 23 зазначеного Закону «З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрута та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, про що робиться запис у його трудовій книжці», проте по спливу двомісячного терміну [PERSON] не було звільнено з посади, чого не заперечує відповідач. В судовому засіданні встановлено, що в пункті 2 Постанови Господарського суду Харківської області від 28.09.2011 року вказано, що з дня прийняття постанови керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, про що робиться запис у його трудовій книжці, однак як вказує позивач та не заперечує відповідач до цього часу [PERSON] не звільнено з посади та не зроблено запис в його трудовій книжці. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про звільнення його з посади слід задовольнити, зобов'язавши арбітражного керуючого - ліквідатора Максичко Дмитра Олександровича звільнити [PERSON], внісши відповідний запис в його трудову книжку. Стосовно вимог позивача про зобов'язання ліквідатора встановити конкретні строки звільнення, то вони не підлягають задоволенню, так як вони вже встановлені вказаною вище постановою Господарського суду Харківської області від 28.09.2011 року Також не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення вихідної допомоги, інфляційних витрат, 3% річних за період з 1 липня 2011 року по 27 липня 2011 року та моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці»структура заробітної плати складає основну, додаткову заробітну плату та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. 28.09.2011 року постановою Господарського суду Харківської області по справі №5023/277/11 Кредитну спілку «Слобода - Кредит» було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора. Згідно ч.4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування,податків і зборів (обов'язкових платежів). Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди, на невикористані та своєчасно не повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Відповідно до п. 3.8, 3.9 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року N 5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за N 114/8713 до виплат, що не належать до фонду оплати праці відносяться: суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору та суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні. Таким чином, суд дійшов висновку стосовно того, що інфляційні витрати, 3 % річних та суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору є санкцією в розумінні Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»з усіма наслідками, що витікають з правового статусу цієї суми, і застосовуються до цієї санкції протягом процедур банкротства. Відтак застосування до боржника таких санкцій під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів є неможливим. Позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди не можуть бути задоволені, оскільки позивач не надав доказів про те, що йому моральна шкода була заподіяна. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. В той же час суд вважає недоведеними вимоги позивача про понесені ним копіювальних послуг в розмірі 61 гривні, оскільки, в наданих позивачем копіях товарних чеків не зазначено, яка саме особа оплачувала ці послуги. Таким чином, на користь позивача підлягає стягнення з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК тільки судовий збір у розмірі 140 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial