Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані в якості членів сімї власника його дружина [PERSON] та син [PERSON] Останні 8 років відповідачі у спірній квартирі без поважних причин не мешкають та виїхали за межі України. Тому, посилаючись на положення ст. 405 ЦК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі. У даній справі 13.09.2017 року було відкрите провадження та справа призначена до розгляду на 02.11.2017 року. Через неявку сторін, за письмовим клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 23.01.2018 року. У зв'язку з змінами цивільно-процесуального закону 23.01.2018 року судом проведено підготовче засідання. 28.02.2018 року відповідач [PERSON] подав поштою до суду заяву про визнання позову. 06 березня 2018 року відповідач [PERSON] подала поштою до суду заяву про визнання позову. В судове засідання сторони не зявилися, позивач та відповідачі подали клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Третя особа сповіщена про час та місце розгляду справи, але її представник до суду не зявився. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши письмові заяви сторін по суті справи та докази подані сторонами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом було встановлено, позивач на підставі Свідоцтва про право власності на житло (а.с. 12) є власником квартири № 71 по вул. Героїв Крут (до перейменування Черепіна), 22 в м. Суми. У вказаній квартирі на постійній основі в якості членів сімї власника зареєстровані відповідачі: дружина та син позивача. Вказані обставини підтверджуються довідкою по склад зареєстрованих осіб. Також встановлено, що відповідачі у продовж тривалого часу, більше ніж один рік, у спірному житловому приміщенні не проживають без поважних причин. Факт не проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні підтверджуються актом (а.с. 15), письмовими поясненнями позивача. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідачі подали заяви про визнання позову і дане визнання позову не суперечить вимогам закону. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положенням ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. \~ Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України - Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідачі втратили право користування спірним житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності, а тому вимоги позивача в даній частині підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved