Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

представник акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №GP-6405200 від 26 травня 2014 року, яка утворилась станом на 10 грудня 2019 року, в розмірі 72296,48 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 26 травня 2014 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] було укладено кредитний договір №GP-6405200, за умовами якого позивачу надано кредит у сумі 30328,27 грн. АТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Банк Ренесанс Капітал», яке припинилося 19 липня 2016 року в результаті приєднання його до АТ «Перший Український Міжнародний Банк». Позивач, як кредитодавець, який має право вимагати повернення всієї суми заборгованості в разі прострочення сплати чергових платежів понад 1 місяць, надіслав на адресу відповідача письмову вимогу (повідомлення), якою вимагав виконання зобов`язання перед АТ «Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином тривалий строк, у зв`язку з чим станом на 10 грудня 2019 року утворилась заборгованість за вищевказаним договором, яка становить 72296,48 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 21993,91 грн; заборгованість за процентами - 2864,32 грн; заборгованість за комісією - 13101,53 грн; штрафні санкції - 34336,72 грн. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права шляхом стягнення на його користь заборгованості за кредитом у розмірі 72296,48 грн та витрат по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування чого зазначив, що на позивача розповсюджується дія ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, а тому позовна вимога щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 34336,72 грн не підлягає задоволенню в повному обсязі. Положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, вважає несправедливими, а пункт 2.4. кредитного договору № GP-6405200 від 26 травня 2014 року, яким передбачено сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,35%, що відповідно до графіку платежів становить 409,43 грн щомісяця, - є нікчемним. Через що вимога позивача щодо стягнення з [PERSON] комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 13101,53 грн є безпідставною. Заявлені позивачем до стягнення проценти у розмірі 2864,32 грн були розраховані станом на 02 грудня 2019 року, тобто поза строком дії кредитного договору (28 травня 2018 року), тобто нараховані проценти за період з 28 травня 2018 року по 02 грудня 2019 року суперечать п.п. 8.1 та 8.3. розділу 2 «Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, та ст. 625 ЦК України. Крім того, просив застосувати до даних вимог за кредитним договором позовну давність у три роки, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Оскільки позивач звернувся до суду 28 грудня 2019 року, заборгованість по кредиту та процентах підлягає стягненню за період з 28 грудня 2016 року по 27 травня 2018 року, тобто до закінчення визначеного строку кредитування, та становить 12833,04 грн. З урахуванням вже погашеної заборгованості за Кредитним договором у розмірі 13662,42 грн., яка стягувалась в рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Хари Н.С. від 10 квітня 2019 року, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2020 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2020 року по цивільній справі № 227/4269/19 за позовом [PERSON] до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна. 10 березня 2020 року провадження у справі було відновлено, у зв`язку з набранням 04 березня 2020 року вищевказаним заочним рішенням законної сили. В призначений день та час сторони по справі в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача у позові просив розглядати справу без участі представника банку. Відповідач звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, в якій заперечував проти позовних вимог у повному обсязі та підтримав позицію свого представника, викладену ним у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог заперечував та підтримав відзив на позовну заяву у повному обсязі. Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України) З матеріалів справи вбачається, що 26 травня 2014 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», та [PERSON] підписано пропозицію укласти договори (оферта) № GP-6405200 від 26 травня 2014 року. (а.с. 8) Як вбачається зі Статуту АТ «Перший Український Міжнародний Банк», затвердженого позачерговими загальними зборами акціонерів від 12 вересня 2019 року, акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «Банк Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс Капітал» шляхом приєднання до Банку, згідно рішення загальних зборів акціонерів Банку та згідно рішення єдиного акціонера АТ «Банк Ренесанс Капітал» (а.с. 19-20) З урахуванням наведеного, АТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «Банк Ренесанс Капітал», з яким у позивача було укладено кредитний договір, тому до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором. Згідно пропозиції укласти договір карткового рахунку та договору страхування (оферта) № GP-6405200 від 26 травня 2014 року [PERSON] подав пропозицію АТ «Банк Ренесанс Капітал» та ПрАТ «УАСК «АСК-ЖИТТЯ», від імені якого на підставі агентського договору діє банк, на умовах, зазначених в цій пропозиції, та у відповідності до чинних Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків Банку, які разом з Умовами є невід`ємною частиною цієї пропозиції, й чинних Правил добровільного страхування життя Страховика № 003.2 від 30.12.2003 року, укласти з ним договір про надання споживчого кредиту на умовах, викладених в частині 2 цієї пропозиції з метою рефінансування заборгованості шляхом її погашення кредитору в повному обсязі за рахунок коштів кредиту у сумах та за реквізитами, зазначеними у п. 2.9. цієї Пропозиції, сплати комісійної винагороди Банку за переказ коштів у розмірі, визначеному в п. 2.6. цієї Пропозиції, оплати ціни Договору страхування, що вказаний нижче, укласти з ним договір страхування на умовах, зазначених у ч. 3 цієї Пропозиції. Пропозиція укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферти) № GP-6405200 від 26 травня 2014 року містить наступні умови: кредит надається на загальні цілі - рефінансування (п.2.8.) за основним договором GP-5601967 (пп.2.9.1.1.), за яким сума заборгованості становить 27671,78 грн (п.п.2.9.1.2.), через що загальна сума кредиту становить 30328,27 грн (п. 2.2), з яких: 27671,78 грн - сума кредиту з метою рефінансування заборгованості, 2 656,49 грн - в оплату Договору страхування, процентна ставка 9% річних (п.2.5.), розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,35 % (п.2.4.), розмір комісії за переказ коштів 0,00 % (п.2.6.), строк кредиту 48 місяців (п.2.3.). Грошові кошти надаються шляхом банківського переказу на рахунок, вказаний у п. 2.9. для погашення заборгованості, зі здійсненням щомісячного платежу до 27 числа кожного календарного місяця, платіжні періоди з 27.05.2014 року по 27.05.2018 року, з сумою платежу за розрахунковий період 1164,33 грн щомісяця та 1164,07 грн (останній платіж), до яких входить комісія за обслуговування кредитної заборгованості 409,43 грн щомісяця. (а.с.8) Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Судом встановлено, що сторонами було погоджено всі істотні умови договору та відповідач був ознайомлений з ними, про що свідчить його підпис на Пропозиції укласти договори (оферта) від 26 травня 2014 року та на загальних умовах договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків. Як вказує позивач та не спростовує у відзиві на позовну заяву представник відповідача, позицію якого підтримав у своїй заяві сам відповідач, останній деякий час сплачував кредитні кошти, проте в повному обсязі зобов`язань з повернення кредиту не виконав, а тому утворилась заборгованість. В обґрунтування позову позивач посилався, що відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, тому станом на 10 грудня 2019 року утворилась заборгованість, яка становить 72296,48 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 21993,91 грн; заборгованість за процентами - 2864,32 грн; заборгованість за комісією - 13101,53 грн; штрафні санкції - 34336,72 грн. Також позивач посилався, що направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту: [ADDRESS] , тому вважає, що обов`язок щодо претензійної роботи виконаний належним чином. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідача заборгованості за вказаним договором, позивачем надано копію паспорта відповідача, копію його анкети від 26 травня 2014 року, копію пропозиції укласти договори (оферта) від 26 серпня 2014 року, копію Загальних умов договорів, відкриття та ведення рахунків, підписані відповідачем 11 грудня 2013 року, письмову вимогу (повідомлення) про погашення заборгованості за кредитним договором з копією списку поштових відправлень рекомендованих листів та довідкою із сайту «Укрпошта», довідку про стан заборгованості за кредитним договором станом на 10 грудня 2019 року (включно), виписку з рахунку, копію витягу з ЄДРПОУ позивача та копію зі статуту позивача (витяг). Згідно п. 3.5. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, надання кредиту здійснюється не пізніше 3 робочих днів з дати акцепту Пропозиції Банком. Датою надання кредиту є дата списання коштів у розмірі суми кредиту з відповідного позичкового рахунку, відкритого позичальнику у Банку, та її перерахування (ініціація переказу) у відповідних частинах на відповідні рахунки. Так, випискою по особовому рахунку підтверджується надання 27 травня 2014 року відповідачу кредитних коштів у передбаченому договором розмірі 30328,27 грн. (а.с.14) Відповідач зобов`язався щомісячно погашати суму кредиту, сплачувати нараховані проценти на суму кредиту та комісію в сумах та терміни, що передбачені графіком платежів шляхом безготівкового перерахування коштів у відповідних сумах на рахунок Банку або поточний рахунок позичальника, відкритий для зарахування коштів спрямованих на погашення заборгованості, вказаний у графіку платежів. (п. 5.1. та п. 6.1. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків) (а.с.9) Згідно виписки по особовому рахунку відповідача за період з 27 травня 2014 року по 14 листопада 2016 року, останній здійснював щомісячні платежі з порушенням умов договору щодо їх погашення щомісячними платежами протягом 48 місяців, проте не виплатив суму кредиту, у зв`язку з чим станом на 10 грудня 2019 року прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 21993,91 грн. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив застосувати строк позовної давності, пославшись на те, що сторонами узгоджено графік сплати щомісячних платежів, а тому заборгованість за тілом кредиту та процентами має бути застосована щодо кожного платежу окремо, враховуючи дату звернення до суду 28 грудня 2019 року, через що до заборгованості підлягає застосування строку позовної давності з 28 грудня 2016 року. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Таким чином, заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року № 6-2667цс16. Щодо моменту припинення виконання позичальником зобов`язань за кредитом, як початковий момент перебігу позовної давності у справі, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України). Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року). Кінцевим строком повернення кредиту за договором № GP-6405200 від 26 травня 2014 року, й платежів до них, сторонами визначено 27 травня 2018 року включно. Позивач звернуся в суд з позовом 28 грудня 2019 року, а тому станом на дату звернення із позовом до суду строк позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту в цілому не сплив. Заявлена позовна давність може бути застосована лише щодо позовних вимог про повернення щомісячних платежів, початок перебігу позовної давності за якими починається з моменту порушення строку погашення кожного чергового платежу. А тому клопотання про застосування позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом до задоволення не підлягає. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Таким чином, врахувавши мету правочину, відносин між сторонами, їх поведінку та обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, суд встановив на підставі доказів, яким було дано належну оцінку, факт наявності між сторонами кредитних правовідносин. У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про порушення відповідачем встановленого у кредитному договорі строку повернення грошових коштів, а тому позовні вимоги АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 21993,91 грн є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 2864,32 грн, то суд зазначає наступне. Договором визначено розмір процентної ставки у 9% річних. (а.с.8) Згідно п. 4.1. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти, розраховані, виходячи з процентної ставки вказаної у пропозиції, від неповерненої суми кредиту. Розрахунок процентів за кредитом здійснюється щоденно за фактичний строк користування Кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. (п. 4.3. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків) З урахуванням заявленої вимоги про застосування строків позовної давності, строк сплати процентів обмежується трирічним строком до звернення в суд з вимогою та становить з 28 грудня 2016 року по 28 грудня 2019 року. Проте, суд враховує висновки, зроблені у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Крім того, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, за договором про надання банківських послуг, яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня строку дії договору (ст. 261 ЦК України). Оскільки строк кредитування було встановлено по 27 травня 2018 року, тому проценти мають розраховуватись від простроченої суми зобов`язання 21993,91 грн, з урахуванням строку дії договору та строку позовної давності, тобто за період з 28 грудня 2016 року по 27 травня 2018 року. Таким чином, за період з 28 грудня 2016 року (початок періоду з урахуванням строку давності) по 27 травня 2018 року (дата закінчення строку дії договору) проценти за користування кредитом на суму заборгованості дорівнюють: 21993,91 грн (прострочена заборгованість) х 9 % : 365 днів (середня кількість днів у році) х 516 днів = 2798,35 грн. Отже, відсотки за користування кредитом, з урахуванням строку давності, будуть становити 2798,35 грн, які і підлягають до стягнення з відповідача в користь позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 34336,72 грн, то суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 2 статті 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та від 02 грудня 2015 року №1275-р, м. Добропілля Донецької області віднесено до вказаного переліку. Відповідач [PERSON] , згідно довідки Відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 08 січня 2020 року, зареєстрований за адресою [ADDRESS] . (а.с.49) Відповідно до довідки про розмір заборгованості станом на 10 грудня 2019 року (а.с.13), позивачем зроблений розрахунок неустойки за порушення зобов`язань по кредиту в розмірі 34336,72 грн та суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. На підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» вищевказана сума нарахованої неустойки не підлягає стягненню з відповідача. Крім того, як вбачається з довідки, до так званих штрафних санкцій, які позивачем заявлено до стягнення, включено суму плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. Добропільським міськрайонним судом Донецької області в заочному рішенні від 23 січня 2020 року було встановлено, що 10 квітня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис № 7957, за яким стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк», що є правонаступником усіх прав і обов`язків АТ «Банк Ренесанс Капітал», борг за кредитним договором №GP-6405200 від 26.05.2014 року, який був укладений між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал»», за період з 09.04.2018 року по 09.04.2019 року, в розмірі 74416,22 грн, який складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 27 658,13 грн; простроченої заборгованості за комісією - 17 093,92 грн.; простроченої заборгованості за процентами - 4 858,76 грн.; неустойки за порушення зобов`язань по кредиту - 24 805,41 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату із стягувача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» в розмірі 500 грн, які підлягають стягнення з боржника на користь стягувача. 30.04.2019 року на підставі вищевказаного виконавчого напису було відкрито виконавче провадження приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. (ВП №59003770). 07.05.2019 року вищевказаним приватним виконавцем винесено постанову по виконавчому провадженню №59003770, згідно якої звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , відповідно до виконавчого напису № 7957 від 10.04.2019 року. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, встановлені в заочному рішенні Добропільського міськрайонного суду від 23 січня 2020 року обставини в даному випадку доказуванню не підлягають. 23 січня 2020 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області ухвалено заочне рішення по цивільній справі № 227/4269/19 за позовом [PERSON] до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., яким позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 10 квітня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 7957, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за Кредитним договором № GP-6405200 від 26.05.2014 року за період з 09.04.2018 року по 09.04.2019 року, в сумі 74 416,22 грн та суми за вчинення виконавчого напису в розмірі 500,00 грн, а всього на загальну суму 74 916,22 грн. Рішення набрало законної сили 04.03.2020 року. З аналізу вищевикладеного виходить, що сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису не є, по-перше, взагалі штрафною санкцією за порушення умов кредитного договору, а по-друге, дана витрата залишається за позивачем, оскільки заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню, і не може бути безпідставно перекладена на відповідача. Щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] 13101,53 грн заборгованості по комісії за користування кредитом, то суд зазначає наступне. Згідно п. 4.3. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, за обслуговування кредиту позичальник щомісячно сплачує комісію у розмірі, вказаному в пропозиції, від початкової суми кредиту, перерахованої банком згідно з цим розділом (база розрахунку комісії). У пропозиції укласти договір (оферта) від 26 травня 2014 року, яка разом із Загальними умовами договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, є невід`ємною частиною даного кредитного договору, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 1,35% (п.2.4), а розмір щомісячного платежу від загальної суми кредиту становить 409,43 щомісяця, яка має сплачуватись протягом 48 місяців. Згідно розрахунку банку заборгованість за комісією становить 13101,53 грн. Проте, обґрунтованим є посилання представника відповідача, що позивач надав позичальнику кредит на споживчі потреби, що також підтверджується п. 1 Пропозиції укласти договори (оферта) (а.с.8), тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013, умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Згідно статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) встановлює, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що встановлення у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну плату, а саме винагороду є незаконним, оскільки банк не повинен встановлювати платежі обов`язкові для споживача за свої дії, на власну користь. Крім того, суд зазначає, що Банком не визначено у Кредитному договорі, які саме послуги за комісію, так звану щомісячну винагороду, надаються клієнту. Умови кредитного договору, якими встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків. Як наслідок, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення суми простроченої заборгованості по нарахованій комісії задоволенню не підлягають. Оскільки сторонами було належним чином укладено кредитний договір, який відповідачем підписаний, а отже останній ознайомлений з його істотними умовами, проте які не виконані в повному обсязі та у встановлений договором строк, а також з урахуванням строків позовної давності, за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 24792,26 грн (заборгованість за кредитом у розмірі 21993,91 грн + заборгованість за простроченими відсотками 2798,35 грн). Визначаючи суму заборгованості до стягнення з відповідача, суд враховує, що з [PERSON] в примусовому порядку в рахунок погашення заборгованості за договором GP-6405200 від 26 травня 2014 року, на підставі виконавчого напису № 7957 від 10.04.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. стягувались грошові кошти до моменту визнання судом цього виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За період з червня 2019 року по січень 2020 року всього було відраховано з пенсійних виплат відповідача в рахунок погашення заборгованості кошти в розмірі 13662,42 грн., що підтверджується відомостями про відрахування по особовому рахунку [PERSON] , виданими 30 січня 2020 року Добропільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області. З урахуванням вже виплаченої суми, до стягнення з відповідача на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» підлягає заборгованість за кредитним договором GP-6405200 від 26 травня 2014 року в розмірі 11129,84 грн (24792,26 грн - 13662,42 грн). В силу вимог ст. 141 ЦПК України, в користь позивача із відповідача слід стягнути понесені судові витрати по справі пропорційно до задоволених позовних вимог, зокрема 295,73 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial