Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач ТзОВ «Колективне Агенство Фактор» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з останнього в свою користь заборгованість за договором № R53100457153B від 23.08.2013 року у розмірі 32 003,76 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.05.2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Факторингова Компанія «ФК Факторинг» було укладено договір про відступлення права вимоги № 200514нв відповідно до якого ТОВ «Факторингова Компанія «ФК Факторинг» набуло право грошової вимоги до боржника реального та належного виконання обов'язків за договором № R53100457153B від 23.08.2013 року. Відповідно до умов договору про відступлення прав вимог № 20/05/14-ц від 20.05.2014 року, укладеного між ТОВ «Факторингова Компанія «ФК Факторинг» та ТОВ «Колекторське Агентство Фактор», первісний кредитор передав, а новий кредитор набув право вимоги до боржника реального та належного виконання обов'язків за договором № R53100457153В від 23.08.2013 року. 23.08.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та фізичною особою - [PERSON] було укладено кредитний договір № R53100457153В, у відповідності до умов якого ПАТ «ВТБ Банк» надав відповідачу грошові кошти на умовах платності, строковості та повернення у розмірі: 20000 грн. Водночас, відповідно до умов зазначеного договору, відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитними коштами, неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені вищевказаним договором. Первісний кредитор ПАТ «ВТБ Банк» свої зобов'язання за вищевказаним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредитні кошти у розмірі встановлені договором. Проте відповідач уклавши з кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, систематично порушував свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості. Станом на 03.02.2015 року, заборгованість відповідача за вищевказаним кредитним договором становить: 32003 грн. 76 коп., яка складається з 24153 грн. 78 коп. - заборгованості по тілу кредиту, яка була передана банком та 7849 грн. 98 коп. - пені за прострочення повернення кредитних ресурсів. Одночасно позивачем були вжиті заходи досудового врегулювання спору, що підтверджується копією відправленої претензії та отриманим поштовим повідомленням про вручення відповідачеві особисто, але жодних дій для вирішення спору зі сторони відповідача вжито не було, що і стало підставою для звернення за захистом прав та законних інтересів позивача до суду. Враховуючи те, що на даний час кредитна заборгованість відповідачем не погашена, відповідач не здійснює ніяких дій для погашення заборгованості в добровільному порядку, а тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом, який просить задовольнити. Представник позивача ТзОВ «Колективне Агенство Фактор» у судове засідання не з'явився, подав суду клопотання у якому відзначив, що позовні вимоги підтримує повністю в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує та просить даний позов розглядати без участі представника ТзОВ «Колективне Агенство Фактор». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих для суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується, зокрема оголошенням в газеті «Урядовий кур'єр» № 145 від 11.08.2015 року, заперечень на позовну заяву відповідачем в суд подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечив проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 169, 224 ЦПК України приходить до переконання про можливість розглянути справу на підставі наявних доказів, постановивши заочне рішення. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, так як вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи встановлено, що 20.05.2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Факторингова Компанія «ФК Факторинг» було укладено договір про відступлення права вимоги № 200514нв відповідно до якого ТОВ «Факторингова Компанія «ФК Факторинг» набуло право грошової вимоги до боржника реального та належного виконання обов'язків за договором № R53100457153B від 23.08.2013 року. Відповідно до умов договору про відступлення прав вимог № 20/05/14-ц від 20.05.2014 року, укладеного між ТОВ «Факторингова Компанія «ФК Факторинг» та ТОВ «Колекторське Агентство Фактор», первісний кредитор передав, а новий кредитор набув право вимоги до боржника реального та належного виконання обов'язків за договором № R53100457153В від 23.08.2013 року. Так, 23.08.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та фізичною особою - [PERSON] було укладено кредитний договір № R53100457153В, у відповідності до умов якого ПАТ «ВТБ Банк» надав відповідачу грошові кошти на умовах платності, строковості та повернення у розмірі: 20 000 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи меморіальним ордером № 33959 від 23.08.2013 року. Водночас, відповідно до умов зазначеного договору, відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитними коштами, неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені вищевказаним договором. Згідно наявного у матеріалах справи розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № R53100457153B від 23.08.2013 року укладеного між ПАТ «ВТБ БАНК» та [PERSON] станом на 28.05.2014 року становить 24 153 грн. 78 коп. - заборгованості по тілу кредиту, яка була передана банком та у відповідності до п. 5.1 Кредитного договору, станом на 03.02.2015 року - 7 849 грн. 98 коп. пені за прострочення повернення кредитних ресурсів. Як вбачається із ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі. Згідно ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом беззаперечно встановлено, що відповідач [PERSON] уклавши з ПАТ «ВТБ Банк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, систематично порушував свої договірні зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку боржник добровільно не погашає. Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також те, що умовами вищевказаного кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний сплачувати заборгованість за кредитом і проценти за користування ним у строки та в розмірі як це було визначено договором, а тому, суд дійшов до висновку, що заявлений позов є підставним та підлягає до задоволення. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору та оголошення в пресі.

Outcome: approved