Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Представник Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» Гребенюк Олександр Сергійович звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 14.09.2011, яка станом на 20.07.2020 становить 139524 грн 86 коп. та складається з наступного: заборгованість за простроченим кредитом - 5494,82 грн, заборгованості за відсотками нарахованими згідно ст. 625 ЦКУ- 1975,12 грн та пеня - 132054,92 грн (за період з 14.09.2011 по 31.08.2019). Також просить стягнути судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 2102 грн 00 коп. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим подав Анкету-Заяву №б/н від 14.09.2011. У цій заяві відповідач підтвердив свою згоду, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. 16.09.2013 відповідачу була видана кредитна картка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».з відновлюваною лінією кредитного ліміту в розмірі 4400 грн, якою він користувався протягом всього часу дії картки. Позивач зазначає, що в такий спосіб між сторонами у відповідності до ст.634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанком був укладений договір, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст.1066 ЦК України) та кредитного договору (ст.1054 ЦК України). Для користування кредитним картковим рахунком відповідач, за твердженням позивача, отримав кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 4400,00 грн. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість користуватись кредитними коштами у виді кредитного ліміту та повертати їх на умовах, передбачених договором, в тому числі і шляхом списання відсотків за рахунок кредитного ліміту. Позивач вказує, що відповідач неналежно виконував свої зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка за підсумком усіх складових боргу станом на 20.07.2020 становить 139524 грн 86 коп., про стягнення яких позивач просить суд. Ухвалою від 17.09.2020 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та роз`яснено право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні може бути призначено за клопотанням сторін. 06.11.2020 на адресу суду повернувся конверт з позовною заявою з додатками та ухвала суду про відкриття провадження з відміткою працівника поштового зв`язку Укрпошта: «Повертається - адресат відмовився та за закінченням терміну зберігання», що дає підстави розглянути справу у спрощеному порядку за наявними у справі матеріалами, відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, суд встановив наступне. 21.05.2018 Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» змінило свою назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». 14.09.2011 відповідач [PERSON] подав позивачу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) Анкету-Заяву, якою приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.17). За змістом заяви відповідач підтвердив свою згоду, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також у цій заяві відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Відповідно до Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», пільговий період по кредитній картці «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» надається тривалістю 55 днів за умови погашення всієї заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. Базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) з 01.09.2014 - 2,9%, а з 01.04.2015 - 3,6%. Обов`язковий щомісячний платіж - 7% від заборгованості (але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості), а з 01.04.2014 - 5% від заборгованості (але не менше 100 грн та не більше залишку заборгованості). Пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів списується у день списання процентів та складає: Пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. та + 100 грн пені щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму 100 грн другий місяць поспіль і більше. Штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань - 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с.18). Згідно довідок, які надав позивач, відповідачу [PERSON] було видано одну картку: 16.09.2013 - картка № [NUMBER] з терміном дії до 04/17. З метою використання кредитного ліміту та проведення відповідних операцій з використанням вищевказаної картки з 16.09.2013 стартував картковий рахунок з встановленим кредитним лімітом 4400,00 грн. 09.09.2016 надання послуг відповідачу з використанням платіжної картки було припинено, кредитний ліміт -0,00 (а.с. 15,16). Позивач не подає доказів ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, діючими Тарифами, а також доказів вручення відповідачу Пам`ятки клієнта, як невід`ємної частини договору. За таких обставин суд не може вважати доведеним факт, ознайомлення відповідача з діючими на той час та в подальшому зміненими Умовами та Правилами кредитування, а тому не надає їм детальної оцінки, як таким, що підтверджують діючі між сторонами умови кредитного договору. За даними розрахунків боргу за кредитним договором на підставі Анкети-Заяви б/н від 14.09.2011, [PERSON] , починаючи з 16.09.2013 почав користуватись кредитними коштами за допомогою картки з встановленим кредитним лімітом та прострочив зобов`язання по їх поверненню щомісячними мінімальними платежами. При цьому на залишок кредиту (неповернутих коштів) відповідачу нараховувались проценти на поточну та прострочену заборгованість за ставками вказаними в Тарифах банку, яка з 01.04.2015 зафіксована на рівні 3,6 % в місяць (а.с.8-12,17).. Відповідно до поданих Банком розрахункових документів, станом на 30.04.2017 борг відповідача за тілом кредиту (неповернута позика та нараховані відсотки) склав 5494,82 грн та в подальшому не змінювався, оскільки строк дії кредитної картки на цю дату сплив. Починаючи з 01.11.2015 банком розпочалось нарахування пені (штрафу) у фіксованому розмірі (50 та надалі 100 грн) за несвоєчасність сплати щомісячного мінімального платежу, а з 01.02.2016 додатково почалось нарахування пені за кожен день прострочки З розрахунку боргу видно, що за період з 01.11.2015 по 30.09.2019 нарахована банком щомісячна пеня у фіксованій сумі за накопичувальним підсумком склала 4650,00 грн, а Пеня іншого виду - у відсотках за кожен день прострочки за період з 01.02.2016 по 30.09.2019 склала 142152,92 грн. Простим арифметичним складанням усіх операцій відповідача з використанням картки судом встановлено, що відповідач всього за період з 16.09.2013 по 09.07.2015 використав на свої споживчі потреби 4734,52 грн кредитних коштів, а повернув банку - 896,43 грн (а.с. 8-14). В підсумку позивач АТ КБ «ПриватБанк» зробив та подав суду розрахунок боргу станом на 30.09.2019, де визначив загальну заборгованість за наданим кредитом в сумі 152297,74 грн, яка складається з боргу по тілу кредиту - 5494,82 грн; та пені - 146802,92 грн, до складу якої увійшла пеня за накопичувальним підсумком, нарахована у відсотках за кожен день прострочки на залишок боргу та пеня у фіксованій сумі за несвоєчасність сплати мінімального щомісячного внеску ( 142152,92 грн + 4650,00 грн). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Враховуючи подані позивачем докази та встановлені на їх підставі обставини справи, суд вважає, що у даній справі неможливо в повній мірі застосувати до правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», як в період кредитування (з часу написання відповідачем заяви (14.09.2011) до закінчення строку дії кредитної (платіжної) картки (30.04.2017), так і після цього до моменту завершення розрахунку суми кредитного боргу по всім складовим (20.07.2020). Підсумовуючи все вищевикладене, суд встановив, що відповідач [PERSON] був клієнтом Банку, оскільки подав Анкету-Заяву б/н від 14.09.2011 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Упродовж з 16.09.2013 по 09.09.2016 відповідач користувався кредитним лімітом та використав на власні споживчі потреби кошти банку в сумі 4734,52 грн, які повертав з простроченням термінів щомісячних мінімальних платежів, та всього повернув 896,43 грн. Враховуючи, що кредитування відповідача припинилось зі строком дії кредитної картки - 04/2017, суд вважає, що визначене позивачем на цю дату тіло кредиту (неповернуті кредитні кошти та нараховані відсотки) в сумі 5494,82 грн є простроченим зобов`язанням та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Розрахунки пені, зроблений позивачем, не розцінюється судом як такий, що відповідає Умовам та Правилам надання банківських послуг, а також Тарифам діючими на день нарахування, з якими відповідач був належним чином ознайомлений. А отже визначення позивачем загальної суми пені за накопичувальним підсумком в розмірі 146802,92 грн, є недоведеним, оскільки не ґрунтується на ставках, розмірі та порядку нарахувань, на які погодився позичальник шляхом написання Анкети - заяви приєднання до банківських послуг в ПриватБанку від 14.09.2011 Що стосується стягнення з відповідача додаткових 1975,12 грн як заборгованість за відсотками нарахованими згідно ст. 625 ЦК України в період з 01.11.2019 по 20.07.2020, за подвійною процентною ставкою річних (86,40 %), то така вимога задоволенню також не підлягає, виходячи з наступного. У анкеті- заяві [PERSON] , а також в Тарифах, які діяли на час написання такої заяви, не визначено відповідного розміру відповідальності за невиконання порядку та строків повернення кредиту (прострочення грошового зобов`язання) з посиланням на ст. 625 ЦК України. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування процентів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором позивач посилався на п.2.1.1.2.12 Умови та Правил надання банківських послуг, які почали діяти з 01.03.2019, та з якими відповідач, що прострочив грошове зобов`язання не був ознайомлений, оскільки кредитні відносини між ним та банком припинились ще у квітні 2017 року з закінченням строку дії картки. В будь-якому разі, виходячи з положень ст. 625 ЦК України, де ставка за прострочення грошового зобов`язання визначена в розмірі 3% річних, підвищення цієї ставки, без згоди відповідача, в односторонньому порядку до 86,40 % річних не відповідає вимогам закону, засадам добросовісності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача, не розцінюється судом, як визнання позовних вимог та/або обставин, якими вони обґрунтовуються, з огляду на те, що подання заперечень на позов це право, а не обов`язок відповідача і це право не може бути обмежене будь-яким способом, в тому числі і шляхом застосування норм Цивільного процесуального кодексу України щодо звільнення позивача від доказування. Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в межах їх доведеності - 5494,82 грн, що є простроченим тілом кредиту (неповернуті позичені кошти та проценти за користування ними), обраховані на дату закінчення строку дії картки (строку кредитування). При ухваленні такого рішення, суд також керується критеріями розумності та справедливості та враховує співвідношення позичених відповідачем коштів (4734,52 грн) на власні споживчі потреби та фактично повернутих коштів Банку (896,43 грн). Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу положень ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до суми задоволених позовних. Позивач при поданні позову сплатив 2102,00 грн судового збору, ціна позову, визначена ним в розмірі 139524,86 грн, а суд задовольняє вимоги на суму 5494,82 грн, що становить 4 %. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 84,00 грн судового збору (2102,00 х 4%) На підставі викладеного,

Outcome: partial