Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач у березні 2014 року звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів. Обґрунтовуючи позовну заяву [PERSON] зазначала, що перебувала у шлюбі з [PERSON] з жовтня 2008 року по березень 2013 року, від шлюбу сторони у справі мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO]. З огляду на те, що дитина проживає разом з позивачкою, а відповідач не надає належної матеріальної допомоги, просила суд стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з березня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив суд його задовольнити виходячи з підстав та обставин наведених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив суд стягнути з нього аліменти на утримання сина у розмірі 400 гривень щомісячно починаючи з вересня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач у справі має ще одну неповнолітню дитину, у задоволенні іншої частини позовних вимог - заперечував. Крім того, відповідач у своїх поясненнях зазначив, що ним було добровільно сплачено позивачу кошти на утримання сина, зокрема: за січень 2014 року у сумі 800 грн. та за лютий 2014 року у сумі 800 грн., просив це врахувати при винесенні рішення, надав у підтвердження сплати відповідні розписки. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON]. перебували у шлюбі з 11.10.2008 року, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м.Києва (актовий запис №728). Згаданий шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.03.2013 року (а.с.7, 9). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с.8). Спору між сторонами щодо місця проживання сина немає, він проживає разом з матір'ю. Судом встановлено, що з часу розірвання шлюбу між сторонами у справі відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] не проживають разом, спільного господарства не ведуть, спільним побутом не пов'язані, не мають взаємних прав та обов'язків (за виключенням прав та обов'язків, пов'язаних з вихованням, спілкуванням та утриманням спільного сина). Статтею 180 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Встановлено, що у відповідача є ще один син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 02.08.2001 року, актовий запис №992 (а.с.27). Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 184 ч. 1 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Водночас відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності у нього постійного (офіційного) місця роботи, [PERSON] повідомив суду, що офіційно не працює. Як вбачається зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 1032 гривні на місяць. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по утриманню дитини покладено на обох батьків (у тому числі і на позивачку у справі), суд приходить до висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 800 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде справедливим та достатнім виходячи з того, що у відповідача [PERSON] є також неповнолітній син [PERSON] від першого шлюбу в утримання якого він бере участь, а також з огляду на інші обставини описані у рішенні суду вище. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 192 СК України). Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 2 статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Разом з тим у позовній заяві [PERSON] не зазначено та матеріали справи не містять доказів того, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, не здобуто таких доказів і у ході судового засідання, тому у частині стягнення аліментів з відповідача за минулий час позивачу необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial