Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач у вересні 2018 року звернулася до суду з вказаним вище позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений 20 червня 2008 року, та судові витрати покласти на відповідача, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільного господарства не ведуть та тривалий час проживають окремо. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. 21 вересня 2018 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання на 06 грудня 2018 року. Позивач у підготовчому судовому засіданні 06 грудня 2018 року позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у підготовчому судовому засіданні 06 грудня 2018 позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Дослідивши письмові докази справи, заслухавши позивача та відповідача, а також з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також враховуючи інші обставини життя подружжя, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб 20 червня 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ясинувата Ясинуватського міськрайонного управління юстиції Донецької області між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 88 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с.4). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами у справі склалися негативні стосунки, оскільки сторони між собою не знаходять порозуміння, втратили один до одного почуття поваги та кохання, внаслідок чого вже тривалий час між подружжям не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки, сторони не ведуть спільного господарства та тривалий час разом не проживають, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнав до розгляду справи по суті, а також те, що визнання останнім позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе шлюб між позивачем та відповідачем - розірвати. Суд, відповідно до ст. 133, 141, 142 ЦПК України врахував те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому вважає за потрібне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, що становить 352,40 грн, а також стягнути з відповідача на користь позивача половину сплаченого судового збору у розмірі 352,40 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved