Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 12.07.1973 р. по 01.07.1994 р. та з 24.04.1995 р. по 09.04.2010 р. перебував у трудових відносинах з відповідачем, був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах. Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці позивач отримав професійне захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії токсико-пилової етиології в фазі загострення. Емфізема легень другого ступеню. Легенева недостатність другого-третього ступеню. Хронічне легеневе серце, субкомпенсоване. Недостатність кровообігу другого ступеню. Захворювання професійне. Хронічний рінофаринголарингіт. Захворювання професійне (від впливу токсичних, подразнюючих, алергізуючих речовин). Нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху (третя ступінь) професійного характеру (від тривалого впливу інтенсивного шуму)». Причиною виникнення професійного захворювання згідно акту № 9 від 04.02.2010 р. є недосконалість технологій, неефективність використання засобів індивідуального захисту, тривала робота у шкідливих умовах праці, проведення робіт в умовах підвищених рівнів виробничого шуму, пилу, загазованості. Відповідно до Акту огляду МСЕК від 02.04.2010 р. ступінь втрати професійної працездатності у позивача становила 70% та встановлено ІІ групу інвалідності. 01.04.2011 р. позивачеві на МСЕК підтверджено 70% стійкої втрати професійної працездатності та підтверджено другу групу інвалідності внаслідок професійного захворювання. 01.04.2013 р. позивачеві на МСЕК встановлено 75% стійкої втрати професійної працездатності та підтверджено другу групу інвалідності внаслідок професійного захворювання. Тому позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 22500 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та дав пояснення аналогічні вищевикладеному. Представник відповідача ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» в судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що позивач не надав доказів на спричинення йому моральної шкоди. Крім того, позивач був ознайомлений з умовами праці, забезпечений засобами індивідуального захисту. Скарг від нього на неналежні умови праці не надходило, а тому вважає, що позивач сам винен в тому, що він втратив 75% працездатності. В задоволенні позову просить відмовити. Судом встановлено, що з 12.07.1973 р. по 01.07.1994 р. та з 24.04.1995 р. по 09.04.2010 р. позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах (а.с. 4-6). Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці позивач отримав професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання № 9 від 04.02.2010 р. (а.с. 9). Відповідно до Акту огляду МСЕК від 07.04.2010 р., - ступінь втрати професійної працездатності у позивачастановила 70% та встановлено ІІ групу інвалідності. 03.04.2013 р. позивачеві на МСЕК встановлено 75% стійкої втрати професійної працездатності та підтверджено другу групу інвалідності внаслідок професійного захворювання (а.с. 13). Суд вважає, що ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» не створило належних умов праці на робочому місці позивача, внаслідок чого позивач отримав професійне захворювання. В справі є достатні докази, які свідчать про те, що небезпечні та шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На момент встановлення позивачеві стійкої втрати професійної працездатності набрав чинності Закон України про внесення змін до абзацу 4 статті 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей), виключено підпункт «е» пункту 1 частини 1 статті 21, частина 3 статті 28, частина 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, - на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, позовна давність не поширюється. Саме з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я звернувся позивач до суду, тому суд вважає, що до цих вимог позовна давність не застосовується. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, а також фізичних страждань, характер і тривалість цих страждань; стан здоров'я потерпілого та те, що йому встановлено безтерміново 75% втрати професійної працездатності та встановлено ІІ групу інвалідності, вік, наслідки професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням цих обставин суд визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачеві, в розмірі 11250грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» необхідно стягнути 243,60 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: partial