Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач у грудні 2013 року звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути на його користь з відповідачів по 33674,75 грн. з кожної у рахунок погашення боргу від нестачі товарів та судові витрати у вигляді судового збору. Зазначає, що згідно розпоряджень від 31.01.2012 року відповідачі працювали у позивача продавцями продовольчих товарів магазину «Райдуга» в смт. Затишшя і з ними відповідно 01.03.2002 року та 01.07.2009 року були укладені договори про повну матеріальну відповідальність. Стверджує, що 17.06.2013 року у вказаному магазині був здійснений переоблік товарів і було виявлено їх нестачу у розмірі 60 000 грн., а при прийманні-передачі в магазині 29.06.2013 року було встановлено нестачу у розмірі 68 111 грн.. В обґрунтування позовних вимог посилається на акт документальної ревізії від 08 листопада 2013 року, за яким станом на 24.07.2012 року залишки товарів у цьому магазині становили 84195,15 грн., а станом на 29.06.2013 року - 54492,57 грн.. За вказаний період у магазин за видатковими накладними постачальників у кількості 317 штук надійшло товарів на суму 283050,64 грн., до каси позивача надійшла виручка від їх реалізації на суму 220616,69 грн. та виплачена з виручки заробітна плата відповідачам на суму 24787,04 грн.. Виходячи з наведених даних позивач визначає розмір нестачі в сумі 67349,49 грн. (84195,15 + 283050,64 - 220616,69 - 24787,04 = 121842,06 та 121842,06 - 54492,57 = 67349,49). Вважає, що відповідачі своїми підписами на сторінках інвентаризаційного опису і порівняльній відомості фактично не заперечували про розмір нестачі, а на порушення договорів про повну матеріальну відповідальність вони не вели облік руху товарів, не складали товарно-грошові звіти, не вживали залежних від них заходів до запобігання шкоди. У судовому засіданні представник позивача свої вимоги підтримав повністю і додатково пояснив, що результати інвентаризації станом на 17.06.2013 року не були оформлені документально і надати їх неможливо. Звіти відповідачі не здавали, але до відповідальності за це їх не притягували і облік вели за накладними. Зазначає, що відповідачі періодично залучали до торгівлі в магазині свою мати та бабу [PERSON] без оформлення трудових відносин і вона платила за них в погашення виявленої нестачі. Виплату заробітної плати відповідачам з виручки може підтвердити документами. Представник відповідачів позов не визнав і суду пояснив, що разом з відповідачами з 2011 року в магазині працювала продавцем [PERSON], з якою позивач про її роботу не укладав будь-яких договорів та яка за квитанцією № 121 від 13 серпня 2013 року вносила в касу позивача грошові кошти в рахунок погашення нестачі в сумі 1800 грн.. Зазначав, що відповідачі за дорученням позивача з отриманої виручки від продажу товарів сплачували представникам постачальників вартість отриманого від них товару, рахунки за спожиту у магазині електроенергію у приблизній сумі 14300,46 грн., роботу прибиральниці [PERSON] у приблизній сумі 6000 грн., належну відповідачам заробітну плату у розмірі 4% від виручки за продані товари у приблизній сумі 47973 грн.. Представник відповідачів заявляв клопотання про витребування від позивача, зокрема, актів контрольних перевірок інвентаризацій; книги реєстрації розпоряджень правління позивача за 2012 рік; документи про оплату позивачем отриманих від постачальників в магазині «Райдуга» продовольчих товарів та заробітної плати відповідачам за період починаючи з 01.08.2011 року до 29.06.2013 року, які не були надані позивчем. Під час розгляду справи судом досліджені наведені нижче надані сторонами докази, а також допитані в судовому засіданні свідки, які дали наступні пояснення: [PERSON], що з 2002 року працювала у позивача продавцем магазину «Райдуга» смт. Затишшя, де пізніше стала працювати її донька [PERSON] і мати [PERSON], яка працювала у магазині з відома голови позивача [PERSON] та її заступника [PERSON] і отримувала разом з ними заробітну плату в певному проценті від виручки. Заробітну плату вони з відома позивача самі брали з виручки в магазині без оформлення про це будь-яких документів і за неї вони ніде не розписувались. З виручки в магазині вони оплачували витрати на бензин при виїзній торгівлі, спожиту магазином електроенергію, придбання канцтоварів, оплату роботи прибиральниці [PERSON] в розмірі 500 грн. на місяць. Інвентаризації в магазині проводились щорічно, а у 2013 році вона була двічі і позивач стверджував про наявність нестачі відповідно у розмірі 60000 грн. і 67000 грн., які вони не визнавали. Звітів про рух товарів в магазині позивач від них не вимагав. Стверджує, що з розпорядженням № 6 від 01.02.2012 року позивач її не знайомив, а заяву позивачу від 12.08.2013 року про погашення нестачі в сумі 22500 грн. вона написала під тиском позивача. Підтверджує наявність свого підпису на усіх сторінках інвентаризаційного опису та у порівняльній відомості станом на 29.06.2013 року. Заперечує наявність її підпису на наданих позивачем 4 зошитах з описом товару в магазині станом на 24.07.2012 року, а також у графі «Отримав» копій накладних постачальників розташованих у томі 2 справи на аркушах 98, 100, 118 (зворот), 129 (зворот), 159, 178, 183, 198, 198, 207, 213, 217, 218, 231, 237 (зворот). [PERSON], що працювала у належному позивачу магазині «Райдуга» смт. Затишшя з 2009 року разом з мамою [PERSON] і бабою [PERSON]., яка працювала у магазині з відома голови позивача [PERSON] та її заступника [PERSON] і отримувала разом з ними заробітну плату в певному проценті від виручки. Інвентаризації у магазині проводилися у 2011 і 2012 роках без виявлення нестачі, а у 2013 році двічі встановлювали нестачу, з розміром якої вона була незгодна. Підтверджує наявність свого підпису на усіх сторінках інвентаризаційного опису та у порівняльній відомості станом на 29.06.2013 року. Стверджує, що заява від її імені позивачу за 12.08.2013 року підписана не нею, а іншою особою. Також заперечує наявність її підпису на наданих позивачем 4 зошитах з описом товару в магазині станом на 24.07.2012 року, а також у графі «Отримав» копій накладних постачальників розташованих у томі 2 справи на аркушах 98, 100, 118 (зворот), 129 (зворот), 159, 178, 183, 198, 198, 207, 213, 217, 218, 231, 237 (зворот). [PERSON], що офіційно працювала у позивача з 1998 по 2009 рік. Потім з відома голови позивача [PERSON] та її заступника [PERSON] працювала без оформлення продавцем належного позивачу магазину «Райдуга» смт. Затишшя разом з донькою [PERSON] і онукою [PERSON], де вони утрьох з каси магазину отримували заробітну плату у проценті від виручки за яку ніде не розписувались. Позивач не оформляв її на роботу щоб не платити внески до пенсійного фонду. З виручки в магазині вони оплачували витрати на потреби позивача, спожиту магазином електроенергію, оплату роботи прибиральниці [PERSON] в розмірі 500 грн. на місяць. Інвентаризації у магазині проводились без встановлення нестачі двічі у 2011 році і один раз у 2012 році, а у 2013 році було дві інвентаризації і позивач кожен раз заявив про нестачу. Вони нестачу не визнавали і виявили, що вона була виведена у зв'язку з тим, що попередній залишок товарів був безпідставно збільшений до приблизно 80000 грн. замість фактичного у розмірі приблизно 40000 грн.. Вони звертались до керівництва позивача, які визнали, що фактичний розмір нестачі становить 22348 грн. на погашення якої вона сплатила в касу позивача 1800 грн. за квитанцією № 121 від 12.08.2013 року. Підтверджує наявність свого підпису на усіх сторінках інвентаризаційного опису та у порівняльній відомості станом на 29.06.2013 року. Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність укладений 01.03.2002 року позивачем з [PERSON], як продавцем (том 1, а.с. 33-34). Договір про повну матеріальну відповідальність укладений 01.07.2009 року позивачем з [PERSON], як продавцем магазину (том 1, а.с. 32). У трудовій книжці [PERSON] останніми є записи за №№ 16 і 17 про її прийняття на посаду продавця в ГВП «Райдуга» позивача 01.07.2005 року та звільнення з роботи 01 жовтня 2009 року за власним бажанням. Записи засвідчені головою правління позивача [PERSON] (том 1, а.с. 55). У розпорядженнях позивача від 31.01.2012 року за №№ 3 і 4 вказано про прийняття на роботу відповідачів продавцями продовольчих товарів в магазин «Продовольчі товари» смт. Затишшя з повною матеріальною відповідальністю у зв'язку з ліквідацією госпрозрахункового відособленого підрозділу (ГВП) «Радуга». Підписи відповідачів про ознайомлення з розпорядженням відсутні (том 1, а.с. 30, 31). У розпорядженні позивача № 6 від 01.02.2012 року вказано про покладення обов'язків завідуючої магазину на [PERSON] - продавця магазину «Продовольчі товари» («Радуга») смт. Затишшя з призначенням в установленому порядку вести облік товарно-матеріальних цінностей, складати і своєчасно подавати «Звіт про рух та залишки цінностей» в магазині, дбайливо ставитись до матеріальних цінностей, брати участь у проведенні інвентаризацій товарно-матеріальних цінностей переданих колективу та своєчасно інформувати правління про всі обставини, які загрожують зберіганню цінностей. Підпис [PERSON] про ознайомлення з розпорядженням відсутній (том 1, а.с. 37). У чотирьох зошитах з написами «Інвентаризація, м-н «Радуга», 24.07.2012» наявний перелік товарів на суму відповідно 32982,85 грн., 21963,40 грн., 18046,53 грн., 2195,60 грн., які засвідчені чотирма підписами. У накопичувальній відомості до цих описів без зазначення дати за підписом головного бухгалтера позивача [PERSON] стверджується, що вони складені 24 липня 2012 року інвентаризаційною комісією у складі заступника голови правління з торгівлі позивача [PERSON], заступника головного бухгалтера [PERSON] в магазині «Райдуга» с. Затишшя і разом з торговою виручкою 8775, грн.. і розмінною монетою 231,75 грн. загальна сума складає 84195,15 грн. У поясненні [PERSON] від 21.06.2013 року вказано, що причину встановленої нестачі товарно-матеріальних цінностей в сумі 60000 за результатами ревізії 17.06.13 вона пояснити не може. В процесі роботи розрахунки з покупцями і з постачальниками проводила правильно (том 1, а.с. 35). У поясненні [PERSON] від 21.06.2013 року вказано, що причину встановленої нестачі товарно-матеріальних цінностей в сумі 60000 за результатами ревізії 17.06.13 вона пояснити не може. Буде ще проводити перевірку за документами (том 1, а.с. 36). Розпорядженням позивача № 7 від 29.06.2013 року передбачено у день його видання комісією у складі голови комісії Созанської В.Б. і члена комісії [PERSON] провести інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей в магазині «Продтовари» «Райдуга» у відповідачів, як матеріально-відповідальних осіб, у яких приймають [PERSON] і [PERSON] (том 1 а.с. 6). У інвентаризаційному опису товарів, матеріалів, тари і грошових коштів у торгівлі від 29 червня 2013 року зазначено, що залишки товарів за даними звіту на момент інвентаризації складають 122 603,39 грн., а фактична наявність товарів 54 492,57 грн.. Опис підписаний членами комісії та матеріально-відповідальними особами, серед яких, крім відповідачів, вказана також [PERSON] і наявні їхні підписи (том 1, а.с. 7-28). У «Сличительной ведомости результатов инвентаризации товаров, материалов, тары и денежных средств в торгове» від 29 червня 2013 року зазначені аналогічні відомості щодо вартості товарів і розмір нестачі за результатами інвентаризації визначений в сумі 68111,32 грн. Матеріально відповідальними особами вказані відповідачі, проте крім їхніх підписів є також підпис [PERSON] і членів комісії (том 1, а.с. 29). У заяві від 12.08.2013 року [PERSON] на адресу позивача вказано, що у зв'язку з виявленням нестачі при ревізії товарно-матеріальних цінностей в сумі 22500 гривень зобов'язується внести 7500 гривень до 31.12.2013 так як в магазині бригадна відповідальність. Вказану суму нестачі буде вносити в касу підприємства щомісяця. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 121 від 13.08.2013 року, позивачем прийнято від [PERSON] 1800 грн. на погашення нестачі (том 1, а.с. 54). В акті ревізії документів інвентаризації магазина «Продтовари «Райдуга» Фрунзівського районного споживчого товариства від 8 листопада 2013 року за підписом голови ревізійної комісії Спілки споживчих товариств Одеської області Навроцького В.І. вказано, що за результатами інвентаризації товарно-матеріальних цінностей у вказаному магазині станом на 24.07.2012 року залишки товарів становили 84195,15 грн.. Наступна інвентаризація була проведена станом на 17.06.2013р., якою було встановлено нестачу на суму 60000 грн., але повторні перевірки не проводились. При проведені інвентаризації 29 червня 2013 року зазначено фактичні залишки товарів в сумі 54492,57 грн.. Стверджується, що за період з 24.07.2012 року до 29.06.2013 року в магазин надійшло за накладними постачальників у кількості 317 штук товарів на загальну суму 283050,64 грн., до каси позивача надійшла виручка за касовими чеками в кількості 11 шт. на загальну суму 220616,69 грн., виплачено з виручки заробітної плати відповідачам 24787,04 грн.. Визначено, що за даними бухгалтерського обліку станом на 29 червня 2013 року залишки товарів повинні були становити 121842,06 грн. і нестача становить 67349,49 грн. (121842,06 - 54492,57). Зазначено, що матеріально-відповідальні особи не складали та не подавали в бухгалтерію позивача товарно-грошові звіти, проте це не вплинуло на результати інвентаризації (том 1, а.с. 46-47). Позивачем надані копії квитанцій про внесення відповідачами торгівельної виручки у кількості 68 штук (том 1, а.с. 64-77). Визначаючи наявність або відсутність підстав для задоволення позовних вимог, суд виходить з приписів частини 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 3 статті 60 цього Кодексу визначено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виходячи з принципу диспозитивності, встановленого статтею 11 цього Кодексу, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оцінюючи надані сторонами докази суд вважає встановленим, що разом з відповідачами у належному позивачу магазині «Райдуга» в смт. Затишшя та з відома його відповідних посадових осіб працювала продавцем [PERSON], яка разом з відповідачами як матеріально-відповідальна особа приймала участь у проведені інвентаризації станом на 29 червня 2013 року, про що свідчать її підписи разом з членами комісії у відповідних графах інвентаризаційного опису та порівняльної відомості, а також прийняття позивачем від неї грошових коштів на погашення нестачі товарів. Що стосується наявності та розміру нестачі в магазині станом на 29.06.2013 року, то суд вважає, що позивач не довів факту нестачі та її розміру виходячи з наступних міркувань. Інструкцією по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994 р. № 69, визначено, що проведення інвентаризації є обов'язковим перед складанням річної бухгалтерської звітності та при зміні матеріально відповідальних осіб (підпункти «б» і «в» пункту 3); основними завданнями інвентаризації, зокрема, є: виявлення фактичної наявності основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, установлення лишку або нестачі цінностей і коштів шляхом зіставлення фактичної наявності з даними бухгалтерського обліку (підпункти «а» і «б» пункту 7); контрольні перевірки інвентаризації повинні проводитись постійно діючою інвентаризаційною комісією з участю членів робочих інвентаризаційних комісій і матеріально відповідальних осіб після закінчення інвентаризації, але обов'язково до відкриття складу (комори, секції тощо), де проводилась інвентаризація. При цьому перевіряються з опису найбільш цінні матеріальні цінності та ті, що користуються підвищеним попитом. При виявленні значних розходжень між даними інвентаризаційного опису і даними контрольної перевірки призначається новий склад робочої інвентаризаційної комісії для проведення повторної суцільної інвентаризації цінностей. Результати контрольних перевірок інвентаризацій оформляються актом (пункт 11.6. і додаток № 1). Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», позивачу необхідно довести наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, то необхідно довести, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. У пункті 23 цієї постанови також роз'яснено, що дослідженню у справах такої категорії підлягають, зокрема, дані бухгалтерського обліку й інші документи про наявність і розмір прямої дійсної шкоди - матеріали інвентаризації, акти ревізії та облікових документів, актів й інших документів про недостачу, зіпсування, втрату, знищення майна. Порядок ведення такого бухгалтерського обліку встановлено для позивача Правилами складання, обробки і затвердження товарно-грошових звітів торговельних підприємств споживчої кооперації України, погодженими з Мінфіном і Мінстатом та затвердженим постановою правління Укоопспілки № 180 від 30 грудня 1994 року, якими передбачено що матеріально відповідальні особи роздрібних торговельних підприємств зобов'язані подавати в бухгалтерію кооперативної організації товарно-грошові звіти про рух і залишки товарів, тари і грошових коштів за формою № 059 - для магазинів (пункт 1.1.); які складаються не менше 4 разів на місяць (пункт 2.1. «б»); та у яких знаходять відображення усі операції роздрібного підприємства: надходження і видаток товарів і тари; здача виручки; витрати з виторгу на дозволені правлінням кооперативної організації (керівником госпрозрахункового підприємства) цілі у межах встановлених норм; переоцінка товарів і тари; списання бою, браку і псування товарів; списання завищення ваги тари та ін. (пункт 2.10.); а по закінченні звітного періоду і запису усіх операцій підраховуються підсумки по надходженню і видатку та виводяться залишки по товарах і тарі (пункт 2.14.); звіт обов'язково підписується матеріально відповідальною особою, а при колективній (бригадній) матеріальній відповідальності бригадиром або, при його відсутності, заступником і одним із членів бригади по черзі (пункт 2.17.). Суд вважає, що позивач зазначені вище товарно-грошові звіти відповідачів у будь-якій формі не надав, а також документально не підтвердив розмір залишку товарів у магазині станом на 24.07.2012 року і 17.06.2013 року та розмір виплаченої відповідачам заробітної плати за рахунок грошових коштів отриманих з виручки від продажу товарів у зв'язку з чим не спростував доводів відповідачів в тій частині, що розмір заробітної плати складав 4% від виручки у приблизній сумі 47973 грн.. Позивач також не спростував доводів відповідачів в тій частині, що вони за рахунок тієї ж виручки сплачували представникам постачальників вартість отриманого від них товару, оскільки на клопотання представника відповідачів (том 1 а.с.53) не надав документи про оплату ним отриманих від постачальників в магазині «Райдуга» товарів, а також не надав документи на підтвердження зазначеного в акті ревізії розміру витрат відповідачів з виручки від реалізації товарів на виплату їм заробітної плати в сумі 24787, 04 грн.. Судом приймаються до уваги заперечення відповідачів в частині відсутності їх підписів на опису товарів в магазині станом на 24.07.2012 року, а також у графі «Отримав» копій накладних постачальників розташованих у томі 2 справи на аркушах 98, 100, 118 (зворот), 129 (зворот), 159, 178, 183, 198, 198, 207, 213, 217, 218, 231, 237 (зворот), що має своїм наслідком відхилення цих доказів які не є допустимими, бо позивач не довів належність зазначених підписів відповідачам шляхом подання ним до суду відповідної заяви, призначення та проведення судово-почеркознавчої експертизи. Незважаючи на заперечення відповідачів щодо результатів інвентаризації позивачем не була здійснена контрольна перевірка інвентаризації та повторна суцільна інвентаризація цінностей. Суд відмічає те, що пунктом 2 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 22.01.1996 року № 116 встановлено, що розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки. Проте, позивач не надав документів про визначення розміру позовних вимог шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки, а наданий ним акт ревізії такої оцінки не замінює. Крім цього, позивачем не підтверджені документально зазначені в акті ревізії відомості про залишки товарів станом на 24.07.2012 року в сумі 84195,15 грн., факт та розмір нестачі станом на 17.06.2013 року в сумі 60000 грн., розмір виплаченої з виручки заробітної плати в сумі 24787,04 грн. щодо якого відповідачі вказують суму у 47973 грн. (том 1 а.с. 53). Також в акті зазначено про перевірку ревізором касових чеків в кількості 11 шт., а позивачем надані копії квитанцій про внесення відповідачами торгівельної виручки у кількості 68 штук (том 1, а.с. 64-77). Зазначені суперечності ставлять під сумнів правильність визначеного ревізором залишку товарів в магазині станом на 29.06.2012 року в сумі 121842,06 грн., виходячи з якого розмір нестачі він визначив в сумі 67349,49 грн.. Не надано позивачем пояснень та міркувань щодо заяви відповідачки [PERSON] на його адресу від 12.08.2013 року, у якій вона розмір виявленої нестачі зазначає в сумі 22500 гривень і зобов'язується внести 7500 гривень до 31.12.2013, так як в магазині бригадна відповідальність. Вказану суму нестачі буде вносити в касу підприємства щомісяця. За наведених вище обставин позов задоволенню не підлягає у зв'язку з ненаданням позивачем належних та допустимих доказів щодо наявності та розміру нестачі товарів в магазині. Позивач зазначає підставами для повної матеріальної відповідальності відповідачів за нестачу товарів укладені з ними 01.03.2002 року і 1.07.2009 року договори про повну матеріальну відповідальність хоча посилається при цьому на укладення з ними трудового договору з 31 січня 2012 року (том 1 а.с. 30-34). Доказів безперервних трудових відносин з відповідачами починаючи з дати укладення вказаних договорів по 29.06.2013 року включно позивач не надав, а оскільки ці договори були укладені до прийняття відповідачів на роботу 31 січня 2012 року, то суд вважає, що на цей час вони втратили свою чинність у зв'язку з укладенням нового трудового договору, а тому стосовно роботи відповідачів починаючи з дня прийняття на роботу 31.01.2012 року і на день проведення інвентаризації 29 червня 2013 року ці договори не були діючими. Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Частинами 3 і 4 статті 24 цього Кодексу встановлено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Крім цього, статтею 135-2 КЗпП встановлено, що при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність і укладатись письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність.. Форма цього договору затверджена наказом Мінпраці України від 12.05.96 року № 43 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 червня 1996 р. за № 287/1312, яким роботи, пов'язані з продажем (видачею) товарів (продукції), їх підготовкою до продажу незалежно від форм торгівлі та профілю підприємства (організації) зазначені у пункті 5 Переліку робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність. Виходячи з встановлених обставин щодо допуску позивачем [PERSON] до роботи в магазині, суд вважає, що з нею фактично був укладений трудовий договір, вона була членом бригади і разом з відповідачами утрьох спільно виконували у належному позивачу магазині роботи з продажу товарів, що викликало необхідність укладення позивачем договору з [PERSON] та відповідачами про бригадну матеріальну відповідальність і має своїм наслідком неможливість розмежувати матеріальну відповідальність кожного з них при виявлені нестачі. За таких обставин питання про наявність нестачі товарів в магазині станом на 29.06.2013 року та підстав для матеріальної відповідальності зазначених вище осіб безпосередньо стосується також прав та обов'язків [PERSON], до якої позивач вимог не подавав та до участі якої у справі в якості співвідповідача будь-яких клопотань не заявляв. Виходячи з цього, позов також не підлягає задоволенню, оскільки у справі не бере участь співвідповідач, який потенційно може бути суб'єктом відповідальності за умови підтвердження факту нестачі товарів в магазині та наявності підстав для його матеріальної відповідальності, що не позбавляє позивача права повторного звернення до суду з позовом до всіх належних відповідачів.

Outcome: dismissed