Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач ТОВ «Вердикт Капітал» у червні 2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, в якому просив стягнути солідарно зі [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №11014072000 від 29.06.2006 року у розмірі 99823,64 гривень, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 20000 гривень. В обґрунтування вимог позивач вказав, що між позичальником [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» 29.06.2006 року був укладений кредитний договір №11014072000, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 18462 Шв.Франків зі сплатою 8,99% річних. За умовами кредитного договору, банк зобов`язувався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснювати сплату грошових коштів шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з метою погашення заборгованості за виданим кредитом та нарахованими процентами. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 18462 Шв.Франків. Крім того, з метою належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, банк та [PERSON] уклали договір поруки №1 від 29.06.2006 року. За умовами вказаних договорів поруки, поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №11014072000, та договором поруки №1 від 29.06.2006 року. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідачів, а ПАТ «УкрСиббанк» втратив такі права. За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 23.05.2019 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 282318,55 гривень, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 223846,31 гривень, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 58472,24 гривень. Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі кредитного договору №11014072000 від 29.06.2006 року. Загальний розмір заборгованості по сплаті нарахованих відсотків за подвійною обліковою ставкою НБУ та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 23.05.2019 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 99823,64 гривень, з яких: нараховані 3% річних - 20165 гривень, нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - 79658,64 гривень. Ухвалою суду від 25.06.2019 року відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачами подано відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] та [PERSON] просили залишити позовну заяву без розгляду. Вказали, що згідно позову ТзОВ «Вердикт Капітал» - це ТОВ «Кредекс Фінанс», і позивач надає документальне підтвердження про зміну назви установи з ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТзОВ «Вердикт Капітал» в серпні 2018 року. В свою чергу ТОВ «Кредекс Фінанс» 30.06.2016 року вже звертався до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення, посилаючись на договір про надання споживчого кредиту №11014072000 від 29.06.2006 року та договір факторингу №05/12 від 20.04.2012 року. Судом було встановлено, що строк позовної давності за договором про надання споживчого кредиту №11014072000 від 29.06.2006 року сплив 26.05.2013 року і на підставі цього 30.11.2016 року ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 13.03.2017 року рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 30.11.2016 року залишено без змін. В касаційну інстанцію ТОВ «Кредекс Фінанс» не звертався. Таким чином, Апеляційним судом Полтавської області 13.03.2017 року було поставлено крапку в судових спорах за договором про надання споживчого кредиту №11014072000 від 29.06.2006 року. Представник позивача не надав підтверджень, яким чином вказані судові рішення порушили права і інтереси ТзОВ «Вердикт Капітал», якого в той час взагалі не існувало в Державному реєстрі (а.с.71-73). Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому просив відхилити наданий відповідачами відзив на позовну заяву. Вказав, що предмет позову та підстави позову, які досліджувались судовими інстанціями, а саме: рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 30.11.2016 року та ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 13.03.2017 року в порівнянні з предметом та підставами позову даної справи зовсім інші. Позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» щодо стягнення 3% від простроченої суми з відповідачів, нараховані в межах строків загальної позовної давності, цілком ґрунтуються на нормах матеріального права та цілком відповідають судовій практиці Верховного Суду, в зв`язку з чим наведені твердження відповідачем у відзиві спростовуються в повному обсязі, а позовні вимоги товариства підлягають задоволенню у повному обсязі (а.с.93-95). В запереченнях щодо відповіді на відзив відповідачі просили залишити позовну заяву без розгляду. Вказали, що оскільки судового рішення про дострокове стягнення кредиту за договором про надання споживчого кредиту №11014072000 від 29.06.2006 року - не існує, то ПАТ «УкрСиббанк» за договором факторингу №05/12 від 20.04.2012 року не мав жодних підстав передати до ТОВ «Кредекс Фінанс» право грошової вимоги до [PERSON] та [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11014072000 від 29.06.2006 року, так і в ТзОВ «Вердикт Капітал» відсутні законні підстави для звернення до суду з будь-якими вимогами до [PERSON] та [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11014072000 від 29.06.2006 року. Тому, посилання позивача на розрахунок заборгованості за кредитним договором, як на підставу свого звернення до суду, враховуючи відсутність факту заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11014072000 від 29.06.2006 року, робить позовні вимоги позивача безпідставними (а.с.101-104). Згідно заяви (а.с.117-120) відповідачі просили закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмету спору. В судовому засіданні представник позивача - Коваль Т.В. позов підтримала, просила задовольнити повністю. Вказала, що договору факторингу з ТОВ «Вердикт Капітал» немає, просто відбулося перейменування товариства, код ЄДРПОУ залишився той же. Підставами для стягнення коштів з відповідачів є розрахунок заборгованості, договір відступлення права вимоги, кредитний договір. Станом на 20.04.2012 року у ТОВ «Кредекс Фінанс» оплат від відповідачів по кредитному договору не було. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні вимог. Вказав, що в 2016 році ТОВ «Кредекс Фінанс» подав позов, у зв`язку з наявністю боргу, але суди відмовили в задоволенні позовних вимог за пропуском строку позовної давності. Жодного переходу прав вимог не було, навіть код ЄДРПОУ у позивача залишився той же, що і у ТОВ «Кредекс Фінанс». Відповідно до ст.ст.513,517 ЦК України заміни кредитора та передачі документів в даному випадку не відбулося. Строк позовної давності сплив за договором споживчого кредиту. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, міжпозичальником [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» 29.06.2006 року був укладений кредитний договір №11014072000, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 18462 Шв.Франків зі сплатою 8,99% річних. За умовами кредитного договору, банк зобов`язувався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснювати сплату грошових коштів шляхом несення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з метою погашення заборгованості за виданим кредитом та нарахованими процентами (а.с.8-16). Відповідно до п. 1.2.2 договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до кредитного договору, але в будь-якому випадку не пізніше 27.06.2013 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору на підставі будь-якого з п.п.2.3., 4.9.,5.3.,5.6., 5.10.,7.4., 9.2., 9.14. Договору. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 29.06.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з яким, поручитель [PERSON] зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №11014072000 від 29.06.2006 року, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому (а.с.17-19). Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір Факторингу №05/12, відповідно до умов якого, ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за вказаним кредитним договором (а.с.30-34). Відповідно до п. 2.1. Договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року, клієнт (ПАТ «УкрСиббанк») зобов`язується відступити фактору (ТОВ «Кредекс Фінанс») права вимоги за кредитами, а Фактор зобов`язується придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх і сплатити ціну продажу, передбаченого цим договором. Копією акту приймання-передачі від 14 травня 2012 року підтверджується, що сторонами договору факторингу було підписано вказаний акт та передано право вимоги за кредитами. Крім того, п.3 Акту приймання - передачі визначено, що Клієнт передає (відступає) Права вимоги за кредитами Фактору (за переліком наведеним у частині А Додатку 1 (Реєстр заборгованості боржників) до договору, а фактор цим приймає такі Права вимоги за кредитами. Клієнт та Фактор підтверджують, що передача Прав вимоги за кредитами, переліченими у частині А Додатку 1 (Реєстру заборгованості боржників) до Договору, набуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього Акту приймання - передачі, як передбачено у пункті 2.3. Договору (а.с. 35). За таких обставин, ТОВ «Кредекс Фінанс» (новий кредитор та заставодержатель), з дня набрання чинності договору факторингу, тобто з 14 травня 2012 року, набуло права грошової вимоги та застави до відповідачів в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. З урахуванням того, що до ТОВ «Кредекс Фінанс» перейшли права кредитора за кредитним договором, приймаючи до уваги невиконання відповідачами зобов`язань по укладеному договору, ТОВ «Кредекс Фінанс» звернулося до суду із відповідним позовом. Як вбачається з копії протоколу № 01/08-2018 загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» від 01 серпня 2018 року, ТОВ «Кредекс Фінанс» перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», яке буде правонаступником всіх прав та обов`язків Товариства, внесені необхідні зміни до Статуту Товариства та Статут Товариства погоджений та затверджений у новій редакції, проведено державну реєстрацію змін до статутних документів Товариства (а.с.42). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 30.11.2016 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредекс Фінанс» до [PERSON] , третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу відмовлено у зв`язку з пропуском строку звернення до суду (а.с.74-77). Згідно рішення суду, строк позовної даності за договором про надання споживчого кредиту №11014072000 від 29.06.2006 року і для ТОВ «Кредекс Фінанс» починається з 26.05.2010 року і закінчується 26.05.2013 року. Вимога про звернення стягнення на предмет застави є похідною вимогою від стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, позовна давність спливла й на звернення стягнення на предмет застави. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 13.03.2017 року рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 30.11.2016 року залишено без змін. (а.с.78-81). Суд зазначає, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Щодо перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобов`язань. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності. Аналогічний по суті висновок зроблено в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 6-1996цс16. Будь-які дані про вчинення відповідачами в період з 14.05.2012 року і станом на 23.05.2019 року дій, що свідчать про визнання ними свого боргу в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Таким чином, після рішення суду, яким стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором, банк мав право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених положеннями частини другої статті 625 ЦК України. ТОВ «Кредекс Фінанс» (новий кредитор та заставодержатель), з дня набрання чинності договору факторингу, тобто з 14 травня 2012 року, набуло права грошової вимоги та застави до відповідачів в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Проте, судом встановлено, що жодними рішеннями судів не було стягнуто з відповідачів заборгованість задоговором про надання споживчого кредиту №11014072000 від 29.06.2006 року, а навпаки - відмовлено у задоволені вимог ТОВ «Кредекс Фінанс» до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду (ухвалаАпеляційного суду Полтавської області від 13.03.2017 року). Крім того, в матеріалах справи відсутні дані, як заявлено в позові, про укладення 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Вердикт Капітал» договору про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №11014072000, та договором поруки №1 від 29.06.2006 року. Вказаний договір було укладено з ТОВ «Кредекс Фінанс», в задоволенні позовних вимог якому задоговором про надання споживчого кредиту №11014072000 від 29.06.2006 року було відмовлено за пропуском строку позовної давності, а ТОВ «Вердикт Капітал» не відступалися права вимоги, оскільки 01.08.2018 рокувідбулося лише перейменування ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ «Вердикт Капітал». Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів і підлягають покладенню на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed