Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 39893,41 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23.02.2012 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 1300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач зазначає, що відповідно до п. 2.1.1.2.3., п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт (відповідач) дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. На думку позивача, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг. У позові позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. При цьому позивач посилається на ч.1 ст. 634 ЦК України згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», а також має право односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин договору відповідно до п. 5.5. «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач надав кредит, а позичальник зобовязаний відповідно до п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг повернути кредит та сплатити відсотки за його використання. У порушення статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України відповідач, на думку позивача, зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Також відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+ 5% від суми позову. Станом на 31.05.2017 року за розрахунками позивача, відповідач має перед ним заборгованість у розмірі 39893,41 грн., яка складається з наступного: 1033,77 грн. заборгованість за кредитом, 32145,16 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 4338,60 грн. заборгованість за пенею та комісією; штраф 500,00 грн фіксована частина, 1875,88 грн. штраф (процентна складова). В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечував, позов просить задовольнити. Відповідачка в судове засідання зявилася, позов заперечила. Представник відповідачки в судовому також заперечив позов і надав письмове клопотання про застосування строку позовної давності (а. с. 111-113). Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідачки не підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23.02.2012 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 1300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В матеріалах справи знаходиться копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 23.02.2012 року, підписана відповідачем. В тексті даної заяви зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява, разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг (а. с. 8). Таким чином, судом установлено, що [PERSON] уклала з позивачем договір приєднання. У відповідності до ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Таким чином, суд встановив, що позивач надав кредит, а позичальник зобовязаний відповідно до п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг повернути кредит та сплатити відсотки за його використання. У порушення статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, і не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, її заборгованість станом на 31.05. 2017 року складає: 1033,77 грн. заборгованість за кредитом, 32145,16 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 4338,60 грн. заборгованість за пенею та комісією; штраф 500,00 грн фіксована частина, 1875,88 грн. штраф (процентна складова), разом - 39893,41 грн. У той же час суд встановив наступне. Як вбачається з виписки за картою 5577****2526 [PERSON] з 24.02.2012 року (у наданій банком виписці помилково зазначений період з 01.01.1999 року), в період з 24.02.2012 по 31.08.2012 року позивачка сплачувала щомісячні платежі, спрямовані на погашення кредиту (виписка, а. с. 75-78). Так, згідно виписки вона сплатила: 140,00 грн. - 23.03.2012 року, 100,00 грн. 24.04.2012 року, 130,00 грн. - 24.05.2012 року, 130,00 грн. - 26.06.2012 року, 120,00 грн. 25.07.2012 року, 130,00 грн. 31.08.2012 року (а. с. 75-78). Згідно цієї ж виписки після сплати останньої суми у серпні 2012 року відповідачкою залишок після операції складає 746,37 грн. Після того, як відповідачка перестала сплачувати кредит, залишок, згідно виписки та розрахунку заборгованості почав зростати і станом на 31.05.2017 року досяг показників 40267,99 грн. (а. с. 54 на звороті). Таким чином, суд зясував, що останній щомісячний платіж був зроблений 31.08.2012 року. Згідно умов укладеного публічного договору приєднання, а саме, витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розділ «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» особа взяла на себе наступні грошові зобовязання, обумовлені договором: базова процентна ставка 3% в місяць на залишок заборгованості, строк внесення щомісячних платежів: до 25 числа місяця, наступного за звітним. Таким чином, позивач та відповідач досягли згоди щодо виконання зобовязань з щомісячним погашенням платежів. Відповідно, графіком платежів, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Суд робить висновок, що окрім строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі кредитного договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Отримавши кредитні кошти, відповідачка сплачувала обовязкові щомісячні платежі до 31.08.2012 року. Отже, відповідачка перестала сплачувати кредит та виконувати взяті на себе зобовязання 31.08.2012 року. Таким чином, права позивача в частині повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафів були порушені наступного місяця після чергової несплати ПАТ КБ «Приватбанк» обовязкового щомісячного платежу, тобто, наступного місяця після несплати позичальником (відповідачкою) обовязкового щомісячного платежу, а саме, 30.09.2012 року. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те. що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України. Цивільне законодавство передбачає загальну та спеціальну позовну давність. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). До окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Права позивача були порушені 30.09.2012 року наступний місяць після несплати позичальником, [PERSON] обовязкового щомісячного платежу, і позивач мав право і можливість звернутися до суду з позовом про стягнення боргу, тоді як позивач звернувся до суду лише 16.06.2017 року, тобто після спливу позовної давності (трьох років). Поважних причин пропуску строків позовної давності із позову та наданих документів не вбачається, як і клопотань щодо поновлення строків. Пунктом 1.1.1.45 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Відповідно Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказаний на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначений щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначений останнім днем місяця, вказаного на картці. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позивальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК) стосовно щомісячних платежів, починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строк дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК). Автоматичне неодноразове продовження дії картки, при наявності, не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже, продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Така правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним судом України у постановах №6-14цс14, 6-134цс14, 6-127цс14. Окрім того, позивач не надав суду жодних доказів того, що, знаючи про порушення відповідачкою строків погашення кредиту, він нагадував (попереджав) про це відповідачку, направляв їй письмові повідомлення та/чи вимоги про повернення боргу, і звернувся до суду лише після того, як заборгованість із незначної суми стала досить значною, чого б не відбулося, якби позивач одразу звернувся би до суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed