Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (далі - ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», Банк, позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором №008-15032-250713 від 25.07.2013 року, укладеного з ПАТ «Дельта Банк», станом на 14.05.2021 року у розмірі 8729,55 грн. та судові витрати, з посиланням на набуття прав вимоги за вказаним кредитним договором та невиконання відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 04.06.2021 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі, призначено дату, час і місце проведення судового засіданні. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Згідно з п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Вказана ухвала судді, разом з копією позовної заяви з додатками до неї, судовою повісткою була скерована на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, яка встановлена у відповідності до відповіді відділу адресної довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області та повернута поштою із відміткою «адресат за вказаною адресою не мешкає». Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Таким чином, відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, однак, у встановлений судом строк відповідачем не було подано відзиву на позов, не було надано заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання сторони по справі також не з`явились, про причини неявки відповідач суд не повідомив. Позивач у позові зазначив, що заявлені вимоги підтримує, розгляд справи просив суд провести за його відсутності, заперечень проти заочного розгляду справи не має. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, за відсутності відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов ТОВ «РОСЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» про стягнення заборгованості задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.07.2013 року відповідач [PERSON] звернувся із заявою №008-15032-250713 до ПАТ «Дельта Банк» про укладення кредитного договору. Момент прийняття (акцепт) банком пропозиції, щодо укладення договору є дата підписання банком пропозиції та скріплення її печаткою, або момент вчинення банком фактичних дій щодо перерахування суми кредиту на поточний рахунок. Як вбачається із заяви №008-15032-250713, вона підписана банком 25.07.2013 року та скріплена печаткою. За змістом п.п. 2.1, 2.3, 2.4 п. 2 Договору, банк надає Позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: сума кредиту - 6466,03 гривень, процентна ставка за користування кредитом 0,01% річних, тип процентної ставки-фіксована, строк кредиту 24 місяців. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 , ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики . Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» звертається до суду з цим позовом про стягнення з відповідача заборгованості на підставі вказаного договору з посиланням на те, що є правонаступником ПАТ «Дельта Банк» за цим договором. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень ст.ст.1077, 1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. Відповідно до ч.1 ст.1085 ЦК України якщо фактор пред`явив боржнику вимогу здійснити платіж, боржник має право пред`явити до заліку свої грошові вимоги, що ґрунтуються на договорі боржника з клієнтом, які виникли у боржника до моменту, коли він одержав повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові. Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, для встановлення факту відступлення права вимоги ПАТ «Дельта банк», суду необхідно встановити факт відступлення права вимоги по договору, дату відступлення права вимоги, а також, які саме права вимоги передаються позивачеві. З поданих позивачем до суду документів вбачається, що 27.04.2018 року між ПАТ «Дельта банк» відступило позивачу право вимоги до боржників, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору на умовах вказаних Основними Договорами, сплати Боржниками грошових коштів, відсотків, штрафних санкцій, у розмірах, вказаних Додатку №1 до Договору. Отже, Договором факторингу передбачено, що Додаток №1 до Договору містить інформацію, зокрема, про розмір грошових зобов`язань кожного з боржників з переліком їх особистих даних. Позивач на підтвердження своїх вимог, викладених в позовній заяві надав суду витяг з реєстру передачі прав вимоги до Договору факторингу № 410/К від 27.04.2018 року. Однак, вказаний витяг завірений представником позивача за довіреністю, Кравчиком І.П., який відповідно до копії довіреності №02/01-21, на підставі якої він діяв на момент звернення з позовною заявою до суду в інтересах позивача, не мав право завіряти витяги на їх відповідність договорам, які укладалися від імені позивача, в тому числі додатків до них. Тому суд не може прийняти цей доказ, як достовірний Крім того, з витягу з Реєстру передачі Прав вимоги до договору факторингу №410/К від 27.04.2018 року, укладеного між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» жодним чином не вбачається факт передачі ПАТ «Дельта банк» своїх прав вимоги до відповідача, як і наявності підпису ПАТ «Дельта Банк». Суд також не має можливості встановити юридичний зв`язок витягу з реєстру передачі прав вимоги до Договору факторингу № 410/К від 27.04.2018 року з реєстром боржників, який наведений в Додатку №1 до Договору факторингу, який був би належним доказом наявності в позивача права вимоги до відповідача за договором №008-15032-250713 від 25.07.2013 року, укладеним між ПАТ «Дельта банк» та відповідачем. Отже, в суду є обґрунтовані сумніви, що вказаний витяг дійсно відповідає положенням Додатку №1 до Договору факторингу. У наведеному витягу також не зазначено, валюти зобов`язань (гривня або іноземна валюта) початкової суми тіла кредиту, початкового непростроченого залишку, початкових процентів тощо. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що окрім витягу з реєстру передачі прав вимоги до Договору факторингу № 410/К від 27.04.2018 року, підписаного одноособово представником позивача, позивачем не надано будь-якого належного та допустимого доказу на підтвердження факту наявності у позивача права вимоги до відповідача саме за кредитним №008-15032-250713 від 25.07.2013 року та на підтвердження факту наявності у відповідача заборгованості перед ПАТ «Дельта банк» в розмірі, який позивач вказав у позовній заяві. Крім того, позивачем також не надано підтвердження того, що відповідача [PERSON] взагалі повідомлялось про перехід прав вимоги за вказаним кредитним договором до нового кредитора. Позивач в позові зазначив, що про наявну заборгованість відповідач попереджався ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», шляхом направлення вимоги про погашення заборгованості, однак зазначене твердження не підтверджено жодним доказом. Таким чином, позивачем не доведено ніякими доказами ту обставину, що право вимоги до відповідача, яке виникло у банку, було передано ним ТОВ «Росвен Інвест Україна» на підставі договору факторингу, а також в якому саме обсязі зобов`язань позичальника та на яких умовах банк відступив право вимоги за вищевказаним договором, та того, що відповідач був повідомлений про перехід до нового кредитора прав у зобов`язанні за кредитним договором. Водночас, надаючи оцінку обґрунтованості та доведеності заявленої позивачем суми заборгованості, суд дійшов наступних висновків. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» зазначає про наявність у відповідача станом заборгованості у загальному розмірі 8729,55 грн., з яких: 5386,18 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 1810,92 грн. - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом; 478,56 грн. -3% річних та 1053,89 грн. - інфляційні втрати. Однак, такі доводи позивача не знаходять свого підтвердження, оскільки ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу та підстав складення даного розрахунку заборгованості справа не містить. Позивачем не зазначено та не обґрунтовано, на яких підставах розраховано заборгованість. Також позивачем не було надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, а також будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт видачі кредитних коштів, наявність простроченої заборгованості, розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами, 3 % річних та інфляційних втрат. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку що позовна заява ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» до [PERSON] про стягнення грошових коштів за кредитним договором №008-15032-250713 від 25.07.2013 року не підлягає задоволенню, оскільки представником позивача не доведено факт переходу права вимоги від ПАТ «Дельта банк» до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», не надано доказів письмового повідомлення відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні та не доведено суму заборгованості за кредитним договором. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed