Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Постановою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2009 року по справі № 3-2443/09 [PERSON] було піддано адміністративному стягненню за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме за порушення Правил дорожнього руху України, що виразилося в не слідкуванні за технічним станом транспортного засобу, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16.07.2009 о 18 год. 50 хв. в м. Запоріжжя на вул. Набережній за участю автомобіля Toyota Auris, реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON], та автомобіля МАЗ, реєстраційний номер [NUMBER], яким керував відповідач. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № 4474-го/09зп від 28.10.2009 позивач виплатив власнику транспортного засобу [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 12 370,00 грн. 25 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду, відповідно до якої відповідач зобовязався добровільно виплатити позивачу суму страхового відшкодування в порядку регресу до 25.11.2012, згідно з наведеним в угоді графіком платежів (п. 3). Доказів виконання відповідачем своїх зобовязань зі сплати суми страхового відшкодування в порядку регресу, суду не надано. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). За приписами ст. 27 Закону України «Про страхування» та ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Частиною другою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За правилом частини першої ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на викладене та з урахуванням відсутності будь-яких доказів на спростування заявлених позивачем вимог, суд визнає позов обґрунтованим в межах заявлених вимог та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви додано платіжне доручення від 31.03.2015, яким підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 243,60 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню на його користь з відповідача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved