Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», звернувся до Дніпровського районного суду м Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/9408/74/49089 від 17 листопада 2006 року в сумі 61 309,06 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ - 1 321 390,24 гривень, яка складається із: 51 600,46 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 1 112 141,41 гривень - заборгованість по кредиту; в т.ч. прострочена заборгованість за кредитом - 2 088,31 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 45 009,21 гривень; 4 152,09 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 89 489,73 гривень заборгованість по відсоткам - в т.ч. прострочена заборгованість по відсоткам - 3 677,08 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 79 251,87 гривень; 5 556,51 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 119 759,10 гривень - розрахована пеня та судовий збір в сумі 3654,00 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/9408/74/49089, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом в сумі 84 277,00 доларів США. Кредит надано на 240 місяців в строк з 17 листопада 2006 року по 17 листопада 2026 року (1.2. кредитного договору). Процентна ставка за користування кредитними коштами складає 14,00% річних (1.4. кредитного договору). Банк виконав свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором, надавши позичальнику кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Факт надання позичальнику кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки № ORV/819-23 від 17 листопада 2006 року. 17 січня 2015 року позичальнику було направлено вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором за вих. № 114-0-0-00/15-14872, проте заборгованість погашена так і не була. Загальна сума заборгованість позичальника - [PERSON] за кредитним договором № 014/9408/74/49089 від 17 листопада 2006 рокустаном на 11 березня 2015 року становить 61 309,06 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ - 1 321 390,24 гривень, яка складається із: 51 600,46 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 1 112 141,41 гривень - заборгованість по кредиту; в т.ч. прострочена заборгованість за кредитом - 2 088,31 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 45 009,21 гривень; 4 152,09 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 89 489,73 гривень заборгованість по відсоткам - в т.ч. прострочена заборгованість по відсоткам - 3 677,08 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 79 251,87 гривень; 5 556,51 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 119 759,10 гривень - розрахована пеня. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 Цивільного процесуального кодексу України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача, таза згодою представника позивача ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 17 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/9408/74/49089, відповідно до умов якого кредитор, на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 84277,00 доларів США. Під терміном «не відновлювальна кредитні лінія» розуміється кредитна лінія, при якій при отриманні позичальником повної суми кредитних коштів і досягненні ліміту кредитування подальша видача кредитних коштів позичальнику припиняється незалежно від фактичної суми заборгованості за кредитом на протязі дії кредитного договору. Відповідно до п. 1.2. Розділу 1 кредитного договору, кредит надається на 240 місяців з 17 листопада 2006 року по 17 листопада 2026 року. Відповідно до п. 3.1. Розділу 3 кредитного договору, кредитор надає позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. Згідно п. 1.4. Розділу 1 кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом складає 14,00% відсотки річних. Кредитор має право щорічно переглядати відсоткову ставку за користування кредитом в порядку, передбаченим пунктом 6.2. цього договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 5.1. Розділу 5 кредитного договору, позичальник зобов'язується: здійснювати безготівковим платежем або готівкою, в касу кредитора: щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. цього договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 17 листопада 2026 року на рахунок, зазначений в п. 4.1. цього договору; щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів на рахунок 221892960 Київська Регіональна Дирекція «Райффайзен Банк Аваль», МФО 322904. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положенням статті 611 ЦК України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: 1.припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2.зміна умов зобов'язання; 3.сплата неустойки; 4.відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до п. 9.1. Розділу 9 кредитного договору, за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов'язань, зазначеного в цьому договорі. Згідно ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається з матеріалів справи, з боку позивача були виконані умови кредитного договору в частині надання кредитних коштів позичальнику у розмірі 84277,00 доларів США, що в еквіваленті до гривні становило 425598,85 гривень,що підтверджується заявою на видачу готівки № ORV/819-23 від 17 листопада 2006 року (а.с. 13). В той же час, позичальником [PERSON] не були виконані умови кредитного договору в частині повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом, у зв'язку з чим станом на 11 березня 2015 року загальна заборгованість відповідача становить 61 309,06 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ - 1 321 390,24 гривень, яка складається із: 51 600,46 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 1 112 141,41 гривень - заборгованість по кредиту; в т.ч. прострочена заборгованість за кредитом - 2 088,31 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 45 009,21 гривень; 4 152,09 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 89 489,73 гривень заборгованість по відсоткам - в т.ч. прострочена заборгованість по відсоткам - 3 677,08 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 79 251,87 гривень; 5 556,51 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 119 759,10 гривень - розрахована пеня. Як роз'яснено в п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Згідно п. 6.5. Розділу 6 кредитного договору, кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за цим договором, за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом. Як вбачається з матеріалів справи, 17 січня 2015 року позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, з вимогою сплатити заборгованість (а.с.14). В той же час, вказана вимога була залишена без увагою та заборгованість погашена не була. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, враховуючи порушення відповідачем умов договору кредиту, враховуючи відсутність будь-яких спростувань з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідача кредитної заборгованості, процентів, пені підлягає судовому захисту в порядку визначеному пунктом 5 частини 2 статті 16 ЦК України, а відповідно позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/9408/74/49089 від 17 листопада 2006 року підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, в порядку ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 3 654 гривень, що був сплачений позивачем при зверненні до суду з позовною заявою. Враховуючи наведене та

Outcome: approved