Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач у серпні 2015 року звернулась до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просила: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку до досягнення донькою трирічного віку, а також стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 500,00\~грн. Позовна заява мотивована тим, що від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, який проживає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Спільне господарство не ведеться, відповідач матеріальну допомогу на сина не надає. Представник позивач надав суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі та участі позивача, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву, у якій позовні вимоги визнав частково, в частині стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення сином трирічного віку заперечував, посилаючись на те, що з позивачем у зареєстрованому шлюбі не перебував. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Під час спільного проживання у сторін народився син [PERSON], 06.01.2015р.н. (а.с.3). На теперішній час позивач проживає разом з сином, займається його вихованням та утриманням. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Згідно з ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З огляду на те, що неповнолітній син сторін знаходяться на утриманні позивача, яка потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання сина та на утримання позивача до досягнення [PERSON] трирічного віку. Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що він ніколи не перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем, як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання [PERSON], відповідно до ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частини другої четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то відповідно до п.\~48\~Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В матеріалах справи міститься договір про надання юридичних послуг від 26.08.2015р., укладений між [PERSON] та адвокатом [PERSON], а відповідно до довідки за тією ж датою [PERSON] сплатила адвокату 500,00 грн. за послуги з правової допомоги у даній справі. Таким чином, оскільки позивач не надав суду розрахунок витрат на правову допомогу, у суду відсутні підстави для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі п.7 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, а відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial