Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивач - РА ЗМР по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , звернувся до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також про стягнення з відповідача на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитися дитина - [PERSON] , аліментів на дитину - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки, не піклуються про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У період з 18.03.2021 року і по теперішній час [PERSON] перебуває у КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР на підставі розпорядження голови РА ЗМР по Шевченківському району від 18.03.2021 року № 160р. Влітку 2020 року, коли рідні сестри малолітньої [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] гостювали у діда [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , вони попросили допомоги у Первомаївського сільського голови, у зв`язку з тим, що подальше проживання у родині [PERSON] , на їх думку, загрожувало їх життю. Зі слів дітей, за адресою: [ADDRESS] , де проживали [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , бабою [PERSON] і співмешканцем баби - [PERSON] , постійно відбувалися сварки, бійки, члени родини і сторонні особи вживали алкогольні напої, [PERSON] не приділяла належну увагу вихованню та розвитку дітей, не забезпечувала їх матеріально, діти не відвідували навчання. Поради та призначення лікарів стосовно лікування [PERSON] мати дитини - [PERSON] виконувала лише частково. Під час лікування лікарем-педіатром вдома зафіксовані факти неналежного утримання дитини. Санітарно-побутові умови родини незадовільні: у приміщенні неохайно, немає водопостачання та каналізації, туалет знаходиться на дворі. [PERSON] дуже мало приділяла уваги навчанню та розвитку [PERSON] , остання приходила непідготовленою до занять. Майже місяць дівчинка не відвідувала школу без поважної причини і вдома з нею ніхто не займався. На батьківських зборах матір була присутня один раз у першому класі. В серпні 2020 року [PERSON] було рекомендовано пройти з [PERSON] обстеження на медико-педагогічну комісію щодо переходу на інклюзивне навчання, але мати так і не знайшла часу, щоб записатися на прийом. [PERSON] не контролювала навчальний процес дитини [PERSON] . Спеціалістами відділу у справах дітей було неодноразово проведено профілактичні бесіди з [PERSON] щодо невиконання батьківських обов`язків, надавалися поради і рекомендації для пошуку нового місця проживання для її родини та необхідністю створення належних умов для виховання та розвитку малолітньої доньки, але бесіди не принесли очікуваного результату. [PERSON] було притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2021 року, яке набрало законної сили, по справі № 332/4539/20 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З рішення суду позивачу стало відомо, що співмешканець баби [PERSON] - [PERSON] , з яким раніше також проживали рідні сестри [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , «посягався» на дітей, міг торкатися їх тіл, спонукав до розбещення. Під час негайного відібрання дитини [PERSON] . відділом у справах дітей було встановлено, що [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Зі слів баби дитини - [PERSON] , з 06.03.2021 року [PERSON] не проживала разом із дитиною, не телефонувала, не цікавилася долею доньки, станом її здоров`я, не утримувала морально, не створювала належних і безпечних умов для її проживання. Дитину доглядали баба та її співмешканець. Умови проживання були незадовільні: всюди безлад, розкидані речі, відсутнє місце для навчання, сморід, будинок потребує проведення ремонтних робіт. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та надала суду відповідні пояснення. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою судом належним чином про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася і не повідомила суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надавала. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги задовольнити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.12.2012 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (а.с. 9), [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (актовий запис № 1318 від 25.12.2012 року). Згідно з інформацією від 07.08.2019 року, наданою начальником Комунарського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, відомості про батька дитини записані на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, за вказівкою матері (а.с. 28). Наказом начальника служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради № 598 від 31.07.2018 року, [PERSON] взято на облік як дитину, що опинилася в складних життєвих обставинах (проживання в сім`ї, у якій батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини) (а.с. 10). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 27.01.2021 року, за адресою: [ADDRESS] , складеного представниками відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, житло складається з двох кімнат, ванна кімната і санвузол у будинку відсутні, опалення нічне, будинок вмебльований необхідними меблями, речі і взуття відповідно вікових потреб (а.с. 15). Згідно з актом обстеження умов проживання від 18.03.2021 року, за адресою: [ADDRESS] , складеного представниками відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, житло складається з двох кімнат, ванна кімната і санвузол у будинку відсутні, туалет на вулиці, електропостачання в наявності, опалення нічне, в помешканні не прибрано, розкидані речі, брудна підлога, сморід, будинок потребує проведення ремонтних робіт, у дитини відсутнє окреме спальне місце і місце для навчання (а.с. 16). На підставі характеристики на ученицю 2 класу ЗНВК № 111 м. Запоріжжя Чабан Стеллу від 07.12.2020 року встановлено, що з 01.09.2019 року [PERSON] навчається в ЗНВК № 11. До школи дитина виховувалась вдома, прийшла зовсім не підготовленою до навчання, соціальна компетентність на низькому рівні, просторове мислення не сформоване, відсутнє зв`язне мовлення, інтелектуальний розвиток на низькому рівні. Матір дуже мало уваги приділяє навчанню і розвитку доньки, остання приходила непідготовленою до занять. Майже місяць дівчинка не відвідувала школу без поважної причини і вдома з нею ніхто не займався. На батьківських зборах матір була присутня один раз у першому класі. В серпні 2020 року [PERSON] було рекомендовано пройти з [PERSON] обстеження на медико-педагогічну комісію щодо переходу на інклюзивне навчання, але мати так і не знайшла часу, щоб записатися на прийом. [PERSON] не контролювала навчальний процес дитини [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до інформації, наданої Шевченківським відділенням поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області від 15.01.2021 року, [PERSON] було притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с. 18). Згідно з інформацією від 16.12.2020 року, наданою Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 8», [PERSON] спостерігається у лікаря-педіатра амбулаторії № 3 з грудня 2019 року. Поради та призначення лікарів стосовно лікування [PERSON] мати дитини - [PERSON] виконувала лише частково. Під час лікування лікарем-педіатром вдома зафіксовані факти неналежного утримання дитини. Санітарно-побутові умови родини незадовільні: у приміщенні неохайно, немає водопостачання та каналізації, туалет знаходиться на дворі. У дитини немає окремого ліжка (а.с. 20). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2021 року, яке набрало законної сили, по справі № 332/4539/20 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дітей [PERSON] , [PERSON] , у розмірі 1/3 частини її доходів (заробітку) щомісячно, починаючи з 19.08.2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 21-25). За розпорядженням голови РА ЗМР по Шевченківському району № 160р від 18.03.2021 року малолітню дитину [PERSON] негайно відібрано від матері [PERSON] і тимчасово влаштовано до Комунального закладу «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради (а.с. 26). Відповідно до висновку заступника голови РА ЗМР по Шевченківському району, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON] , є доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , так як вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приділяє уваги вихованню дитини, зовсім не цікавиться її інтелектуальним, духовним, фізичним та психічним розвитком. Під час негайного відібрання дитини [PERSON] . відділом у справах дітей було встановлено, що [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Зі слів баби дитини - [PERSON] , з 06.03.2021 року [PERSON] не проживала разом із дитиною, не телефонувала, не цікавилася долею доньки, станом її здоров`я, не утримувала морально, не створювала належних і безпечних умов для її проживання. Дитину доглядали баба та її співмешканець. У період з 18.03.2021 року і по теперішній час [PERSON] перебуває на повному державному забезпеченні у Комунальному закладі «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» (а.с. 35-38). На підставі інформації від 09.06.2021 року, наданої Комунальним закладом «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», [PERSON] перебуває у центрі на повному державному забезпеченні з 18.03.2021 року. Мати відвідала дитину - 31.03.2021 року, 08.05.2021 року, 14.05.2021 року і 31.05.2021 року. У спілкуванні з працівниками Центру [PERSON] веде себе агресивно, некоректно, пред`являє багато претензій. [PERSON] ніколи не згадує матір, не висловлює бажання про повернення до матері. Згідно з інформацією від 24.09.2021 року, наданої Комунальним закладом «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», [PERSON] перебуває у центрі на повному державному забезпеченні з 18.03.2021 року. Мати відвідувала дитину у центрі 11 разів - 31.03.2021 року, 14.05.2021 року, 23.05.2021, 31.05.2021 року, 02.08.2021 року, 08.08.2021 року, 16.08.2021 року, 29.08.2021 року, 05.09.2021 року, 12.09.2021 року, 20.09.2021 року, приносила солодощі, до адміністрації центру з питання повернення дитини в сім`ю не зверталася, не цікавилася умовами проживання, виховання, навчання, станом здоров`я дитини, матеріально не допомагала. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав та призначення опікуна (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Вирішуючи даний спір, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Приймаючи рішення по справі суд врахував особистість [PERSON] , яка не має офіційного працевлаштування, нормального житла, придатного для проживання малолітньої дитини, проживала з дитиною у будинку сторонньої особи в умовах, які не можна вважати сприятливими для проживання дитини, вже позбавлена батьківських прав у відношенні двох інших дітей. До відповідача застосовувались заходи попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, проте належних результатів вони не дали. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення її батьківських прав може свідчити про її інтерес до дитини, але є недостатнім для збереження батьківських прав щодо дитини. В даному випадку роль матері не може зводитись до пасивного спостерігання за життям дитини. У ході судового розгляду справи судом встановлено, що в порушення зазначених вимог закону відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини [PERSON] , не піклується про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не готує до самостійного життя, не бере участі у навчально-виховному процесі, не надає матеріальної допомоги на її утримання. У відповідача була можливість цікавитися життям дитини та приймати участь в її вихованні, але вона самоусунулася від неї. Враховуючи викладене, з метою захисту якнайкращих інтересів дитини, суд визнає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] , що забезпечить розвиток останньої у безпечному та стійкому середовищі. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Приймаючи рішення щодо стягнення аліментів суд врахував, що відповідач є працездатного віку, офіційно не працює, за рішенням суду від 04.02.2021 року з неї стягнуто аліменти на двох інших дітей у розмірі 1/3 частини її доходу щомісячно, тому вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти на [PERSON] в розмірі 1/2 частини доходів (заробітку) відповідача щомісячно. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, враховуючи обставини справи, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Так як задоволені основні вимоги позивача, який був звільнений від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір за дві вимоги - позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів.

Outcome: approved