Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду 03.12.2013 року із дійсним позовом, вказуючи, що 17.04.2008р. між позивачем та [PERSON] , відповідачем у справі, був укладений кредитний договір № DNХRRY13230252, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 1 987,20грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свій позов мотивує тим, що Банк свої зобов'язання по Кредитному договору виконав цілком, коли як [PERSON] свої зобов'язання згідно умов договору належним чином не виконував, в результаті чого станом 25.11.2013р. утворилась заборгованість в сумі 22 656,12грн, яка складається з наступного: 1 975,20грн - заборгованість за кредитом; 0,76грн - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 19 125,11грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи - 500грн (фіксована частина), штраф - 1 055,05грн (процентна складова). Просив суд стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитом та відсотками у загальній сумі 22 656,12грн, а також у рахунок повернення судового збору у сумі 229,40грн. Представник позивача Дудниченко К.Ю. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення та надала суду клопотання про розгляд справи її відсутність. Відповідач [PERSON], який про слухання справи повідомлений належним чином в порядку ст.76 ЦПК України, в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам. Заперечення проти позовної заяви та клопотання про розгляд справи у його відсутність до суду не надавав. Суд , вважає можливе розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача і поставити у справі заочне рішення на підставі доказів , що маються у справі. Суд, вивчивши позовну заяву та оцінивши докази по справі у їх сукупності, вважає, що у задоволені позову слід відмовити за пропуском позивачем строку позовної давності на звернення до суду з дійсним позовом, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.04.2008р. між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту № DNХRRY13230252, відповідно до умов якого останньому наданий кредит в розмірі 1 987,20грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком з 17.04.2008р. по 17.10.2008 р. на придбання товару. (а.с.4-7). З розрахунку позивача заборгованості за договором № DNХRRY13230252 від 17.04.2008р. станом на 25.11.2013р (а.с.3) вбачається, що у відповідача [PERSON] утворилась заборгованість за вказаним Договором, яка складається з наступного: 1975,20грн - заборгованість за кредитом; 0,76грн - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 19 125,11грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи - 500грн (фіксована частина), штраф - 1 055,05грн (процентна складова), в загальній сумі 22 656,12грн (а.с.3). Із дійсною позовною заявою позивач звернувся до Харцизького міського суду 03.12.2013 року (а.с.2). Застосовуючи норми процесуального та матеріального права суд виходить з наступного: Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень, визначених у ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно пункту 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», судам роз'яснено, що враховуючи положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Згідно до положень визначених у ч.1 ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. З Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка2)(Стандарт) у пункті 5 підпункту 5.5. вбачається положення про те, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди , неустойки-пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с.7). Таким чином, судом встановлено, що спірний договір про надання споживчого кредиту був укладений 17.04.2008р. на строк по 17.10.2008р. включно, а також судом встановлено, що відповідач порушив умови вказаного договору та не сплачував визначені щомісячні платежі за користування цим кредитом, у зв'язку з чим, станом на 25.11.2013р утворилась заборгованість, яка складається з наступного: 1975,20грн - заборгованість за кредитом; 0,76грн - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 19 125,11грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи - 500грн (фіксована частина), штраф - 1 055,05грн (процентна складова), в загальній сумі 22 656,12грн. Тому суд встановив, що цивільне право позивача, що склалося з кредитних правовідносин порушено відповідачем і згідно Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка2)(Стандарт) для звернення до суду із позовом за захист порушеного цивільного права або інтересу позивача сторонами погоджений строк позовної давності тривалістю в п*ять років. З дійсним позовом позивача звернувся до Харцизького міського суду 03.12.2013р., тобто позивач пропустив 5-х річний строк позовної давності для звернення до суду із дійсним позовом за захист свого цивільного права або інтересу, що було передбачено сторонами у пункті 5 підпункту 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка2)(Стандарт). Заяви про поновлення строку та визнання поважними причини його пропуску позивачем до суду не надано. У відповідності до ч.5 ст.267 ЦК України, у суду не має підстав визнавати поважними причини пропущення позивачем встановленого сторонами строку позовної давності. У зв'язку з чим, та відповідно до положень ч.4 ст.267 України, суд вважає на необхідне у задоволені позовних вимог відмовити за спливом п*яти річного строку позовної давності для звернення позивачем до суду із дійсним позовом за захистом свого порушеного права.

Outcome: dismissed