Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідно до заяви б/н від 22 жовтня 2013 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. В подальшому кредитний ліміт змінювався. Оскільки відповідачем не були виконані належним чином прийняті на себе зобов`язання за договором, станом на 3 березня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 111 234 грн. 28 коп., а тому просить стягнути на свою користь борг по договору та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з`явилися про місце, день та час розгляду справи сповіщені належним чином. Подав письмові заяви про слухання справи у їх відсутність. Відповідач подав письмовий відзив, в якому зазначив, що Умови та правила не містять підпису відповідача, тому не можуть розглядатися як частина договору. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач частково виконував зобов`язання, а тому був обізнаний про розмір нарахованих відсотків. В судовому засіданні відповідач підтримав письмово висловлену позицію. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 26 березня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 14 травня 2020 року. Протокольною ухвалою головуючого від 14 травня 2020 року відкладено розгляд справи до 12 червня 2020 року у зв`язку з неявкою відповідача, відсутністю доказів про сповіщення. Протокольною ухвалою головуючого від 12 червня 2020 року відкладено розгляд справи до 4 серпня 2020 року за клопотанням відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 4 серпня 2020 року відкладено розгляд справи до 2 вересня 2020 року за клопотанням представника позивача. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено під час розгляду справи, відповідно до договору № б/н від 22 жовтня 2013 року відповідач підписав заяву №б/н з метою отримання банківських послуг - кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 36). З наданих позивачем розрахунків слідує, що станом на 3 березня 2020 року заборгованість відповідача перед банком становить 111 234 грн. 28 коп., яка складається з: 0,00 грн. - тіло кредиту; 75 968,52 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 5579,20 грн. заборгованість за нарахованими відсотками на прострочений кредит за ст. 625 ЦК України. 23 913,50 грн. - нарахованої пені; 0,00 грн. - нарахованої комісії. а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина). 5273,06 грн. - штраф (процентна складова). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Аналогічна правова позиція висловлена ВС у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (провадження № 14-131цс19) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24 березня 2010 року, посилався на Витяг з Тарифів Банку Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті банку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростована позивачем при розгляді вказаної справи. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Тому здійснити захист прав кредитора можливо шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Суд вважає, що факт отримання відповідачем вказаної суми підтверджується випискою по рахунку. Відповідач згідно письмово викладеної позиції не заперечував факту отримання кредиту. Таким чином судом встановлено, що загальна заборгованість відповідача перед банком станом на 3 березня 2020 року становить 75968,52 грн. заборгованості за тілом кредиту. Відповідно до вимог ст.ст. 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Посилання представника позивача на те, що відповідач погашав заборгованість за кредитним договором, а тому була обізнана про необхідність сплати відсотків, не заслуговує на увагу, оскільки відсутні докази на підтвердження того, що сплата кредитних коштів була спрямована відповідачкою на погашення відсотків, а не тіла кредиту. З розміру проведених оплат не можна достовірно зробити висновок, що позивач був обізнаний про розмір процентів та штрафних санкцій (на яких наполягає позивач). А тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 75 968,52 грн.. В задоволенні позову в іншій частині належить відмовити за необґрунтованістю вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам (68% від 2102 гривні 00 копійок) 1429 грн. 36 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial