Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що має з відповідачем дочку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина живе залишилася з нею. Позивач має бажання в літку 2016 року разом з дитиною виїхати до Болгарії на відпочинок, але відповідач відмовляється надати дозвіл. Тому позивач проси визнати відмову відповідача безпідставною, дозволити без згоди відповідача оформлення документів на тимчасовий виїзд дитини до Болгарії і допустити негайне виконання рішення в частині оформлення документів на виїзд. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, окрім того вказав, що відповідач вимагав припинення стягнення з нього аліментів. Відповідач позов не визнав, через неприязні стосунки з позивачем та неузгоджені питання щодо утримання дитини, можливості припинення стягнення аліментів тощо. Разом з цим він визнав, що позивач зверталася до нього з приводу надання дозволу виїзду дитини на відпочинок до Болгарії. Третя особа повідомлена про час і місце судового засідання, але до суду представник не зявився про причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований але підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачем. Позивач бажає виїхати з дитиною в літку 2016 року на відпочинок до Болгарії, однак відповідач не дає дозволу на виїзд дитини за кордон. Встановлені факти визнаються сторонами, підтверджуються рішенням суду про розірвання шлюбу, свідоцтвом про народження дитини, копії яких додані до справи/а.с.5,11/, довідкою з місця проживання позивача/а.с.12/. З встановлених фактів вбачається, що спірні правовідносини врегульовані ст.ст. 150, 155 СК України, ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України». Відповідно до ст.ст. 150, 155 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзду неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені\~Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57\~із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених\~\~ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.(пункт. 4) З огляду на встановлені факти і положення закону відмова відповідача у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон в літку 2016 року для відпочинку у Болгарії суперечить інтересам дитини та обовязкам батька. Відмова відповідача вочевидь суперечить правам дитини на відпочинок та оздоровлення. Всупереч положенням ст.ст. 59-60 ЦПК України відповідач не надав належних і переконливих доказів того, що відпочинок дитини у Болгарії буде їй на шкоду чи є інші істотні перешкоди у такому відпочинку дитини тощо. Таким чином слід надати дозвіл на виїзд дитини за кордон та на оформлення проїзних документів на період літа 2016 року, тобто до 01.09.2016 року. Самого судового рішення про надання дозволу на виїзд за кордон та на оформлення проїзних документів буде достатньо для захисту прав дитини. Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Визнання відмови відповідача безпідставною не є законним засобом захисту прав. Тому слід відмовити у задоволенні позову у цій частині. Відповідно до положень ст. 368 ЦПК України рішення суду підлягає виконанню лише після набрання законної сили. Положеннями ст. 367 ЦПК України визначений перелік рішень яких суд допускає негайне виконання. Втім рішення суду у цій справі до такого переліку не належить. Тому слід також відмовити у задоволенні позову у цій частині. На підставі викладеного і

Outcome: partial