Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивач у справі звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 23.11.2013 року на сторінці Щотижневої інформаційно-правової газети «Правовий тиждень» [NUMBER] від [INFO] він прочитав статтю [PERSON] під назвою «[INFO]», засновником газети є відповідач ТОВ «Юридичний світ» вважаючи вказану публікацію такою, що містить неправдиву інформацію, яка не відповідає дійсності, що порушує честь та гідність позивача та ділову репутацію просив суд визнати недостовірною, інформацію, розповсюджену [PERSON] відносно позивача в статті Щотижневої інформаційно-правової газети «Правовий тиждень» [NUMBER] від [INFO] під назвою «[INFO]». Зобов»язати ТОВ «Юридичний світ» спростувати викладену щодо позивача інформацію в статті Щотижневої інформаційно-правової газети «Правовий тиждень» [NUMBER] від [INFO] під назвою «[INFO]» у найближчому номері цієї газети. Зобов»язати [PERSON] спростувати зазначену у позовній заяві недостовірну інформацію на найближчих зборах членів авто гаражного кооперативу «Екскаваторник» [ADDRESS]. Стягнути з [PERSON] на мою користь компенсацію за завдану позивачу моральну шкоду внаслідок поширення недостовірної інформації у розмірі 57000,00 грн. та покласти судові витрати. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд позов задовольнити на підставі доказів долучених до матеріалів справи в обґрунтування позовних вимог. У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Юридичний світ» просив відкласти розгляд справи з метою укладення мирової угоди, у подальшому у судові засідання не з»являвся. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений у порядку передбаченому ст. 74 ЦПК України у судове засідання не з»явився, заяв про поважні причини неявки суду не подав. Суд заслухавши пояснення позивача, ознайомившись із матеріалами справи встановив наступне. Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються нормами ст. 277-280 ЦК України. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57 ЦПУ України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб,їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 277 ЦК України зазначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ч.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте не майнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична особа або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник Веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Згідно з ч.3 ст. 277 ЦК України негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій ( наприклад порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття,неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача. порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка ї поширила. Згідно із положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов»язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, праві звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку передбаченому процесуальними кодексами. Вирішуючи питання про визначення поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації, та з»ясувати чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Суд ознайомившись із доказами поданими позивачем у справі, вважає що інформація викладена на сторінці Щотижневої інформаційно-правової газети «Правовий тиждень» [NUMBER] від [INFO] ,яка викладена за зверненням [PERSON] під назвою «[INFO]», не є оціночними судженнями, які будучі вираженням суб»єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити на предмет їх відповідності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні ст. 10 Конвенції, що не спростовано доводами відповідачів,бо таку інформацію можна перевірити на предмет її відповідності, та як встановлено судом на підставі доказів поданих позивачем до справи, відсутні докази надані сторонами у справі щодо достовірності викладеної у вказаній статті інформації. А тому суд дійшов обґрунтованого висновку,що позов [PERSON] є обґрунтованим, а інформація викладена за зверненням відповідача [PERSON] адресованого Головному редактору Щотижневої інформаційно-правової газети «Правовий тиждень» не відповідає дійсності, не спростована належними та допустимим доказами з боку відповідачів, а тому підлягає задоволенню частково, в частині зменшення розміру моральної шкоди завданої позивачу, яка детально не обґрунтована. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають відшкодуванню частково, пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial