Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач у листопаді 2020 року звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідачів та просила визнати недійсним Договір поруки від 20.02.2020, що укладений між ними. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.02.2020 між ТОВ «ТЕХНОЛОГІЧНА ПАЛИВНА КОМПАНІЯ» та [PERSON] укладено Договір поруки, згідно з положенням якого відповідач [PERSON] приймає на себе зобов`язання у повному обсязі виконати всі зобов`язання боржника ТОВ «ЕКСПЕРТ-МК» на користь ТОВ «ТЕХНОЛОГІЧНА ПАЛИВНА КОМПАНІЯ» у разі невиконання та/або неналежного виконання боржником зобов`язань, передбачених Договором поставки № 1401 від 02.05.2018. Даний договір поруки позивач вважає таким, що має бути визнано недійсним, оскільки 20 серпня 2011 року між нею та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб, проте вона не надавала письмову згоду на укладення Договору поруки між відповідачами, як того вимагають положення ст. 65 СК України. Позивач наголошує, що у разі порушення її чоловіком, [PERSON] своїх зобов`язань, вона буде відповідати перед кредитором майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, на що позивач не надавала своєї згоди та не знала про укладений Договір поставки та про можливе невиконання умов зазначеного договору боржником. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року за вищевказаним позовом відкрито позовне провадження. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, що наведені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Представник відповідача ТОВ «ТЕХНОЛОГІЧНА ПАЛИВНА КОМПАНІЯ» у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки спірний Договір поруки відповідає всім умовам чинного законодавства, і підстав для визнання його недійсним немає. Також просив стягнути з відповідача на користь його довірителя витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 039,50 грн. Представник третьої особи ТОВ «ЕКСПЕРТ-МК» у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, зібрані у справі докази, суд вбачає необхідним у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 02 травня 2018 року між відповідачем ТОВ «ТЕХНОЛОГІЧНА ПАЛИВНА КОМПАНІЯ» третьою особою ТОВ «ЕКСПЕРТ-МК» було укладено Договір поставки № 1401, відповідно до умов якого останній зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити та передати у власність покупця нафтопродукти, іменовані далі за текстом - «Товар», а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти та оплатити такий товар. У забезпечення виконання ТОВ «ЕКСПЕРТ-МК» зобов`язань за Договором поставки № 1401 від 02.05.2018 року 20.02.2020 між відповідачем ТОВ «ТЕХНОЛОГІЧНА ПАЛИВНА КОМПАНІЯ» та позивачем [PERSON] було укладено Договір поруки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тавтєлєвим А.В. за реєстровим № 281, а також 20.02.2020 року між ТОВ «ТЕХНОЛОГІЧНА ПАЛИВНА КОМПАНІЯ» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір поруки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тавтєлєвим A.B. за реєстровим № 285. Відповідно до п. 3 Договорів поруки [PERSON] та [PERSON] приймають на себе зобов`язання у повному обсязі виконати всі зобов`язання ТОВ «ЕКСПЕРТ-МК» на користь ТОВ «ТЕХНОЛОГІЧНА ПАЛИВНА КОМПАНІЯ» у разі невиконання та/або неналежного виконання ТОВ «ЕКСПЕРТ-МК» зобов`язань передбачених договором поставки № 1401 від 02.05.2018. Згідно з п. 6 Договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. З матеріалів справи вбачається, що внаслідок невиконання ТОВ «ЕКСПЕРТ-МК», поручителями [PERSON] та [PERSON] їх зобов`язань зі сплати існуючої заборгованості за Договором поставки №1401 від 02.05.2018 ТОВ «ТЕХНОЛОГІЧНА ПАЛИВНА КОМПАНІЯ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення солідарно з ТОВ «ЕКСПЕРТ-МК», [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ТЕХНОЛОГІЧНА ПАЛИВНА КОМПАНІЯ» заборгованості у розмірі 4 307 240,10 грн, 30% річних у розмірі 824 821,75 грн, інфляційних втрат у розмірі 44 448,12 грн. На даний час позов перебуває на розгляду у суді апеляційної інстанції. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), у яких Верховний Суд відійшов від правових висновків, викладених у постановах від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс 15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16, у яких Верховний Суд України дійшов висновку про те, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у наведених вище справах, Велика Палата Верховного Суду вказала, що він суперечить принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною, без визначення часток, та вважала, що відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору. Згода подружжя на вчинення іншим з подружжя правочину є за своєю правовою природою окремим одностороннім правочином, що має бути укладений письмово. Положення ст. 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Порука є способом забезпечення виконання зобов`язання (стаття 553 ЦК України), договір поруки не створює обов`язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, (п. 25 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Положення цієї статті визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо. Приписи ст. 65 СК України регулюють правовідносини щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і не стосуються права одного із подружжя бути поручителем за договором, оскільки договір поруки за своєю правовою природою є способом забезпечення зобов`язань, а також має зобов`язальний, договірний характер, а не правочином щодо розпорядження належним подружжю майном. Такий договір створює обов`язки для другого з подружжя лише у разі, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.11.2020 у справі № 619/761/18 та від 27.05.2020 по справі № 466/6385/15. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, для укладення договору поруки одним із подружжя отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а тому у суду відсутні підстави для визнання договору поруки від 20.02.2020 недійсним з передбачених у ст. 65 СК України підстав. До того ж, як встановлено судом вище, 20.02.2020 відповідачем ТОВ «ТЕХНОЛОГІЧНА ПАЛИВНА КОМПАНІЯ» було одночасно укладено два договори поруки з кожним із подружжя - позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , які були нотаріально посвідчені за реєстровими № 281, 285, повноваження кожного із подружжя були перевірені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тавтєлєвим A.B. У п. 4 Договорів поруки зазначено, шо поручитель свідчить, що йому відомо про всі умови вищезазначеного договору поставки та про всі зобов`язання боржника, передбачені ним, які є чинним на час укладення цього Договору. За таких підстав позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оспорюваний нею Договір поруки від 20.02.2020 суперечить закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або що особи, які вчинили цей правочин, не мали на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи що волевиявлення учасників правочину не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або що правочин не було вчинено у формі, встановленій законом, чи що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд вважає правильним стягнути з позивача на користь відповідача ТОВ «ТЕХНОЛОГІЧНА ПАЛИВНА КОМПАНІЯ» понесені та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 039,50 грн. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. 204, 369, 553, 554 ЦК України; ст. 65 СК України;

Outcome: approved