Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі крім неї зареєстрований відповідач, який тривалий час в квартирі не мешкає, не здійснює оплату за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла, не приймає участі у веденні спільного побуту. Через вказані обставини позивач несе зайві витрати по утриманню власності. Тому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені, надали письмові заяви про слухання справи у їх відсутність. Відповідач подав письмову заяву про слухання справи у його відсутність, позов визнав,не заперечує проти зняття його з реєстрації. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Кривцової Г.В. від 20 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 4 грудня 2018 року. Протокольною ухвалою головуючого від 4 грудня 2018 року відкладено розгляд справи до 19 лютого 2019 року. Ухвалою від 29 травня 2019 року призначено справу до судового розгляду на 29 травня 2019 року. Згідно розпорядження №98 та протоколу повторного автоматизованого розподілу справу передано судді Шелєховій Г.В. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми Шелєхової Г.В. від 13 травня 2019 року прийнято позов до розгляду, призначено судове засідання на 30 травня 2019 року. Протокольною ухвалою головуючого від 30 травня 2019 року відкладено розгляд справи до 4 липня 2019 року. Протокольною ухвалою головуючого від 4 липня 2019 року оголошено перерву в судовому засіданні до 18 липня 2019 року для виклику свідків. 18 липня 2019 року розгляд справи відкладено до 02 жовтня 2019 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відрядженні у м. Київ. 2 жовтня 2019 року відкладено розгляд справи до 8 жовтня 2019 року у зв`язку з перебуванням головуючого у відрядженні у м. Будапешт (Угорщина). Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування квартири, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 8-9) В спірній квартирі зареєстровані: [PERSON] , її чоловік [PERSON] та її син [PERSON] , що підтверджується довідкою від 10 вересня 2018 року (а.с.10). Відповідно до ч.1 та 2 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності (право володіння, користування та розпорядження) не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, судом встановлено, що відповідач є співвласником квартири [ADDRESS] , тому право користування цією квартирою є похідним від його права власності і на обсяг його права користування не впливає проживання, або не проживання в житловому приміщенні. Виходячи з того, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, власник майна не може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. При цьому, посилання позивача на те, що відповідач в квартирі не проживає з 2012 року, витрати по утриманню нерухомого майна не несе, особистих речей цієї особи в квартирі немає, а його реєстрація створює позивачу незручності, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини не можуть бути визнані обґрунтованою підставою для позбавлення власника права на володіння та користування належним йому майном. Позичав не позбавлений можливості вирішити питання захисту свого порушеного права шляхом стягнення з відповідача як співвласника коштів на утримання спільного житла. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed