Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

Позивач у\~жовтні 2012\~року звернувся\~до суду\~із позовною\~заявою до\~відповідачів Публічного\~акціонерного товариства\~«Акцент-Банк», [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № 47МС/2007 від 03.05.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 35000,00 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.04.2010 року. Проте, в порушення умов договору [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON] , що випливають зі вказаного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ «Акцент Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року та договором поруки, укладеним з поручителем [PERSON] , у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом. Просив суд солідарно стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] заборгованість на свою користь за кредитним договором № 47МС/2007 від 03.05.2007 року у розмірі 72016,56 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до повідомлення НБУ станом на 18.10.2012 року складає 575632,08 грн.; з ПАТ «Акцент - банк», [PERSON] , [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., та зі [PERSON] , [PERSON] на свою користь судовий збір. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. 09.01.2019 року від [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2019 року заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 листопада 2012 року скасовано і справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року закрито підготовче судове засідання. При новому розгляді справи представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином відповідно до ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки рекомендованим повідомленням за місцем реєстрації відповідача. Рекомендовані повідомлення про вручення судової повістки повернені до суду з відміткою пошти «адресат відсутній». Представник відповідача ПАТ «Акцент-Банк» в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», а його правонаступником, у свою чергу, АТ КБ «ПриватБанк»)\~та [PERSON] \~був укладений\~кредитний договір№ 47 МС/2007 від 03 травня 2007 року, згідно з яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 35000 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.04.2010 року. Вимоги до\~відповідача [PERSON] \~ були\~забезпечені шляхом\~укладання з\~відповідачем [PERSON] договору поруки від 03 травня 2007 року. Також вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, ПАТ «Акцент-банк» зобов`язався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором № 47 МС/2007 від 03 травня 2007 року, розмір відповідальності 10 000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом п`яти років. 14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Як вказує у своїй позовній заяві позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору №47\~МС/2007\~від 03\~травня 2007\~року, заборгованість станом на 18.10.2012 року склала 73268,12 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно о повідомлення НБУ від 18.10.2012 року складає 585632,08 грн., яка складається наступного: 23918,06 дол. США - заборгованість за кредитом; 27848,67 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 21501,39 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Аналізуючи спірні правовідносини, суд доходить наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої та другої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України). Частинами першою, другою статті 553\~ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). За змістом ст. ст. 610, 612\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд звертає увагу, що заборгованість складається із заборгованості за тілом кредиту, процентам за користування кредитом, а також пені, які нараховані в тому числі і після кінцевого терміну повернення кредиту. Статтею 1050\~ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16). Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається із наданих позивачем копій кредитного договору №47 МС/2007 від 03.05.2007 року та договору поруки, укладеного з [PERSON] , то надані\~\~суду до матеріалів справи копії\~\~є нечитаємі (неякісні) (а.с.10-13). Із кредитного договору вбачається, що щомісячне погашення кредиту здійснюється відповідно до Графіку (Додаток № 1 до Договору), однак даний графік суду не надано. Згідно з п.6.7 кредитного договору строк позовної давності для стягнення боргу за договором встановлюється тривалістю в 5 років. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 року у справа № 523/3082/14-ц, провадження № 14-243цс19. Виходячи із вищевикладеного позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 23918,06 дол. США законні та підлягають задоволенню. Суд критично відноситься до наданого позивачем розрахунку заборгованості, звертає увагу на те, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 625, 1048\~ЦК України позивач не пред`явив. Щодо заявлених позовних вимог позивача в частині солідарного стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] , то суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 554\~ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). Тобто порука є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання. Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша\~статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга\~статті 252 ЦК України). Умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні\~статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої\~статті 559 цього кодексу\~у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11). Строк, передбачений частиною четвертою\~статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15). У пунктах 4.1, 2.3.2 кредитного договору від 03 травня 2007 року передбачено, що платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються відповідно до Графіку погашення кредиту до цього договору. Таким чином, передбачений частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~\~строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Такими чином, за змістом частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц). Як вбачається із розрахунку заборгованості прострочення платежів за кредитним договором допущено боржником з листопада 2008 року, кінцевий термін повернення кредиту 30.04.2010 року , а з даним позовом позивач звернувся до суду в жовтні 2012 року, тому суд доходить висновку, що порука [PERSON] припинилась на підставі частини четвертої\~статті 559 ЦК України. Відсутність позову про визнання договору поруки припиненим не може бути перешкодою для неврахування інтересів поручителя при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд також звертає увагу щодо заявлених позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача 10000 грн., як вбачається із договору поруки №167 від 20.10.2010 року укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» договір поруки був укладений вже після закінчення строку дії кредитного договору. У той же час, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України,\~за змістом\~якої якщо\~строк (термін)\~виконання боржником\~обов`язку\~визначений моментом\~пред`явлення\~вимоги,\~кредитор має\~право вимагати\~його виконання\~в будь-який\~час,\~суд доходить\~висновку про\~необхідність часткового\~задоволення позову\~в частині\~стягнення \~з позичальника\~ [PERSON] \~заборгованості за\~тілом кредиту\~в розмірі\~23918,06\~дол.\~США, та не вбачає законних підстав щодо стягнення солідарно заборгованості з [PERSON] та з ПАТ «Акцент-Банк» оскільки договір поруки №167 був укладений вже після закінчення строку дії кредитного договору. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.\~12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. \~\~\~\~\~\~ Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~\~\~ Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~\~\~\~\~\~ Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ч.ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по справі пропорційно від задоволених позовних вимог, а саме 1911 грн.05 коп.

Outcome: partial