Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач у вересні 2013 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 23.08.2005 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5218574744713240, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 5000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13,20% на рік з кінцевим терміном повернення, який співпадає з строком дії картки. Вимоги до відповідача що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки. Відповідач [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 07.08.2013 року у розмірі 12859,38 доларів США, яка складається з: 4929,18 доларів США заборгованість за кредитом, 7755,20 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 175,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом. Просив стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 5218574744713240 від 23.08.2005 року у розмірі 11607,82 доларів США, що складає 92746,45 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3200 грн., судові витрати по справі та стягнути з відповідачів солідарно суму у розмірі 10000 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені частково. Ухвалою суду від 19.02.2016 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2013 року було скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» при новому розгляді справи позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявилися. Повідомлені належним чином. Причину неявки суду не повідомили. Представник відповідача [PERSON] У судове засідання зявився, проти задоволення позову заперечував. Суду пояснив, що рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 02.11.2009 року було відмовлено ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за даним кредитним договором через те, що почеркознавчою експертизою було встановлено, що [PERSON] не підписував кредитний договір № 5218574744713240 від 23.08.2005 року. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до заяви та договору №5218574744713240 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 23.08.2005 року за твердженням позивача [PERSON] отримав особисту міжнародну картку, строк дії картки один рік, валюта карткового рахунку долари США. Згідно додаткової угоди № 1 від 23.08.2005 року банк видає клієнту платіжну картку, тип картки ЕС/МС Platinum, строк дії картки серпень 2006 року, валюта карткового рахунку долари США, сума первісного внеску на картковий рахунок 200, кредитний ліміт 5000 доларів США, базова відсоткова ставка по кредитному ліміту 13,2% річних, строк дії кредитного ліміту строк дії картки. Однак, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2009 року було відмовлено ЗАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №5218574744713240 від 23.08.2005 року було відмовлено з підстав того, що позивачем не доведено факт укладання та підписання відповідачем [PERSON] договору № 5218574744713240 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 23.08.2005 року та додаткової угоди № 1 від 23.08.2005 року, що є невідємною частиною цього договору. Проведеною почеркознавчою експертизою від 30.09.2009 року (висновок за № 1137) було встановдено, що підпис від імені відповідача [PERSON] під договором № 5218574744713240 від 23.08.2005 року та додатковою угодою № 1 від 23.08.2005 року були виконані не [PERSON], а іншою особою. Таким чином, кредитний договір № 5218574744713240 від 23.08.2005 року в розумінні статті 215 ЦК України є нікчемним правочином. Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виходячи з вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 5218574744713240 від 23.08.2005 року. Зобовязання за договором № 5218574744713240 від 23.08.2005 року було забезпечено порукою згідно договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, укладеного з ПАТ «Акцент-Банк» у розмірі 10000 грн. Відповідно до розяснень, викладених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Пунктом 15 даної Постанови визначено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Аналогічний висновок викладений в Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» підлягає закриттю, повідомивши позивача, що розгляд даних вимог віднесено до юрисдикції господарського суду. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає можливим відмовити у їх задоволенні виходячи з наступного. Порядок відшкодування витрат на правову допомогу визначений ч. 1 ст. 84 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» закріплені підстави та умови визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу. Позивачем не надано суду підтвердження того, що позивач отримав правову допомогу від особи, яка має право на надання правової допомоги, розрахунок вартості правової допомоги, підтвердження понесених витрат на правову допомогу, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача не стягується сплачений судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed