Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Позивач у січні 2018 року звернулася до суду з названою позовною заявою, в якій вказувала, що вони з відповідачем мають спільну дитину - [PERSON]. Відповідач сплачує аліменти на доньку, але нею було понесено додаткові витрати по утриманню дитини. [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON], на її користь кошти в сумі 6397,69 грн. додаткових витрат на утримання дитини - [PERSON], [INFO]. В підготовчому судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд позов задоволити. Відповідач в підготовчому судовому засіданні вимоги позивача щодо стягнення додаткових витрат на дитину визнав, та надав до суду відповідну заяву ( а.с. 26). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.Згідно ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд приймає визнання позову відповідачем у справі. Виходячи з наведеного суд, вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання . В підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що позивач та відповідач мають спільну доньку [PERSON], [INFO] ( а.с.5). Дитина проживає разом з позивачем, що стверджено довідкою Завадівської сільської ради Володарського району Київської області № 347 від 20.06.2017 року ( а.с.13). Позивач понесла додаткові витрати на утримання дитини та до позовної заяви приєднала відповідні письмові докази. Вартість понесених позивачем додаткових витрат на утримання доньки становить 6397,69 грн. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить із наступних міркувань. Так, статтею 8 Закону України « Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Встановлені судом та наведені вище обставини вказують, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позовних вимог відповідачем по справі. Вимоги позивача базуються на законі, а тому позовна заява є обґрунтованою і такою що підлягає задоволенню. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір, поскільки позивач згідно законодавства звільнена від його сплати.

Outcome: approved