Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

позивач уточнила та просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання його дочки, а саме: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 12150 гривень, обґрунтовуючи позов наступним. 04.07.1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, у зв`язку з чим Демівщинською сільською радою народних депутатів Кагарлицького району Київської області було внесено актовий запис №4 про укладання шлюбу та видано свідоцтво про шлюб. Від спільного шлюбу позивач та відповідач мають спільну неповнолітню дитину, а саме: [PERSON] [INFO] . Тобто, з 24.01.2021 р. дитині виповнюється 18 років і вона стає повнолітньою. Оскільки спільне життя у неї з відповідачем не склалось, подружні відносини між ними припинились, вона та відповідач припинили проживали разом, у зв`язку з чим рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 07.11.2019 року у справі № 368/1290/19 було розірвано шлюб між нею і боржником. Отже, на даний час вона та відповідач не проживають разом. При цьому, спільна неповнолітня дитина навчається, а в період відсутності навчання, проживає із нею та перебуває лише на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної чи будь-якої іншої їй допомоги. Наразі спільна з відповідачем дочка [PERSON] навчається на II курсі денної форми навчання за умовами договору на факультеті української філології та літературної творчості імені Андрія Малишка Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова, що підтверджується довідкою № 474/20 від 02.09.2020 року. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Виходячи з вищезазначеної норми Сімейного кодексу України, відповідач, незалежно від того чи буде сплачувати він аліменти чи ні, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах щодо їхньої дитини, які викликані розвитком її здібностей, зокрема її навчанням у навчальному закладі. Доданими до цієї позовної заяви документами підтверджується, що нею понесено витрати, пов`язані з навчанням дочки в у загальному розмірі 24 300 гривень, що включають в себе витати на оплату навчання в Національному педагогічному університеті імені М.П. Драгоманова. Таким чином, нею було понесено витрати, пов`язані з навчанням дочки у загальному розмірі 24300 гривень, половина яких підлягають стягненню з відповідача. Отже, судом може бути прийнято рішення про оплату відповідачем додаткових витрат, пов`язаних з розвитком здібностей його сина, тобто навчанням в сумі 12150 гривні. Відповідач позовні вимоги щодо додаткових витрат на навчання визнає та не заперечував проти їх задоволення. Суд, вислухавши сторони та вивчивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, до особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Дитина сторін - [PERSON] навчається на II курсі денної форми навчання за умовами договору на факультеті української філології та літературної творчості імені Андрія Малишка Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова, що підтверджується довідкою №474/20 від 02.09.2020 року. Як вбачається з матеріалів справи позивачем за навчання за ІІ курс понесено витрати на розвиток здібностей дитини у розмірі 24 300,00 грн. На час понесення відповідних витрат та час звернення до суду з даним позовом донька сторін була неповнолітньою. Вказані витрати підтверджуються матеріалами справи (а.с. 5, 12, 13) і на думку суду не можуть охоплюватися аліментами, які отримує мати на утримання доньки до її повноліття, оскільки на час стягнення аліментів такі витрати, як оплата здобуття вищої освіти на платній формі навчання не передбачалася. Позивач просила стягнути з відповідача 50% додаткових витрати на оплату навчання неповнолітньої доньки за навчання за другий курс, що є предметом розгляду у даній справі. Враховуючи викладене, суд вважає, що понесені позивачем витрати на оплату навчання неповнолітньої доньки, [PERSON] є саме додатковими витратами в розуміння ст. 185 СК України - як фактично понесені додаткові витрати на неповнолітню дитину, на яку сплачуються аліменти, обумовлені особливими обставинами, а саме, необхідністю здобуття вищої освіти(платної) ще будучи неповнолітньою. За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивачем надано достатні, належні та допустимі докази, що підтверджують понесені нею додаткові витрати на навчання доньки за другий курсу, до досягнення нею повноліття, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини щодо отримання відповідної освіти), а тому позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved