Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

Позивач, фізична особа-підприємець [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3 953,76 грн; покласти на відповідача витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 768,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 6 531,40 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 липня 2017 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] (страхувальником) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №3823357-02-10-01, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Мазда СХ-5» державний реєстраційний номер [NUMBER] , та за яким страховик ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 02 квітня 2018 року о 11 год. 35 хв. по вулиці Володимирській, 15 в м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Хюндай» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача, та автомобіля «Мазда СХ-5» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Мазда СХ-5» державний реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 04 травня 2018 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно із вказаною постановою відповідач 02 квітня 2018 року приблизно о 11 год. 35 хв., керуючи автомобілем «Хюндай», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , по вул. Володимирській, 15 в м. Києві, не виконав вимоги знаку «2.2», не надав перевагу в русі, в наслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Мазда СХ-5», державний номерний знак [NUMBER] , чим порушив п. 2.3 (Б), п. 10.11 Правил дорожнього руху України, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та заподіяна матеріальна шкода. Згідно із рахунком-фактурою № 1092091_РФ_060455 від 02 квітня 2018 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Мазда СХ-5», державний реєстраційний номер [NUMBER] , склала 21 485,82 грн. Вказана ДТП була визнана ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховим актом № 05053-02 від 04 червня 2018 року, на підставі страхового акту співробітниками ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування. За заявою потерпілої особи та, виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору добровільного страхування, на підставі страхового акту №05053-02 від 04 червня 2018 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 21 485,82 грн. Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 04 червня 2018 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу «Хюндай» державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована за полісом №АМ/ [NUMBER] в ПАТ «СК «Альфа Гарант». ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ПАТ «СК «Альфа Гарант» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу. ПАТ «СК «Альфа Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту передбаченого полісом №АМ/1332822 в розмірі 17 532,06 грн з врахуванням суми фізичного зносу деталей. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала 3 953,76 грн. 14 січня 2019 року між ПрАТ «СК`ВУСО» (Первісний кредитор) та фізичною особою - підприємцем « [PERSON] » (Новий кредитор) укладено договір № 14/01/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування № 3823357-02-10-01 від 07 липня 2017 року. З метою досудового врегулювання спору 05 лютого 2019 року відповідачу було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку. 16 квітня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, сторонам роз`яснено право подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки. Позивач та його представник отримали ухвалу суду про відкриття провадження 07.05.2019 та 06.05.2019, відповідно. Ухвалу про відкриття провадження разом із позовною заявою та доданими до неї документами відповідач отримав 13.05.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. 17 травня 2019 року від відповідача [PERSON] до Дніпровського районного суду м. Києва надійшло заперечення проти позовної заяви. Оскільки відповідачем до заперечення проти позовної заяви не було долучено доказів направлення такої заяви по суті справи на адресу позивача, листами від 20.05.2019, 21.10.2019 судом було роз`яснено йому положення ст. 178 ЦПК України щодо обов`язку надання стороною суду документів, що підтверджують надіслання (надання) заперечень проти позовної заяви (відзиву) іншим учасникам справи. 26 листопада 2019 року до суду надійшов лист відповідача, у якому останній повідомив про надіслання свого заперечення сторонам по справі 22 листопада 2019 року, що підтверджується доданим фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 22.11.2019. Зважаючи на викладене, убачається, що відповідачем було порушено процесуальні строки, встановлені ст. 178 ЦПК України та визначені ухвалою суду від 16.04.2019, направлення заперечення проти позовної заяви (відзиву) іншому учаснику справи - позивачу, у зв`язку з чим, з огляду на відсутність клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву, пропущеного з поважних причин, суд приходить висновку про те, що вказану заяву відповідача по суті справи слід вважати неподаною. 17 грудня 2019 року до суду від представника позивача ФОП [PERSON] - [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Вважає, акт є первинним документом, що містить перелік пошкоджень, оскільки під час проведення ремонтних робіт фахівці виявили приховані пошкодження, які були отримані під час ДТП та не були явними під час первинного огляду, однак є взаємопов`язаними. Таким чином, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи, 07 липня 2017 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», страховиком, та [PERSON] , страхувальником, був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 3823357, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mazda CX-5» державний реєстраційний номер [NUMBER] . За умовами Договору страховик взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування (а.с. 16, 17). Відповідно до довідки № [NUMBER] про дорожньо-транспортну пригоду, складеної Управлінням патрульної поліції у м. Києві, 02 квітня 2018 року об 11 год. 35 хв. у м. Києві по вул. Володимирській, 15, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mazda CX-5», державний номерний знак [NUMBER] , належного [PERSON] , та транспортного засобу «Hyundai Matrix», державний номерний знак [NUMBER] , належного [PERSON]. В результаті вказаної ДТП транспортний засіб «Mazda CX-5», державний номерний знак [NUMBER] , отримав наступні пошкодження: передня центральна частина (а.с. 21). 02 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» із повідомленням про настання події з наземним транспортним засобом (заявою на виплату страхового відшкодування) (а.с. 18, 19). Актом огляду колісного транспортного засобу від 02 квітня 2018 року встановлено пошкодження, які транспортний засіб «Mazda CX-5», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті отримав в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди (а.с.25, 27). Згідно із рахунком-фактурою ДП «Авто Інтернешнл» від 02 квітня 2018 року вартість автозапчастин та послуг по ремонту транспортний засіб «Mazda CX-5», державний номерний знак [NUMBER] , складає 21 485,82 грн, з яких ПДВ - 3 580,97 грн (а.с. 28). Відповідно до розрахунку страхового відшкодування сума страхового відшкодування, належного до сплати ПрАТ «СК «ВУСО» [PERSON] , складає 21 485,82 грн (а.с. 28 зворотній бік). Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 04 травня 2018 року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зі змісту вказаної постанови суду убачається, що [PERSON] 02 квітня 2018 року об 11 год. 35 хв. по вул. Володимирській, 15, в м. Києві, керуючи автомобілем Хюндай, державний реєстраційний номер [NUMBER] , не виконав вимогу знаку «2.2» не надав перевагу в русі в наслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Мазда, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що призвело до механічного пошкодження обох транспортних засобів, тобто порушив вимоги п. 2.3. «б», 10.11 Правил дорожнього руху України. 04 червня 2018 року ПрАТ «СК «ВУСО» складено страховий акт № 05053-02 по Договору страхування наземного транспорту № 3823357-02-10-01 від 07.07.2017, яким погоджено виплату страхового відшкодування у розмірі 21 485,82 грн на користь [PERSON] , сплата якого підтверджується платіжним дорученням №12408 від 04.06.2018 (а.с. 29, 29 зворотній бік). Станом на 02 квітня 2018 року, дату настання ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , як водія транспортного засобу «Hyundai Matrix», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за полісом №АМ/1332822, за умовами якого франшиза складає 500 грн, ліміт за шкоду майну становить 100 000,00 грн (а.с. 22). Довідкою-підтвердженням надходження коштів № 002 від 25.03.2019 ПрАТ «СК «ВУСО» підтверджує, що 30.10.2018 на р/р компанії надійшло 17 532,06 грн від ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з призначенням платежу «101*Страх.відшк. в порядку регресу зг.страх.акту № ЦВ/18/2029 за дог.страх. № АМ-0001332822 від 02.11.2017. без ПДВ;0.00» (а.с. 30). Згідно із положеннями ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування(подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. У відповідності до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Яка саме подія визнається страховим випадком має бути детально зазначено у договорі страхування (ст. 8 Закону України «Про страхування»). Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. У ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У відповідності до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоровя тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода) відшкодовується у повному обсязі. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесу розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. В силу ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. У відповідності до ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За нормою ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про правомірність стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням ня у розмірі 3 953,76 грн. 14 січня 2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено Договір № 14/01/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого, та Додатку № 1 до вказаного Договору, первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, зокрема за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 3823357-02-10-01 (а.с. 9-14). У відповідності до п.п. 4.1 Договору його ціна складає 82 867,31 грн, які були сплачені ФОП [PERSON] відповідно до дублікату квитанції № 0.0.1239792115.1 від 16.01.2019 (а.с. 15). 16 січня 2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] складено Акт прийому-передачі права вимоги до Договору № 14/01/2019 про відступлення права вимоги від 14 січня 2019 року (а.с. 15 зворотній бік). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Оскільки передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом, то такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду, зокрема із позовною заявою про відшкодування збитків у порядку регресу. Таким чином, ФОП [PERSON] є належним позивачем у справі та в силу викладеного вище положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування» у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах різниці сплаченого ПрАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування та компенсацією ПАТ «СК «Альфа Гарант», що становить 3 953,76 грн. З метою досудового врегулювання спору, 05 лютого 2019 року ФОП [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] із Актом (вимогою) № [NUMBER] про відшкодування збитків в порядку регресу, відповідного до якого різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала 3 953,76 грн (а.с. 31). На час розгляду справи у суді вказана сума відповідачем на користь позивача не сплачена. Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить висновку про задоволення позову ФОП [PERSON] до Хоссайн МД Актар в частині стягнення завданих збитків в порядку регресу у розмірі 3 953,76 грн, оскільки постановою суду відповідача визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, матеріалами справи підтверджується настання страхового випадку, вартість матеріального збитку, його відшкодування страховиком та виникнення права регресної вимоги до винної особи, яку відповідно до договору відступлення права вимоги передано позивачу. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України та вважає, що з відповідача Хоссайн МД Актар на користь ФОП [PERSON] підлягають стягненню понесені останнім судові витрати по оплаті судові збору у розмірі 768,40 грн, а також, витрати на правничу допомогу у розмірі 6 531,40 грн, що підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордера № 6/02/19 від 12.03.2019, Договором №6 про надання правової допомоги від 01.02.2019, Додатковою угодою № 1 Актом приймання-передачі правової (правничої) допомоги до вказаного Договору, довідкою АО «Мазуренко Войтюк та партнери» № 6/02/19 від 12.03.2019 (а.с. 32-38). Враховуючи наведене та

Outcome: approved