Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Позивач у травні 2020 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, що знаходиться на приватизованій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори 27.02.2020 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складалася з житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори 25.03.2020 року було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на приватизовану земельну ділянку, мотивуючи відмову відсутністю документу, який посвідчує право власності на спадкове майно, а саме - земельну ділянку. Рішенням комітету Мартинівської сільської ради № 29 від 11.08.1993 року [PERSON] було передано земельну ділянку загальною площею 0,38 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. [PERSON] за життя не було документально оформлено приватизацію земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та для ведення підсобного господарства. З огляду на викладене, щоб завершити процедуру приватизації земельної ділянки та отримати на своє ім`я правовстановлюючий документ на земельну ділянку позивач вимушений звернутися до суду. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд визнати за нею право на завершення приватизації та отримання на своє ім`я правовстановлюючого документа у порядку спадкування за заповітом після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , надані спадкодавцеві для ведення особистого підсобного господарства та будівництва житлового будинку згідно рішення №29 виконавчого комітету Мартинівської сільської ради Тростянецького району Сумської області «Про розгляд заяв на приватизацію земельних ділянок». Ухвалою суду від 08.05.2020 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 11.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позов підтримала у повному обсязі. Представник відповідача Мартинівської сільської ради Тростянецького району Сумської області в судове не з`явився, голова Мартинівської сільської ради подав до суду заяву, у якій розгляд справи просив провести без участі її представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 26). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що позивач є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] в [ADDRESS] (а.с. 7, 8, 9). Позивач після смерті матері отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 21.02.2020 року державним нотаріусом Тростянецької районної нотаріальної контори на право на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.12, 13, 14). При цьому постановою державного нотаріуса Тростянецької районної нотаріальної контори 25.03.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с. 15) Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ураховуючи, що державним нотаріусом відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, позивач обґрунтовано звернувся до суду. Вирішуючи вимогу позивача про визнання за ним права на продовження приватизації та отримання на своє ім`я правовстановлюючого документа на земельну ділянку, наданої для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] суд виходить із такого. Як установлено судом часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є [INFO] . Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7) відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Ураховуючи викладене та час відкриття спадщини після смерті [PERSON] спірні правовідносини щодо спадкування спадщини після його смерті регулюються нормами ЦК УРСР. За приписами статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері. Інших спадкоємців, крім позивача, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] судом не встановлено. За заявою [PERSON] Тростянецькою районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 27/2011, позивачу державним нотаріусом видано три свідоцтва про право на спадщину (а.с.34,35). За життя [PERSON] рішенням виконавчого комітету Мартинівської сільської ради Тростянецького району Сумської області від 11.08.1993 року № 29 було передано земельну ділянку загальною площею 0,38 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Вищевказана обставина підтверджується також довідкою Мартинівської сільської ради Тростянецького району Сумської області №293 від 12.12.2019 року (а.с. 10, 11) З листа від 24.06.2020 року відділу у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області встановлено, що згідно книг реєстрації державних актів на право приватної власності на землю, на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] факту реєстрації документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку у відділі не встановлено (а.с. 36). Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (пункт «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України). Земельний кодекс України у редакції чинній до 01 січня 2013 року, установлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано-право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком установлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 14-652цс18. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті матері набула право на спадкування усіх її прав та обов`язків, що належали останній, включно з правом на завершення приватизації земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , однак через відсутність правовстановлюючого документу позивач згідно з положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» не одержала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, тому захищаючи охоронювані законом права позивача, таке право в порядку спадкування за заповітом слід визнати за ним рішенням суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved