Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №1282 від 11 вересня 2008 року в сумі 40 751 гривень 36 коп. (а.с.1-2). Представник позивача у судове засідання не з'явився. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги визнав частково (а.с.56). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали суду письмову заяву в якій просять суд розглянути справу в їх відсутності, позовні вимоги не визнали та просять відмовити позивачу у задоволенні позову в зв'язку з простроченим строком давності (а.с.37, 38-39,57). Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника позивача та відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши зібрані по справі докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно кредитного договору №1282 від 11 вересня 2008 року Відкрите акціонерне товариство «Держаний ощадний банк України в особі керуючого філією Миколаївське відділення №7285 ВАТ «Ощадбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України») надало [PERSON] кредит у розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28% на рік, строком до 10 вересня 2011 року, що підтверджується копією кредитного договору (а.с.5-7). 11 вересня 2008 року між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки номер 1 та номер 2 згідно яких відповідачі взяли на себе зобов'язання здійснити погашення кредиту та інших платежів (штраф, пеня) згідно кредитного договору (а.с.8-9,10-11). У відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно статті 1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В обумовлені кредитним договором строки [PERSON] своїх зобов'язань по погашенню кредиту та сплаті відсотків не виконував. Станом на 9 грудня 2013 року прострочена заборгованість по вищезазначеному кредиту склала 40 751 гривень 36 коп., з них: прострочений основний борг по кредиту 15 128 гривень 53 коп.; прострочені проценти за користування кредитом 8 957 гривень 59 коп.; пеня за прострочений основний борг по кредиту 9 794 гривень 68 коп.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом 6 870 гривень 56 коп., що підтверджується копією розрахунку заборгованості (а.с.12). Відповідно до 525 ЦK України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 ст. 530 ЦК України передбачається, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. ст. 554, 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, при якому настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки. Згідно з ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У своїй письмовій заяві погодившись відшкодувати позивачу прострочений основний борг по кредиту та проценти, відповідач [PERSON] просив суд відмовити позивачу в стягненні з нього пені у зв'язку з закінченням строків давності (а.с.56). Згідно кредитного договору на споживчі потреби остаточний строк повернення кредиту встановлений 10 вересня 2011 року (а.с.5-7). Кредитор звернувся до суду з позовом 14 жовтня 2014 року (а.с.1-2). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність терміном три роки. Згідно п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Збільшення позовної давності, встановленої законом, може бути допущена тільки за домовленістю сторін, що випливає з вимог ст. 259 ЦК України. У відповідності до ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач не звертався до суду з заявою про поновлення строку позовної давності і не навів поважних причин пропуску строку позовної давності. З урахуванням викладеного суд вважає можливим застосувати до спірних правовідносин положення п.4 ст.267 ЦК України, задовольнивши частково письмову заяву відповідача [PERSON], тобто з відповідача [PERSON] необхідно стягнути суму основного боргу по кредиту 15 128 гривень 53 коп. та проценти в сумі 8 957 гривень 59 коп., а в стягненні з нього пені позивачу відмовити. Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач не просив поновити строк позовної давності для предявлення позову до позичальника [PERSON], який просив відмовити в позові до нього в частині стягнення пені оскільки пропущений строк давності, погодившись сплатити позивачу непогашений основний борг по кредиту та проценти суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути непогашений основний борг по кредитному договору № 1282 від 11 вересня 2008 року в сумі 15 128 гривень 53 коп. та проценти в сумі 8 957 гривень 59 коп., всього 24 086 гривень 12 коп., а в решті позову до [PERSON] відмовити. Як встановлено у судовому засіданні остаточний строк повернення кредиту по договору, поручителями по якому є [PERSON] та [PERSON], настав 10 вересня 2011 року (а.с.5-7). Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з п.2.4 договорів поруки №№1 та 2 якщо при настанні строку платежу відповідно до Кредитного договору Боржником не буде сплачено платіж Кредитору, боржник та кредитор зобов'язуються повідомляти Поручителя про прострочення платежу (а.с.8-9,10-11), а згідно п.4.2 зазначених договорів порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором №1282 від 11 вересня 2008 року не пред'явить вимог до поручителя. Всупереч зазначеним вимогам позивач, при настанні остаточного строку платежу відповідно до Кредитного договору, не повідомив поручителів про прострочення платежів по кредитному договору у відповідності до п.6.1 договорів поруки, а вимоги до поручителів пред'явив не у шестимісячний строк, як передбачено договорами поруки, а у строк понад три роки. У зв'язку з викладеним, суд вважає, що вимоги позивача до поручителів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №1282 від 11 вересня 2008 року, задоволенню не підлягають. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] у відповідності до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial