Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 72403,47 грн та судові витрати у розмірі 840,00 грн (судовий збір за подання позовної заяви - 725,00 грн та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову - 115,00 грн). В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що 03.08.2012 року між сторонами був укладений кредитний договір № R53400310246B, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 68 000,00 грн з терміном користування кредитом з 03.08.2012 року по 03.08.2017 рік, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24,5 % річних, а позичальник зобов'язувалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, проте взятих на себе зобов'язань відповідач не виконувала. Тому позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою 19.09.2013 року за вих. № 2857/100-2 щодо виконання порушеного зобов'язання за кредитним договором, проте, на момент подання позовної заяви відповідач не виконала належним чином свої зобов'язання, внаслідок чого станом на 20.10.2013 утворилась заборгованість у розмірі 72403,00 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі в якій також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 03.08.2012 року між сторонами був укладений кредитний договір № R53400310246B, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 68 000,00 грн з терміном користування кредитом з 03.08.2012 по 03.08.2017, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24,5 % річних (а.с.11-17). Відповідно до п. 3.11 кредитного договору відповідач підтверджує, що він перед укладенням договору письмово ознайомлений з інформацією про особу і місцезнаходження банку, про умови кредитування та умови договорів забезпечення, а також про орієнтовану сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням процентної ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту, укладенням цього договору та оформленням договорів застави та страхування. Позичальник цим підтверджує свою згоду із зазначеними діючими умовами (а.с.12). Судом встановлено, що позивач, відповідно до умов договору виконав взяті на себе зобов'язання у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти (кредит) в розмірі 68 000 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 32771 від 03.08.2012 року (а.с.5). Пунктом 5.3.1 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов'язаний сплатити комісійну винагороду, повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов'язання в порядку та в строки, встановлені цим договором (а.с.15) Відповідно до п. 4.1 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти у розмірі, зазначеному в п.3.3 цього договору або у розмірі, який змінений відповідно до п.3.3 та п.5.2.7 цього договору (а.с.12). Згідно п. 7.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору позичальник сплачує Банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення (а.с.16). Відповідно до п. 5.2.1 кредитного договору банк має право вимагати достроково повернути кредит, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди у випадках, передбачених цим договором або чинним законодавством України, зокрема: порушення позичальником зобов'язань, що випливають/випливатимуть з умов кредитних договорів/договорів забезпечення, що кладені/будуть укладені у майбутньому між позичальником та ПАТ «ВТБ БАНК»; невиконання (неналежне виконання) зобов'язань щодо сплати платежів, а також комісійної винагороди, неустойки тощо, передбачених умовами договору; затримання позичальником повернення частини кредиту та/або сплати процентів по кредиту щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10 відсотків (а.с.13-14). Відповідно до п. 5.2.2 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника здійснити дострокове повернення кредиту протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення банку з вимогою дострокового повернення кредиту або у інші строки, передбачені умовами цього договору (а.с.14). Відповідно до п. 5.3.6 кредитного договору, позичальник зобов'язаний здійснити дострокове повернення кредиту у випадках, передбачених п.5.2.1 цього договору протягом 30 календарних днів з дати відправлення банком відповідної вимоги (а.с.15). Судом було встановлено, що позивач направив відповідачу письмову вимогу 19.09.2013 року за вих. № 2857/100-2 щодо виконання порушеного зобов'язання за кредитним договором, проте, на момент подання позовної заяви відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання (а.с.9). У судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, не виплачує основну суму кредиту та не сплачує проценти за користування кредитом, тому у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість станом на 20.10.2013 у сумі 72403,47 грн, з яких: 58739,77 грн - сума поточної заборгованості за кредитом, 3653,06 грн - сума простроченої заборгованості за кредитом, 6396,84 грн - сума простроченої заборгованості за процентами за період з 08.05.2013 року по 07.10.2013 року, 3613, 80 грн - сума пені, нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу(а.с.6). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню. Позивач в прохальній частині позовної заяви просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 840,00 грн (судовий збір за подання позовної заяви - 725,00 грн та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову - 115,00 грн). Згідно ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Судом було встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви в розмір 725,00 грн, що підтверджується долученим до справи платіжними дорученнями про його оплату (а.с. 33). Однак, 1 відсоток від суми 72403 грн дорівнює 724,03 грн. Також ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22.01.2014 року в задоволенні заяви про забезпечення позову, подану представником позивача, було відмовлено, тому відповідно і відшкодування сплачених судових витрат не можливе (а.с.44). Тому суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 724,03. Враховуючи вище наведене, та

Outcome: partial