Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державна адміністрація та просить виселити відповідачів з квартири за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» без надання їй іншого постійного жилого приміщення. Також, просить судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 02.08.2007 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11192783000 від 02.08.2007 р. (надалі Кредитний договір), згідно пункту 1.1 якого Банк зобов`язується надати Позичальнику Кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 141105,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 9,5 процентів річних в строк до 02 серпня 2037 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань Боржника за вищевказаним Кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір іпотеки №60343 від 02.08.2007 р., відповідно до якого Позичальник передав в іпотеку Банку двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . 08.12.2011 р. на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим №2949,2950, укладеного між ПАТ «УКРСИББАНК» та ПАТ «Дельта Банк», права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту від 02.08.2007 р. №11192783000 та за Договором іпотеки від 02.08.2007 р. № 60343, перейшли до нового кредитора, а саме: ПАТ «Дельта Банк». 05.02.2020 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №2149/К, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстровим №217, у відповідності до умов якого права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту від 02.08.2007 р. №11192783000 та за Договором іпотеки від 02.08.2007 р. № 60343 перейшли до нового кредитора, а саме: ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції». Відомості про заміну іпотекодержателя та обтяжувала були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відтак, на думку позивача, право вимоги за Кредитним договором, Іпотечним договором, Договором поруки повністю перейшли до ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції». Також зазначає, що станом на дату укладення Договору про відступлення прав вимоги від 05.02.2020 р. 2149/К, за вищевказаним Кредитним договором сума заборгованості в гривневому еквіваленту складала 10 101 665,67 грн. 18.02.2020 р. та 24.03.2020 р. Відповідачу-1 - [PERSON] надсилалися Вимога-повідомлення про Усунення порушення зобов`язань та виселення (в порядку ст. ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку»), які були проігноровані Відповідачами. 03.07.2020 р. на підставі Договору іпотеки №60343 від 02.08.2007 року, з усіма додатками та додатковими угодами, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. зареєстрованим за реєстровим №3335, за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» було зареєстровано право власності на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності від 03.07.2020 р. № 214948804 (копія витягу додається). Отже, на думку позивача, ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції», задовольнило свої кредиторські вимоги за рахунок Предмету іпотеки, а саме - набуло права власності на нерухоме майно, яким є двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 15.07.2020 р. Відповідачу-1 - [PERSON] надсилалися Вимога-повідомлення про виселення всіх мешканців та звільнення квартири (в порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку»), яка була проігнорована Відповідачами. 18.08.2020 р. ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції», стало відомо, що у набутому ним у власність житловому приміщенні (двокімнатній квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ) зареєстровано і проживають 4 особи - відповідачі у справі, а саме: [PERSON] (попередній власник), [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі добровільно знятися з державної реєстрації місця проживання і виселитися з вказаної квартири відмовилися. Також, в обґрунтування позову посилається на те, що у чіткій відповідності вищевказаній нормі та в порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 Житлового Кодексу Української РСР ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» 18.02.2020 р. та 24.03.2020 р. Відповідачу 1 надсилалися Вимога-повідомлення про усунення порушення зобов`язань та виселення (в порядку ст. ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку») та 15.07.2020 р. Відповідачу 1 надсилалися Вимога-повідомлення про виселення всіх мешканців та звільнення квартири (в порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку»), які були проігноровані Відповідачами, в яких серед іншого вимагалося: добровільно звільнити квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та виселитися з неї всім мешканцям з одночасним зняттям з реєстрації місця проживання, при цьому вивезти всі належні Вам речі, протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги-повідомлення та передати всі приналежності до ' квартири (в тому числі правовстановлюючі документи, технічний паспорт та ключі від квартири) новому власнику Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції». Проте, як зазначає позивач, вказані вимоги були проігноровані Відповідачами чим порушено права ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції», як іпотекодержателя та в подальшому законного власника квартири. Відповідачі й надалі зареєстровані та проживають у вказаній квартирі, звільняти її добровільно не збираються. При цьому позивач звертає увагу суду, що квартира, за адресою: [ADDRESS] , була набута Відповідачем 1 02.08.2007 р. в день укладення Кредитного договору на підставі Договору купівлі-продажу квартири 02.08.2007 р. за рахунок кредитних коштів. Також зазначає, що відповідно до п. 1.4. Кредитного договору цільове призначення (мета) кредиту - кредит надається Позичальнику для особистих потреб, а саме: на придбання квартири під заставу нерухомості: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що виселення Відповідачів, які проживають в двокімнатній квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] здійснюється без надання іншого постійного жилого приміщення. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. 28.09.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 22.10.2020 по справі відкрито спрощене позовне провадження. 11.11.2020 до канцелярії суду надійшли пояснення від представника третьої особи - Служби у справах дітей Солом`янської РДА, в яких просить, з метою недопущення порушення прав та інтересів малолітньої [PERSON] відмовити у задоволені позову та при винесені рішення просить врахувати інтереси дитини. 20.11.2020 до канцелярії суду від відповідача - [PERSON] , яка є законним представником відповідача - [PERSON] , в порядку ст. 206 ЦПК України, надійшла заява про визнання позову в частині вимог про виселення її та її дочки. Крім того, вказала в заяві, що в її власності є квартира за адресою: [ADDRESS] , де вони з донькою постійно проживають та надала копії договору купівлі-продажу даної квартири. 03.02.2021 представник позивача подав до суду клопотання про залишення позову без розгляду, в порядку п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України в частині вимог пред`явлених до [PERSON] та [PERSON] 22.02.2021 ухвалою суду цивільну справу в частині заявлених вимог ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» до [PERSON] , [PERSON] про виселення залишено без розгляду. Позов в частині заявлених вимог до [PERSON] та [PERSON] продовжено розглядом у порядку спрощеного провадження. У зв`язки із тим, що розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, то сторони у судове засідання не викликалися. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 02.08.2007 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та і [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11192783000 від 02.08.2007 р. (надалі Кредитний договір), згідно пункту 1.1 якого Банк зобов`язується надати Позичальнику Кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 141105,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 9,5 процентів річних в строк до 02 серпня 2037 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань Боржника за вищевказаним Кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір іпотеки №60343 від 02.08.2007 р., відповідно до якого Позичальник передав в іпотеку Банку двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . 08.12.2011 р. на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим №2949,2950, укладеного між ПАТ «УКРСИББАНК» та ПАТ «Дельта Банк», права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту від 02.08.2007 р. №11192783000 та за Договором іпотеки від 02.08.2007 р. № 60343, перейшли до нового кредитора, а саме: ПАТ «Дельта Банк». 05.02.2020 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №2149/К, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстровим №217, у відповідності до умов якого права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту від 02.08.2007 р. №11192783000 та за Договором іпотеки від 02.08.2007 р. № 60343 перейшли до нового кредитора, а саме: ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції». Станом на дату укладення Договору про відступлення прав вимоги від 05.02.2020 р. 2149/К, за вищевказаним Кредитним договором сума заборгованості в гривневому еквіваленту складала 10 101 665,67 грн. 18.02.2020 р. та 24.03.2020 р. Відповідачу-1 - [PERSON] надсилалися Вимога-повідомлення про Усунення порушення зобов`язань та виселення (в порядку ст. ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку»), які були проігноровані Відповідачами. 03.07.2020 р. на підставі Договору іпотеки №60343 від 02.08.2007 року, з усіма додатками та додатковими угодами, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. зареєстрованим за реєстровим №3335, за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» було зареєстровано право власності на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності від 03.07.2020 р. № 214948804 (копія витягу додається). Отже, ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» задовольнило свої кредиторські вимоги за рахунок Предмету іпотеки, а саме - набуло права власності квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з наявних у справі матеріалів, 15.07.2020 р. Відповідачу-1 - [PERSON] надсилалися Вимога-повідомлення про виселення всіх мешканців та звільнення квартири (в порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку»), яка була проігнорована Відповідачами. В квартирі, за адресою: [ADDRESS] зареєстровано і проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі добровільно знятися з державної реєстрації місця проживання і виселитися з вказаної квартири відмовилися. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 109 Житлового Кодексу Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Судом було встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , була набута 02.08.2007 р. в день укладення Кредитного договору на підставі Договору купівлі-продажу квартири 02.08.2007 р. за рахунок кредитних коштів. Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору цільове призначення (мета) кредиту - кредит надається Позичальнику для особистих потреб, а саме: на придбання квартири під заставу нерухомості: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому, судом також встановлено, що відповідач - [PERSON] , яка є законним представником відповідача - [PERSON] , є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , згідно договору дарування квартири від 13.03.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сніговою К.В., зареєстрованого в реєстрі за № 722, а тому рішення у справі не порушить житлові права малолітньої [PERSON] . Таким чином, оскільки ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» задовольнило свої кредиторські вимоги за рахунок Предмету іпотеки, а саме - набуло права власності квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , тому згідно зі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 Житлового Кодексу Української РСР, відповідачі підлягають виселенню із спірної квартири без надання іншого постійного жилого приміщення. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Що стосується понесених та очікуваних витрат на правничу допомогу у розмірі 30000 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Встановлено, що адвокат Проценко М.М. представляє інтереси позивача на підставі довіреності від 16.12.2019 № 476, при цьому договір про надання правової допомоги в матеріалах справи відсутній, а текст довіреності не містить інформації щодо гонорару адвокату. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу не підлягають до задоволення, оскільки, в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги, що не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Таким чином, оцінивши надані представником позивача матеріали в обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд вважає їх не обґрунтованими. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8408,00 грн. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до часткового задоволення позовних вимог.

Outcome: approved