Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач ФОП [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості з орендної плати. В позовній заяві посилалась на те, що 01 серпня 2016 року нею та відповідачем укладено договір оренди нежитлових приміщень. Заборгованість відповідача з орендної плати за цим договором складає 47000 грн. У звязку з порушенням відповідачем умов договору він також має сплатити 3% річних в сумі 1357 грн. та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 9444,75 грн. згідно пункту 8.2. договору. Крім того, орендар також має сплатити штраф у розмірі 50% від суми заборгованості у розмірі 23500 грн. Загальний розмір заборгованості за даним договором становить 81301,75 грн. Добровільно відповідач заборгованість не погасив. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором у розмірі 47000 грн., пеню у розмір 9444,75 грн., 3% річних у розмірі 1375 грн., штраф у розмірі 23500 грн., а також 813,02 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 27 вересня 2018 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач з клопотанням про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не звертався. Надав відзив на позов, у якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення боргу в сумі 47000 грн., 3% річних в сумі 1375 грн. та пені в межах річного строку позовної давності, встановленого до вимог про стягнення неустойки. Просив застосувати спеціальний строк позовної давності відповідно до ст.258 ЦК України щодо стягнення пені. Інших клопотань або заяв по суті справи сторони суду не подавали. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 01 серпня 2016 року між позивачем фізичною особою-підприємцем [PERSON], що діє в договорі як орендодавець, та [PERSON], що діє в договорі як орендар, та на час укладення даного договору був фізичною особою-підприємцем, було укладено договір оренди (а.с.6-10). Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Частиною 1 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. [PERSON] вказаного вище договору оренди від 01 серпня 2016 року орендодавець зобовязується передати орендареві у строкове платне користування, а орендар зобовязується прийняти у строкове платне користування приміщення, визначене у цьому договорі, та зобовязується сплачувати орендодавцеві орендну плату. [PERSON] пункту 1.2. договору оренди адреса будинку, у якому знаходиться приміщення, що орендується: м.Полтава, вул.Степового Фронту, 7. Пунктом 1.3. договору оренди передбачено, що загальна площа приміщення, що орендується, 290 кв.м. Строк оренди приміщення пунктом 4.1. договору оренди встановлений тривалістю 1 рік з моменту прийняття приміщення, що орендується, за актом передання-приймання. Акт прийому-передачі нежилих приміщень в оренду сторонами підписано 01 серпня 2016 року (а.с.11). Порядок сплати та розмір орендної плати передбачено розділом 5 договору оренди від 01 серпня 2016 року. Відповідно до п.5.1. розмір місячної орендної плати з урахуванням індексації складає 18000 грн. за один місяць. Пунктом 5.2. передбачено, що орендна плата сплачується орендарем в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця не пізніше 25 числа кожного місяця. Як вбачається з даних розрахунку заборгованості по сплаті орендної плати за період з 16 лютого 2017 року по 31 жовтня 2017 року, загальна сума заборгованості за даний період становить 47000 грн., з яких за березень 2017 року 13000 грн., за квітень 8000 грн., за травень 2017 року 13000 грн., за червень 2017 року 10000 грн., за липень 2017 року 3000 грн. (а.с.14). У претензії №5 від 01 листопада 2017 року позивач вимагала сплати відповідачем вказаної суми заборгованості, а також 3% річних в сумі 975,00 грн., пені в розмірі 7671,49 грн. та штрафу у розмірі 32500 грн. (а.с.12-13). Відповідач суму боргу за договором оренди від 01 серпня 2016 року у розмірі 47000 грн. визнає. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача 47000 грн. заборгованості з орендної плати за період з 01 березня по 01 листопада 2017 року. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України \~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, тому відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України він зобовязаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки договором інший розмір процентів не встановлений. [PERSON] наданого позивачем розрахунку 3% річних за період з 01 лютого по 31 липня 2017 року становить 1357 грн. (а.с.19). Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 1375 грн. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником [PERSON] частин 2 та 3 ЦК України штрафом є\~ неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є\~ неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~несвоєчасно виконаного\~грошового зобов'язання\~за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.8.2 договору оренди від 01 серпня 2016 року орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується на користь орендодавця з врахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, враховуючи день оплати. Пунктом 8.3 вказаного договору оренди також передбачено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше, ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 50% від суми заборгованості. З наведеного вбачається, що сплата штрафу передбачена у випадку наявності заборгованості за орендною платою загалом не менше, ніж три місяці. Оскільки договором оренди розмір орендної плати передбачено у розмірі 18000 грн. на місяць (пункт 5.1.), розмір орендної плати за три місяці становить 54000 грн. Таким чином штраф орендар зобовязаний сплатити у випадку наявності у нього заборгованості у розмірі 54000 грн. Оскільки заборгованість [PERSON] перед позивачем становить менше, ніж орендна плата за три місяці, згідно пункту 8.3. договору оренди підстави для стягнення з нього штрафу відсутні. Також суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Відповідно до \~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Оскільки і пеня, і штраф є неустойкою, одночасне їх застосування до боржника за порушення одного зобовязання є порушенням заборони повторного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). [PERSON] ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач звернувся до суду з клопотанням про застосування давності до вимог про стягнення пені. Верховним Судом України у справі за № 6-1763цс16 зроблено наступний правовий висновок:\~«[PERSON] із частинами четвертою, пятою статті 267 ЦК України\~сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення. Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України\~позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Перебіг позовної давності шляхом предявлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109,\~119,\~120 ЦПК України. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами». Тому суд не бере до уваги посилання позивача в позовній заяві на закриття провадження у справі за її позовом до відповідача від 21 березня 2018 року, оскільки даним зверненням з порушенням правил підвідомчості справ перебіг терміну позовної давності не переривався. Строк дії договору оренди від 01 серпня 2016 року сторонами визначено в один рік, заборгованість за орендною платою виникла за період з березня по липень 2017 року. Відповідно, перебіг позовної давності, в тому числі і до вимог щодо стягнення пені, розпочався з порушення відповідачем свого зобовязання, останнє з яких не сплата орендної плати за липень 2017 року до 25 липня 2017 року. Таким чином перебіг позовної давності до вимог про стягнення пені за порушення строку внесення відповідачем орендної плати за березень 2017 року розпочався з 26 березня 2017 року, за квітень 2017 року з 26 квітня 2017 року, за травень 2017 року з 26 травня 2017 року, за червень 2017 року з 26 червня 2017 року, за липень 2017 року з 26 липня 2017 року. Відповідно, річний строк позовної давності до вказаних вимог сплинув у відповідні дні 2018 року, останній з яких 26 липня 2018 року. Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача 17 вересня 2018 року, тобто з пропуском річного строку позовної давності. Оскільки до даної вимоги відповідач просить суд застосувати позовну давність, дана позовна вимога задоволенню не підлягає у звязку з пропуском позивачем річного строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача боргу за орендною платою в розмірі 47000 грн., 3% річних в сумі 1357 грн. 00 коп., а всього 48357 грн. 00 коп. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов судом задоволено на 59,5%, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 483 грн. 75 коп. на відшкодування понесених судових витрат (813,02 грн. / 100 х 59,5).

Outcome: partial