Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору № 34969/04 від 19.02.2013 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки відповідачка отримала кредит у розмірі 13500 грн. зі сплатою 24% річних за користування кредитом. Відповідно до умов договору відповідачка зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки у строки та у порядку, встановленими кредитним договором. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, але у порушення зазначених норм закону та умов укладеного договору відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала. У зв'язку з порушенням відповідачкою зобов'язань за кредитним договором її заборгованість перед позивачем станом на 15.03.2018 року становить 27675,91грн., у тому числі основний борг (тіло кредиту) - 13499,06 грн., заборгованість за відсотками за користуванням кредитом - 10754,14грн., інфляційне збільшення заборгованості - 2883,87 грн., 3% річних від суми заборгованості - 538,84 грн. Суму заборгованості, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762 грн. позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь. Представник позивача до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В позовній заяві позивач просить здійснити судовий розгляд у відсутність його представника і не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідачка до судового засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачка була належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, не з'явилася в судове засідання, не повідомила причини неявки, не подала відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши докази у справі та надавши їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.02.2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачкою був укладений договір №34969/04 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, за якими [PERSON] отримала кредит у розмірі 13500 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних за користування кредитом, що підтверджується відповідними договорами, випискою по рахунку, розрахунком заборгованості, звітом щодо розрахунку сум інфляційних витрат та 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитом (а.с.5,6-7,8-31). Своїм підписом в договорі від 19.02.2013 року відповідачка підтвердила укладання договірних відносин між нею і позивачем та про досягнення між ними згоди за всіма умовами договору. Згідно наданого розрахунку станом на 15.03.2018 року в результаті порушення відповідачкою умов договору за нею утворилася заборгованість в розмірі 27675,91грн., у тому числі основний борг (тіло кредиту) - 13499,06 грн., заборгованість за відсотками за користуванням кредитом - 10754,14грн., інфляційне збільшення заборгованості - 2883,87 грн., 3% річних від суми заборгованості - 538,84 грн. (а.с. 5). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до п.4.4 договору відповідач зобов'язався сплачувати за кредитом всі платежі на підставі звіту (виписки) по рахунку не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним або на початку операційного дня, наступного за вихідним, святковим днем чи неробочим згідно з договором. Банк залишає за собою право відмовитися від надання клієнту передбаченого договором кредиту частково або в повному обсязі у разі наявності обставин, які явно свідчать про те,що наданий клієнту кредит своєчасно не буде повернений. Відповідно до п.4.6 договору, при виникненні простроченої заборгованості за рахунком та кредитом, її непогашення у строки, визначені правилами, клієнт гарантує повернення сум такої заборгованості Банку всіма належними йому коштами, майном, майновими правами тощо. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, за якою боржник зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, неповерненням кредиту, несплатою процентів відповідачка в односторонньому порядку порушила зобов'язання, що витікають з умов кредитного договору, що є неприпустимим, тому з неї на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, за нарахованими відсотками за користування кредитом, інфляційні нарахування та три відсотки річних від простроченої заборгованості. При цьому суд зауважує, що згідно з п.3.1. та п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 26.04.2017 по справі № 918/329/16, відповідно до якої нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762 грн. На підставі ст.ст.526, 527, 530, 546, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved