Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Вона та відповідач мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Після народження дитини, відповідач отримав посвідку на постійне проживання в України та в липні 2012 року залишив територію України. З того часу, вони з відповідачем подружніх стосунків не підтримують. Починаючи з липня 2012 року відповідач з дитиною не бачиться, не спілкується та не приймає участі в вихованні вина. Зазначила, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не приділяє дитині батьківської уваги та турботи, не надай матеріальної допомоги. Вважає, що збереження їх сім'ї неможливе, відповідач не виконує покладені на нього обов'язки по вихованню дитини, а тому просить розірвати шлюб та позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини. Представник позивача позов підтримав. Представник Служби у справах дітей Сумської міської ради позов підтримала в повному обсязі і пояснила, що з урахуванням, того що відповідач не виконує покладені на нього обов'язки по вихованню дитини, з урахуванням інтересів дитини можливо позбавити відповідача батьківських прав відносно сина. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи думку позивача та його представника, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наданих суду доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника органу опіки та піклування, дослідивши подані сторонами докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08 квітня 2011 року сторони вступили в шлюб, який зареєстрований у відділі РАЦС Сумського міського управління юстиції за актовим записом № 311. Ці факти підтверджуються копією свідоцтва про одруження. Позивач та відповідач мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 6) З пояснень свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вбачається, що відповідач після народження позивачем сина та отримання посвідки на проживання в України, у липні 2012 року залишив сім'ю та виїхав з України. З того часу, вихованням дитини займається лише позивач та батьки позивача. Свідок [PERSON] також пояснив, що в травні 2014 року він виїздив на батьківщину до Іраку та телефоном спілкувався з відповідачем. У розмові відповідач, якій знаходився у Сирії, повідомив про те, що не має наміру повертатися до України. З посвідки на постійне проживання (а.с. 9) вбачається, що вона була видана відповідачу 17.07.2012 року, постійне місце проживання відповідача було зареєстроване в [ADDRESS]. З довідки про склад осіб зареєстрованих у [ADDRESS] вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані позивач, відповідач та їх неповнолітня дитини. З наведеного вбачається, що відповідач в порушення вимог ст. 150 Сімейного Кодексу України, тривалий час, починаючи з липня 2012 року не цікавиться життям дитини, ухиляється від участі в вихованні дитини, не приділяє дитині батьківської уваги та турботи. Даний висновок суду підтверджується: висновком служби в справах дітей та наведеними вище поясненнями свідків. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. З встановлених судом фактів вбачається, що дитина проживає разом із матір'ю, позивач самотужки піклується про дитину та постійно займається вихованням сина, а батько самоусунувся від виховання дитини та нехтує батьківськими обов'язками. За положеннями ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини, що наведені вище, суд вважає, що збереження сім'ї є неможливим, а відповідач, якій тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків, передбачених ст. 150 СМ України, по вихованню дитини, має бути позбавлений батьківських прав відносно свого сина, а відтак позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved