Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивач ТОВ «Сучасний Факторинг» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, щомісячної комісії, індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних за прострочення платежів та штрафних санкцій. Позов мотивує тим, що 20.10.2017 року між [PERSON] та ТОВ «Сучасний Факторинг» було укладено Договір позики №СL0006201 про надання грошової позики в розмірі 3850 гривень. Згідно Інформаційної довідки відповідач отримала 3500 гривень на свій картковий рахунок № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк», кошти було перераховано відповідно до п.1.4 Основного договору, і згідно п.3.2. Договору, за згодою відповідача, було утримано 350 гривень в якості плати за оформлення Договору. Сторони дійшли згоди, що грошові кошти надаються позичальникові строком на 12 місяців зі сплатою 4% на місяць щомісячної комісії за обслуговування позики. Сума щомісячного платежу складає 474,87 гривень в строк до 20 числа кожного місяця. Порушуючи умови Основного договору, відповідач здійснила лише один платіж, а саме: 19.11.2017 року в сумі 475,31 грн і залишок основного боргу, який становить 3374,69 гривень, до цього часу не сплачено. Крім цього, згідно п.7.2 Договору, у випадку повного або простроченого чергового платежу, відповідач повинна сплатити 200 гривень штрафу за кожен випадок прострочення. Відповідно до п.3.8 Договору, відповідач повинна була сплачувати комісію за управління кредитом за користування коштами в розмірі 4% кожен місяць користування, яка не була сплачена і сума якої складає 3239,70 гривень. Також, позивачем нараховано суму встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежів в сумі 754,58 гривень та 3% річних від простроченої суми в розмірі 202,48 гривень. На звернення позивача щодо погашення заборгованості, відповідач не реагувала. Позивач прохає стягнути з відповідача [PERSON] суму основного боргу в розмірі 3374,69 гривень; комісію за управління кредитом в сумі 3239,70 гривень; суму штрафу в розмірі 2400 гривень; збитки від інфляції в сумі 754,58 копійок та 3% річних в сумі 202 гривні 48 копійок, а всього стягнути 9971,45 гривень. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, звернувся до суду з клопотанням, прохаючи розглядати справу без його участі, позовні вимоги прохав задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась, хоча, відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила, клопотання від відповідача про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши обставини справи дослідивши докази в порядку заочного провадження суд вважає за необхідне позов задовольнити. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 20.10.2017 року між ТОВ «Сучасний Факторинг» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики №СL0006201 про надання грошової позики в розмірі 3850 гривень (а.с.21-23), разом з тим, на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк» фактично перераховано позивачем суму 3500 гривень, що підтверджується Інформаційною довідкою від 28.10.2019 року за №209/10 (а.с.28), за згодою відповідача, згідно п.3.2. Договору, позивачем утримано 350 гривень в якості плати за оформлення Договору. В матеріалах справи мається заява від 20.10.2017 року (а.с.24), яка підписана відповідачем [PERSON] , згідно якої остання підтверджує, що до моменту укладення Договору позики вона була ознайомлена з характером та умовами Договору, отримавши детальну інформацію щодо його переваг і недоліків. Згідно умов вищевказаного Договору, грошові кошти надані відповідачеві строком на 12 місяців зі сплатою 4% на місяць щомісячної комісії за обслуговування позики. Щомісячний платіж складає 474,87 гривень, який було необхідно сплачувати в строк до 20 числа кожного місяця (п.3.10 Договору). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач умови Договору не виконала, обумовлені платежі не сплачує, фактично здійснивши лише один платіж 19.11.2017 року в сумі 475,31 гривні, тобто, залишилась сума не повернутого основного боргу в розмірі 3374,69 гривень. Відповідно до п.3.8 Договору, відповідач має сплачувати комісію за управління кредитом за користування коштами в розмірі 4% кожен місяць користування, яка останньою не сплачувалась, тому заборгованість по сплаті комісії складає 3239,70 гривень (3374,69х4%=134,98 х24=3239,70). За порушення грошового зобов`язання позивач прохає стягнути з відповідача також суму встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежів в сумі 754,58 гривень та 3% річних від простроченої суми в розмірі 202,48 гривень. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення божником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пунктом п.7.2 Договору передбачено, що у випадку повного або простроченого чергового платежу, відповідач повинна сплатити 200 гривень штрафу за кожен випадок прострочення. Відповідач [PERSON] прострочила чергові платежі по Договору позики, відповідальність за що передбачена Договором позики, а тому, суд вважає що з відповідача слід стягнути суму штрафу і погоджується з її розміром 2400 гривень. З метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача із письмовою вимогою щодо сплати коштів (а.с.19). на що остання не відреагувала. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Сучасний Факторинг» до [PERSON] про стягнення боргу, щомісячної комісії, індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних за прострочення платежів та штрафних санкцій, які нараховані станом на 20.11.2019 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Сплачені судові витрати в розмірі 1921 гривні (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача у відповідності з п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України на користь позивача.

Outcome: approved