Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач у червні 2017 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що 28.06.1975 сторони уклали шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану м.Ленгера Чимкентської області Казахстан. Після реєстрацію шлюбу сторони переїхали жити в Костанайський район Костанайської області Республіки Казахстану. Ще до реєстрації шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. У червні-липні 1980 року сторони припинили шлюбні відносини, а [PERSON] переїхав жити спочатку до Білорусії, а потім доУкраїни в 1990 році, а в 1991 році отримав громадянство України. Після фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем, яка залишилася проживати в Казахстані, сторони шлюбних відносин не підтримували. Після досягнення позивачем шестидесятирічного віку він звернувся до управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області для оформлення пенсії, але йому було відмовлено в зв'язку з відсутністю трудової книжки, потім звернувся до управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації в Сумській області для оформлення соціальної допомоги, але йому пояснили, що він повинен надати довідку про доходи його дружини, або розірвати з нею шлюб. Отримати довідку про доходи дружини позивач немає можливості, оскільки не підтримує з нею зв'язку. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 28.06.1975 року у відділі реєстрації актів цивільного стану м.Ленгера Чимкентської області Республіки Казахстан, актовий запис №126. Позивач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій позов підтримав, розгляд справи просив провести без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, повідомлялася про час та місце судового розгляду відповідно до частини 8 статті 130, 498 ЦПК України, як особа, яка проживає за межами України, в порядку, визначеному міжнародним договором - Конвенцією про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, шляхом надсилання судового доручення до компетентного суду Республіки Казахстан. З матеріалів отриманих через головне територіальне управління юстиції у Сумській області установлено, що Костанайським районним судом Костанайської області Республіки Казахстан відповідачу в ході судового засідання 25.08.2017 року було вручено копію позовної заяви та додані до неї матеріали.Відповідач згідно з дорученням Тростянецького районного суду Сумської в Костанайському районному суді Костанайської області пояснила, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає та вказала, щоз позивачем не проживає з 1976 року та згодна на розірвання шлюбу та розгляд справи у її відсутності, про що написала відповідну заяву (а.с.36,37). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом на підставі довідки, наданої відділом реєстрації актів цивільного стану Департамента юстиції Южно-Казахстанськой області установлено, що28.06.1975 року між [PERSON], [INFO], уродженцем м.Іркутськ та [PERSON], [INFO], уродженкою м.Іжевськ було зареєстровано шлюб у Відділі записів актів цивільного стану м.Ленгера Чимкентської області, актовий запис № 126 , після одруження відповідачу присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.9). Ураховуючи, що позивач є громадянином України (а.с.6-7), а відповідач - громадянином Казахстанської Республіки (а.с.35), спірні правовідносини відповідно до статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» є приватно-правовими відносинами з іноземним елементом, правове регулювання яких відповідно до статті 4 указаного Закону визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Відповідно до статті 63Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі (частина 1 статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право»). З урахуванням викладеного, оскільки подружжя [PERSON] є громадянами різних держав і на час розгляду справи позивач продовжує проживати на території України, то розірвання шлюбу сторін у цій справі має здійснюватись за законодавством України. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 Сімейного кодексу України). У силу статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, сторони разом тривалий час не проживають, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. За таких обставин,

Outcome: approved