Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач, публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», подав до Семенівського районного суду Чернігівської області позов до відповідача, [PERSON], у якому просив стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 9155 гривень 50 копійок. В обґрунтування своїх вимог у позові позивач зазначив про те, що 20 лютого 2008 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 002-24030-200208. Однак, на порушення умов вищезазначеного договору, станом на 25 грудня 2012 року [PERSON] свої зобов'язання у частині повернення коштів за договором повністю не виконала, що призвело до виникнення заборгованості відповідача перед позивачем. Відповідач повідомлена про виникнення заборгованості з оплати передбачених договором платежів. Втім, на даний час кредитна заборгованість відповідачем не погашена. Таким чином, станом на 25 грудня 2012 року за [PERSON] рахується заборгованість на загальну суму 9155 гривень 50 копійок, яка складається з: тіло кредиту - 3496 гривень 21 копійка; прострочене тіло кредиту - 00 гривень 00 копійок; заборгованість за відсотками - 1195 гривень 41 копійка; заборгованість за комісіями - 4463 гривні 88 копійок. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не з'явилася, у позові зазначила дані про необхідність розгляду справи за її відсутності та про повне підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала по суті частково та пояснила про те, що вона дещо не згодна з сумою заборгованості, яка, на її погляд, є завеликою, але в чому неправильність розрахунку суми позову, зробленого позивачем, пояснити суду достовірно не змогла. Додала, що борг у неї перед позивачем виник через скрутне матеріальне становище унаслідок захворювань близьких родичів. Вона намагалася попросити розстрочку боргу у позивача, але письмову відповідь від позивача з цього питання поки що не отримала. Суд, вислухавши відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю через те, що між позивачем та відповідачем виникло зобов'язання, яке підтверджується даними копії письмового кредитного договору (а.с. 5-9), згідно якого кредитодавець (позивач) зобов'язався надати грошові кошти (кредит) позичальникові (відповідачеві) у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідач не виконала умови вказаного кредитного договору, порушивши пункт 3.6 вищезазначеного договору, не повернувши вчасно за договором кошти банку, внаслідок чого на підставі ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України позов слід задовольнити повністю на всю заявлену позивачем суму, яка у повному обсязі доводиться наданим позивачем розрахунком (а.с. 14-15). Вищезазначені доводи відповідача про незгоду з сумою заборгованості не спростовують вказаний розрахунок позивача, а тому судом при ухваленні даного рішення відхиляються. Крім цього, судом відкидаються висловлені у судовому засіданні як аргументи не погашення заборгованості відповідачем захворювання її близьких родичів, адже між сторонами у даному випадку виникли правовідносини, котрі регулюються договором, на умови якого відповідач з огляду на положення п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України вільно погодилася, і які не містять, поряд з актами цивільного законодавства із цього приводу, наведені відповідачем підстави звільнення її (без згоди позивача) від виконання взятих на себе зобов'язань. Поряд з викладеним, суд убачає за потрібне зауважити, що пояснення відповідача щодо розстрочки боргу, висловлені у судовому засіданні, за наявних обставин відсутності згоди на це позивача, не усувають відповідача від необхідності погашення заборгованості, але й не перешкоджають відповідачеві у подальшому укласти з позивачем як мирову угоду в процесі виконання даного судового рішення (ст. 372 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»), так і підняти згодом перед судом питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення (ст. 373 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 5 ст. 12, ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження»), позаяк у розгляді даної цивільної справи на клопотання відповідача для врегулювання спору вже неодноразово проголошувалися перерви та продовжувався процесуальний строк розгляду даної цивільної справи (а.с. 36), а суд не може тривалий час очікувати підтвердження розстрочки боргу від позивача без вирішення спору по суті у розумний строк, що випливає з вимог ст. 157 Цивільного процесуального кодексу України. Таким чином, не зважаючи на часткове визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що підстави для не повного задоволення позову у справі відсутні.

Outcome: approved