Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Позивач ТОВ «Ліхт Інвест» через свого представника звернулися до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Вимоги позову обґрунтовані наступним. Позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.03.2016, зареєстрованим в реєстрі №654 приватним нотаріусом КМНО Незнайком Є.В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 842214780380. В той же час, за інформацією, наданою Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» у вказаній квартирі зареєстровано 9 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших публічних реєстрів відповідачі ніколи не були власниками квартири. Відповідачі хоч і зареєстровані у квартирі, але тривалий час в ній не проживають. Жодних добровільних спроб щодо зняття з реєстрації ними не здійснювалось. 25.07.2017 позивачем було направлено відповідачам вимоги про виселення та зняття з реєстрації місця проживання, які останніми були залишені поза увагою. Реєстрація відповідачів в квартирі є підтвердженням місця проживання останніх в цій нерухомості, що є прямим втручанням в право власності позивача та його обмеженням. Реєстрація відповідачів у квартирі перешкоджає позивачу розпоряджатися своєю нерухомістю. Оскільки позивач є новим власником спірної квартири, реєстрація відповідачів порушує його законні права власника нерухомості та унеможливлює повноцінне користування нею. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] ; та зняти відповідачів з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 29.09.2017 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду, яка відображена у протоколі судового засідання від 11.02.2020, до участі в справі залучено в якості третьої особи Службу у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації. Ухвалою суду, яка відображена у протоколі судового засідання від 15.06.2020, постановлено відмовити у прийнятті до спільного розгляду зустрічного позову про визнання договору купівлі-продажу квартири від 25.03.2016 недійсним. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідачів під час розгляду справи по суті вимоги позову не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Треті особи явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, про час і місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Судом на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів встановлено наступні фактичні обставини. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Ліхт інцест» на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.2016 (т.1, а.с. 11-15). Як вбачається з довідки, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу», від 09.09.2016 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані 9 осіб, у тому числі: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с. 17). Позивачем на адресу зареєстрованого місця проживання відповідачів направлялись вимоги про добровільне зняття з реєстрації місця проживання, мотивовані тим, що позивач є законним власником спірної квартири, а реєстрація відповідачів перешкоджає розпорядженню своєю нерухомістю (т.1, а.с. 18-35). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади міста Києва станом на 06.07.2018 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (т. 1, а.с. 170). [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с. 176). [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с. 178). Як вбачається зі свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] помер [INFO] (т.3, а.с. 176). Ухвалою суду від 11.02.2020, яка міститься у протоколі судового засідання від 11.02.2020, провадження у частині позовних вимог до [PERSON] закрито на підставі п.7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-709цс16 і є обов`язковою до застосування судами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідачі не є членами сім`ї позивача, будь-яких домовленостей з позивачем щодо проживання відповідачів у квартирі не існує і позивач заперечує проти проживання відповідачів у його квартирі. У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зазначено, що органом реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Частиною першою статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання є, зокрема, судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналогічного змісту підстави зняття з реєстраційного обліку визначено у пункті 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207. Отже, відсутні підстави для зняття відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням вже є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку. Наявні в матеріалах справи докази, висновки суду не спростовують. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial