Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивич 19.06.2019 року звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 01 вересня 2017 року була прийнята на роботу до Школи І-ІІІ ступеню № 29 Оболонського району міста Києва на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи за строковою угодою згідно Наказу від 31.08.2017 № 1266-к. 20.12.2017 згідно наказу № 275-к, підписаного в.о. директора Школи І-III ступеню №29 Оболонського району м. Києва, на підставі заяви від 20.12.2017 р., переведено на умови безстрокової угоди. Дата-27 серпня 2018 року припадала на останній день щорічної відпустки. 28 серпня 2018 року, коли прийшла на роботу, директор [PERSON] повідомила, про те, що вона звільнена з роботи у зв`язку із ніби-то закінченням терміну строкової угоди з 27.08.2018 р., тобто в день, коли ще була у відпустці. При цьому, категорично відмовилась ознайомити з відповідним наказом про звільнення та видати трудову книжку. Внаслідок цих дій, того ж дня, 28.08.2018 р., нею було викликано працівників поліції та подано відповідну заяву, відомості про що внесено до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Оболонського РУ ГУ НП у м.Києві за № 60377. При цьому, на прохання працівників поліції, [PERSON] відмовилась надати документ, що підтверджує чинність встановленого строку дії трудової угоди та видати трудову книжку. В подальшому щоденно виходила на роботу, що підтверджується записами в журналі про вихід на роботу. Однак, директор школи [PERSON]. перешкоджала виконувати свої посадові обов`язки та також відмовляла у видачі трудової книжки. 22 вересня 2018 р., з приводу незаконності рішення Відповідача та з метою відновлення свого порушеного права, звернулась до Оболонського РУГУНП у м.Києві, де було відкрито та проводиться кримінальне провадження № 12018100050007647 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 КК України. Вважає рішення відповідача про звільнення незаконним, таким, шо грубо порушує умови трудового договору та вимоги чинною трудового законодавства, так як укладення сторонами трудового договору, зміна його умов мають бути вільними та відповідати внутрішній волі сторін, якщо інше не встановлено КЗпП України та іншими актами законодавства України, прийнятими відповідно до нього (ст. 4 КЗпП України). Так, на підставі поданої заяви та рішення, визначеного у Наказі від 20.12.2017 р. №275-к, трудову угоду було змінено в частині строку її дії, а саме, трудовий договір визначений безстроковим. Згідно листа-відповіді Відповідача від 07.12.2018 року №06-04/459, будь-які документи, які б підтверджували факт чинності визначеного строку дії трудової угоди відсутні. Тобто, Наказ від 20.12.2017 р. № 275-к про переведення на умови безстрокової трудової угоди з 20.12.2017 р. є чинним. Відтак, звільнення у зв`язку із закінченням терміну дії строкової угоди вважає є незаконним та таким, що грубо порушує законодавство про працю. Так, після виходу з відпустки (28.08.2018 р.), хоча після виходу, кожного дня перебувала на роботі, що підтверджується журналом про вихід на роботу, та одночасно, попри власні повідомлення щодо отримання трудової книжки від 01.10.2018 № 406, від 26.11.2018 р. № 06-04/449, відповідач фактично ухилялася від видачі трудової книжки. Також, на повторний запит від 11.04.2019 р. № 4/27 (попередній запит від 29.01.2019 р. № 3/27 відповідач відмовлявся отримувати), зокрема, щодо повідомлення про дату, час та місце особистого отримання трудової книжки. Відповідач у своєму листі від 19.04.2019 р. № 01-37/87 видати трудову книжку особисто відмовився. При цьому звертала увагу на свідому відмову від отримання запитів та заяв [PERSON] , що підтверджується відміткою кур`єра УД11113 «Укрпошта» на Рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення від р. (Запиту від 11.04.2019 р. № 4/27). 16.05.2019 р., на ім`я директора школи І-III ступенів №29 Оболонського району м.Києва [PERSON]., було надіслано заяву, в якій вкотре просила надіслати трудову книжку. Однак, [PERSON] також відмовилась отримувати це поштове відправлення, про що відділенням УДППЗ «Укрпошта» на конверті зроблено відповідний запис. Посилаючись н ст.ст. 8, 43 Конституції України, ст.ст. 21, 47, 116 Кодексу законів про працю України просила суд визнати дії відповідача грубим порушенням трудового законодавства, скасувати наказ відповідача про звільнення позивача; поновити позивача на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Школи І-III ступеню №29 Оболонського району м.Києва з 27.08.2018 року; стягнути з відповідача кошти за вимушений прогул. Ухвалою від 05 липня 2018 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено по справі підготовче засідання на 24.09.2019 року. Ухвалою від 24.09.2019 за клопотанням представника третьої особи - Управління освіти Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації в якості третьої особи без самостійних вимог залучено [PERSON] . 24.02.2020 року по справі проведено підготовчий розгляд. 15.04.2020 року учасники справи до суду не з`явилися, справу знято з розгляду з метою запобіганню розповсюдження особливо небезпечного вірусного захворювання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS - CoV-2» з подальшими змінами . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримував, з обставин викладених в позові та просив суд позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, з посиланням на те, що на час звільнення [PERSON] з займаної посади, директором школи працювала [PERSON]., а тому стосовно її дій вона не може надати суду пояснення. Просила суд в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Управління освіти Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову, також посилався на те, що спірні накази видавалися директором школи [PERSON]., яка на даний час звільнена через закінчення терміну дії контракту. Третя особа [PERSON] до суду не з`являлася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, суд вважає за можливе провести розгляд справи без її участі. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі суд встановив наступне. 01 вересня 2017 року [PERSON] прийнята на роботу до Школи І-ІІІ ступеню №29 Оболонського району міста Києва на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи за строковою угодою згідно Наказу Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації Управління освіти від 31.08.2017 № 1266-к з 01.09.2017 по 27.08.2018 року (а.с.7). 31.08.2017 року наказом №174-к «Про призначення [PERSON] » позивача призначено заступником директора з навчально-виховної роботи з 01.09.2017 по 27.08.2018 за строковою угодою. Підстава: наказ РУО від 31.08.2017 № 1266-к. (а.с.72) Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. 20.12.2017 на ім`я в.о. директора школи І-ІІІ ступенів № 29 Оболонського району міста Києва [PERSON] була подана заява заступника директора НВР [PERSON] відповідно до якої вона просила перевести її на умови безстрокової угоди з 20.12.2017 року (а.с.9) Наказом № 275-к від 20.12.2017 в.о. директора [PERSON]. [PERSON] , заступника директора з навчально виховної роботи, переведено на умови безстрокової угоди з 20.12.2017 року (а.с. 8) Відповідач та представник Управління освіти Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації в судовому засіданні не оспорювали наявність в школі наказу №275-к від 20.12.2017. Відповідачем надано суду наказ № 14-к від 22.01.2018 року «Про скасування наказів» в якому вказано, що у зв`язку з недотриманням виконуючими обов`язки директора школи [PERSON] та [PERSON] п. 4.8 Інструкції з ведення ділової документації у загальноосвітніх навчальних закладах І-ІІІ ступенів, затвердженої наказом МОН України № 240 від 23.06.2000 року, яким передбачено ведення книги реєстрації наказів з кадрових питань, з недотриманням процедури оформлення наказів, зокрема не реєстрацію наказів з кадрових питань № 272-к від 19.12.2017 «Про переведення на умови безстрокової угоди [PERSON] », № 273-к від 19.12.2017 «Про переведення на умови безстрокової угоди [PERSON] », № 275-к від 20.12.2017 р. «Про переведення на умови безстрокової угоди [PERSON] » у книзі реєстрації наказів з кадрових питань та невнесенням відповідних записів до трудових книжок, скасувати наказ № 275-к від 20.12.2017 «Про переведення на умови безстрокової угоди [PERSON] », як такий, що не набрав чинності. Як убачається з зазначеного наказу [PERSON] , як і інші особи відносно яких він виданий під підпис з ним не ознайомлені(а.с.73). Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України (КЗпП України), трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Тобто, укладення сторонами трудового договору, зміна його умов мають бути вільними та відповідати внутрішній волі сторін, якщо інше не встановлено КЗпП України та іншими актами законодавства України, прийнятими відповідно до нього (ст. 4 КЗпП України). Так, на підставі заяви позивача та рішення, визначеного у Наказі від 20.12.2017 р.№275-к, трудову угоду було змінено в частині строку її дії, а саме, трудовий договір визначений безстроковим. Тобто, Наказ від 20.12.2017 р. № 275-к про переведення позивача на умови безстрокової трудової угоди з 20.12.2017 р. є чинним, оскільки протилежне судом не встановлено на підставі належних та допустимих доказів. Одночасно слід зазначити, що як убачається з повідомлення № 343 від 26.06.2018 на ім`я заступника директора з НВР школи І-ІІІ ступенів № 29 Оболонського району міста Києва, [PERSON] адміністрація школи повідомляє, що «так як відповідно до наказу управління освіти Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації від 31.08.2017 № 1266-к «Про призначення [PERSON] » та наказу по школі від 31.08.2017 № 174-к «Про призначення [PERSON] » 27.08.2018 року закінчується термін дії укладеної строкової угоди, трудові відносини будуть припинені 27.08.2018 року та запропоновано отримати трудову книжку(а.с.75) В своєму листі директор [PERSON] також не повідомляє працівника про наявність в школі наказу № 14-к від 22.01.2018 року «Про скасування наказів». Аналогічний лист про відсутність посилань на наказ № 14-к від 22.01.2018 р. датований 27.08.2018 за № 368 було направлено позивачу (а.с.76) 28.08.2018 р. позивачем було викликано працівників поліції та подано відповідну заяву, відомості про що внесено до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Оболонського РУ ГУ НП у м. Києві за №60377, разом з тим в присутності працівників поліції [PERSON] . не надала позивачу наказ про звільнення, як і не запропонувала отримати трудову книжку. Відтак, суд вважає, що звільнення позивача у зв`язку із закінченням терміну дії строкової угоди є незаконним та таким, що порушує законодавство про працю. Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Так, після виходу позивача з відпустки (28.08.2018 р.), хоча після виходу, кожного дня перебувала на роботі, що підтверджується журналом про вихід на роботу, та одночасно, попри власні повідомлення щодо отримання трудової книжки відповідач фактично ухилявся від видачі позивачу трудової книжки. Також, на повторний запит від 11.04.2019 р. № 4/27 (попередній запит від 29.01.2019 р. № 3/27 Відповідач відмовлявся отримувати), зокрема, щодо повідомлення про дату, час та місце особистого отримання трудової книжки. Відповідач у своєму листі від 19.04.2019 р. № 01-37/87 видати трудову книжку особисто відмовився. При цьому слід звернути увагу на свідому відмову від отримання запитів та заяв [PERSON] , що підтверджується відміткою кур`єра УД11113 «Укрпошта» на Рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення від р. (Запиту від 11.04.2019 р. № 4/27). 16.05.2019 р. позивачем, на ім`я директора школи І-III ступенів №29 Оболонського району м. Києва Гурської О . В., було надіслано заяву, в якій позивач просила надіслати їй трудову книжку. Однак, [PERSON] також відмовилась отримувати це поштове відправлення, про що відділенням УДППЗ «Укрпошта» на конверті зроблено відповідний запис. Як убачається з наданих відповідачем доказів позивач 18.09.2019 року отримала у директора школи О.Білик трудову книжку (а.с.71) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У Постанові від 07.02.2019 у справі № 742/722/17 Верховний Суд зазначив, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст.8 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідачем в судовому засіданні не доведено правомірність звільнення позивача з займаної посади 27.08.2018 р. у зв`язку із закінченням терміну строкової угоди, п.2 ст.36 КЗпП України (наказ за підписом директора школи О.Гурської від 27.08.2018 № 197-к) (а.с.74), а тому суд доходить до висновку про задоволення позовних вимог стосовно скасування зазначеного наказу та поновлення позивача на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Школи І-ІІІ ступеню № 29 Оболонського району міста Києва з 27.08.2018 року. Статтею 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. З довідки про середню заробітну плату позивача № 961 від 27.11.2019 вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача складає 594 грн. 53 коп., середньомісячна - 12187 грн. 78 коп. Таким чином відповідно до ст. 235 КЗпП України до стягнення з відповідача підлягає сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.08.2018 року по 15.05.2020 року в сумі 255053 грн. 37 коп., за вирахуванням обов`язкових платежів до державного бюджету. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 2550 грн. 37 коп. На підставі викладеного

Outcome: approved