Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Позовна заява надійшла до суду 16.11.2015р.. В позові позивачка просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 28.09.1996р. у відділі реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, актовий запис №1504 та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1455грн, сина [PERSON] в розмірі 727,50грн, щомісячно з моменту предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Також позивачка просила стягнути аліменти на її утримання, як матері, що виховує дитину-інваліда і у звязку з чим не має можливості працювати, в розмірі 727,50грн щомісячно, з моменту предявлення позову до суду і до досягнення донькою [PERSON] повноліття. Відповідач позовні вимоги визнав частково та надав суду заперечення, в яких зазначив, що погоджується на розірвання шлюбу між сторонами та стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менш 30відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просив відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на її утримання. В обґрунтування заперечень зазначив, що він має дохід у вигляді державної соціальної допомоги по безробіттю в розмірі 1100грн на місяць, а тому не має змоги сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі, що перевищує 50відсотків розміру його соціальної допомоги. Вимоги позивачки про стягнення аліментів на її утримання не визнає, оскільки вони є недостатньо аргументованими, а він не спроможний надавати їй матеріальну допомогу. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги. Просила суд не надавати сторонам строк на примирення. Після розірвання шлюбу просила не змінювати її прізвище на дошлюбне. Наполягала на визначенні розміру аліментів саме в твердій грошовій сумі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з підстав, викладених в письмових запереченнях. Наполягав на визначенні розміру аліментів на утримання дітей в частині від його доходів. Просив не надавати сторонам строку на примирення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.09.1996р., що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.8). Від шлюбу сторони мають двох дітей, [PERSON] 23.03.2000р.н. та [PERSON] 26.11.2008р.н., що також підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.9, 10). На теперішній час сторони проживають окремо з квітня 2015р. та не ведуть спільного господарства. Втратила почуття любові та взаєморозуміння один до одного. Діти проживають разом з позивачкою. Майнового спору з приводу розподілу спільного майна між сторонами немає. Після розірвання шлюбу діти проживатимуть з позивачкою. Старша донька [PERSON], 2000р.н., є інвалідом з дитинства, у зв'язку з чим позивачка не працює та перебуває на обліку як отримувач державної соціальної допомоги особам, які здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с.11) та довідкою з УПСЗН Придніпровського району Черкаської міської ради (а.с.32). Відповідач з 09.06.2015р. по теперішній час перебуває на обліку в центрі зайнятості, як безробітний, та отримує соціальну допомогу, середній розмір якої складає 1135грн на місяць, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.48). Позивачка отримує державну соціальну допомогу на дитину-інваліда та як особа, яка не працює та доглядає інваліда, що разом складає 1437грн на місяць. Відповідач не має інших осіб на утриманні. Зазначені обставини сторони визнають, а тому в контексті положень ч.1 ст.61 ЦПК суд вважає їх доведеними. Крім того, відповідач окрім отримання державної соціальної допомоги по безробіттю має нерегулярні додаткові доходи, які отримує внаслідок роботи не за трудовим договором, розмір яких в середньому складає 1000грн, про що він заявив суду в судовому засіданні. Позивачка визнала ці обставини, а тому в контексті положень ч.2 ст.57, ч.1 ст.61 ЦПК суд вважає ці обставини доведеними. В добровільному порядку відповідач не бажає розірвати шлюб та не надає достатньої матеріальної допомоги позивачці на утримання дітей, тому вона звернулась до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами існує спір, який виник з сімейних правовідносин із забезпечення утримання дружини та дитини, що регулюються Сімейним кодексом України (далі СК). Згідно ст.110 СК, один з подружжя має право предявити до суду позов про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.111 СК суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Разом з тим, суд вважає недоцільним надавати сторонам строк для примирення, оскільки, за твердженням сторін, це не відповідатиме їх інтересам і не матиме результату, а лише сприятиме виникненню між ними ще гірших відносин. Крім того, суд враховує, що з моменту звернення позивача з позовом до суду минуло півтора місяці часу, а сторони заявили, що не вчинятимуть ніяких дій направлених на примирення. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, оскільки подальше перебування її у шлюбі з відповідачем не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Розглядаючи вимоги про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Частиною 9 статті 7 СК передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 8 цієї статті СК визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно ст.180 СК батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.184 СК якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону Статтею 182 СК передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідач наполягав на визначенні розміру стягуваних з нього аліментів в частці від отриманих ним доходів. Разом з тим, офіційно підтвердженим доходом відповідача на теперішній час є лише державна соціальна допомога, розмір якої складає 1100грн, тож визначення аліментів в розмірі 1/3 частини доходу відповідача на теперішній час складатиме 365грн на двох дітей, що не забезпечить встановлений законом мінімальний розмір стягуваних аліментів навіть на одну дитину, відповідно до положень ч.2 ст.182 СК. Натомість, враховуючи наявність у відповідача додаткових доходів, розмір яких він не може підтвердити належним чином, але наявність яких визнає, суд вважає за необхідне визначити розмір стягуваних аліментів в твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на кожну дитину суд враховує, що відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 01 вересня 2015р. складає 1455грн на місяць. Враховуючи, що батьки зобовязані в рівних частках брати участь у матеріальному забезпеченні дітей, то розмір аліментів на одну на рівні 727,50грн суд вважає належним та достатнім для її забезпечення. Разом з тим, враховуючи, що донька сторін [PERSON] є інвалідом з дитинства, а тому потребує більшого матеріального забезпечення порівняно зі здоровою дитиною, суд враховуючи обставини справи вважає за необхідне визначити розмір стягуваних на її утримання аліментів на рівні 1000грн на місяць. Суд бере до уваги пояснення відповідача щодо того, що заявлені позивачкою вимоги щодо розміру аліментів на дітей є обґрунтованими і не є вочевидь завищеними, проте наполягає, що розмір стягуваних з нього аліментів не може перевищувати 50відсотків доходів платника, що передбачено а.2 ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим суд зауважує, що відповідач в судовому засіданні зазначив, що спроможний отримувати окрім доходів за трудовим договором інші доходи, конкретний розмір яких встановити не вбачається можливим, але за твердженням відповідача на теперішній час їх розмір складає в середньому 1000грн на місяць. Тож визначаючи розмір аліментів суд виходить з того, що розмір доходів відповідача є не меншим за 2100грн на місяць. Крім того, відповідач є здоровою і працездатною особою, а тому спроможний безперешкодно реалізувати своє право на працю, тож має можливість отримувати дохід необхідний для виконання своїх батьківських обовязків. Згідно даних Державної служби статистики України середньомісячна заробітна плата по Черкаській області за період з червня по листопад 2015р. складає 3510грн. Зазначені дані є загальновідомими і доступні на веб-сайті /www.ukrstat.gov.ua/, а тому відповідно до положень ч.2 ст.61 ЦПК не потребують доказування. Тож визначаючи розмір аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі в загальному розмірі 1727,50грн на місяць, суд виходить з того, що ця сума є меншою ніж 50відсотків середньомісячної заробітної плати по Черкаській області за останнє півріччя 2015р., а тому це відповідатиме засадам регулювання сімейних відносин, передбаченими ч.8 ст.7 СК. Стосовно вимоги про стягнення аліментів на утримання позивачки суд зауважує наступне. Згідно ч.1 ст.75 СК дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Частиною 2 ст.75 СК встановлено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.84 СК якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Частиною першою статті 76 СК передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Таким чином, суд вважає, що позивачка має право на утримання від відповідача, оскільки з нею проживає дитина-інвалід. Проте, обовязковою умовою надання позивачці утримання від відповідача є можливість відповідача надавати таку допомогу. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що на теперішній час відповідач неспроможний надавати позивачці таку допомогу, а тому в задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити. Стосовно розподілу судових витрат суд зауважує наступне. Позовна заяви містить дві вимоги розірвання шлюбу (немайнового характеру) та стягнення аліментів (майнового характеру). За вимогою немайнового характеру позивачкою сплачений судовий збір в розмірі 487,20грн, а за вимогами майнового характеру позивачка звільнена від сплати судового збору, тому цей збір є несплаченим на момент ухвалення рішення по справі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 487,20грн в якості відшкодування понесених нею судових витрат. Частиною третьою статті 88 ЦПК передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином за вимогою про стягнення аліментів з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, розмір якого відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 487,20грн. На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial