Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив стягнети з відповідача суму матеріальної шкоди у розмірі 80000 гривень та моральної шкоди у розмірі 100000 гривень. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за доказами наявними в матеріалах справи. Що стосується заяви позивача про відкладення слухання справи у зв'язку з необхідністю отримання юридичної допомоги, суд ставиться до неї критично, оскільки дана позовна заява знаходиться у провадженні суду вже досить тривалий час і позивач [PERSON] на протязі всього розгляду справи неодноразово надавав суду уточнені позовні вимоги, тому суд вважає за можливе розглянути справу. Встановлено, що 02 липня 2012 близько 07:00 годин [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ-2108» державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], слідував в правому ряду руху зі швидкістю близько 50 км/год по вул. Радгоспної в смт. Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області з боку пр. ім. газети «Правда» в напрямку вулиці Поштової у м. Дніпропетровську. На шляху прямування, в районі будинку №69 по вул. Радгоспній в смт. Ювілейне, [PERSON], грубо порушуючи Правила дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, у вигляді пішохода [PERSON], який рухався в напрямку його смуги та якого він об'єктивно був спроможний виявити, однак заходів до своєчасного зниження швидкості (при необхідності до зупинки транспортного засобу) не прийняв, і продовжуючи рух, скоїв наїзд на пішохода, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 12.3 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв'язку з настанням подій даного ДТП, в результаті якого потерпілому [PERSON] заподіяні тілесні ушкодження не сумісні з життям, що підтверджується Актом судово-медичного дослідження (обстеження) №1647 та висновком експерта №1647/159-Е від 04.09.2012 року, згідно яких смерть [PERSON] наступила [INFO] від загальної тупої травми тіла, яка супроводжувалася переломами кісток склепіння черепа та правої нижньої кінцівки і ускладнилася розвитком застійної двобічної бронхопневмонії, серозного енцефаліту та набряком м'яких мозкових оболонок та речовини головного мозку. Таким чином, своїми діями відповідач [PERSON] грубо порушив пункти Правил дорожнього Руху України що встановлено Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області при розгляді кримінальної справи №410/5048/12 відносно нього за обвинуваченням, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і Вироком суд від 16.01.2013 року винесеного по вказаній кримінальній справі вирішено: «[PERSON] визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і піддати покаранню у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого [PERSON] від відбуття призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі за умови, що протягом 3 (трьох) років іспитового строку він не вчинить новий злочин і виконає покладені на нього обов'язки. На підставі ст.76 КК України зобов'язати засудженого [PERSON] не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з'являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції за місцем свого проживання та повідомляти цю інспекцію про зміну місця роботи і проживання». Також у судовому засіданні встановлено, що в період часу з моменту ДТП і до своєї смерті (з 02 липня по [INFO]) [PERSON] перебував на медичному лікуванні на яке позивачем витрачалися грошові кошти, що підтверджується відповідними касовими (товарними) чеками та квитанціями, оригінали яких містяться в матеріалах кримінальної справи №410/5048/12 р. (арх. №38/13 р.) (а.с. 123-142), а також їх копії наявні в даній цивільній справі (а.с. 67-80), і розмір яких (з відрахуваннях суми витраченої на придбання товарів, не пов'язаних з лікуванням потерпілого (продуктові, побутові та ін.) судом визначено як: 5179,11 гривень. Також суд не приймає до уваги наданий позивачем [PERSON] перелік витрат, що будуть понесені в майбутньому, оскільки такий перелік, а головне грошовий розмір таких витрат є відносним і може змінюватися в ту чи іншу сторону, що унеможливлює визначення судом чіткої суми матеріальних витрат. Відповідно до норм ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну та особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Окрім того, відповідно до постанови пленуму Верховного суду України №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» п.7. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). На підставі викладеного суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимог позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди, визначивши її суму у розмір 5179,11 гривень, що підтверджується матеріалами справи і встановлена судом. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд вважає їх обґрунтованими, оскільки він зазнав душевних страждань внаслідок протиправних дій відповідача, а саме смерті близької людини. Згідно ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючі наведені положення закону, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд зменшує розмір моральної шкоди позивачу до 80 000 гривень, вважаючи, що у такому розмірі компенсація моральної шкоди буде відповідати його понесеним моральним страждання. Відповідно до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню сума судового збору, що пропорційна задоволеним позовним вимогам, у розмірі 851,79 грн.

Outcome: partial