Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він є мешканцем багатоквартирного будинку № 12 по вул. Героїв Крут в м. Суми. З червня 2015 року він та мешканці цього будинку неодноразово зверталися до відповідача із заявами про встановлення в кожній квартирі індивідуального приладу обліку газу, але йому та іншим заявникам було відмовлено. Відмова мотивована тим, що в даному будинку інвестиційною програмою, затвердженою постановою НКРЕКП, заплановано встановлення будинкових лічильників газу за кошти ПАТ «Сумигаз» в будинку за вказаною адресою, отже фінансування встановлення індивідуальних лічильників ані законодавством, ані інвестиційною програмою не передбачено. Розяснено також, що позивач має право встановити такий лічильник за власні кошти. Просив визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення одного лічильника для загального обліку споживання газу мешканцям багатоквартирного будинку без згоди власників квартир. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, пояснив, що вважає своє право на встановлення індивідуального лічильника газу в своїй квартирі порушеним. Дії відповідача, якими він намагається згоди мешканців будинку встановити один лічильник для загального обліку споживання газу мешканцям багатоквартирного будинку, вважає неправомірними, оскільки у разі відмови мешканців будуть незаконно змінені тарифи з оплати за використаний газ. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважав, що відповідач діяв у межах чинного законодавства. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] є мешканцем багатоквартирного будинку № 12 по вул. Героїв Крут в м. Суми та власником квартири № 106. (а.с.13). З червня 2015 року він та мешканці цього будинку неодноразово зверталися до відповідача із заявами про встановлення в кожній квартирі індивідуального приладу обліку газу, але йому та іншим заявникам було відмовлено (а.с.5-12). Відмова мотивована тим, що в даному будинку інвестиційною програмою, затвердженою постановою НКРЕКП, заплановано встановлення будинкових лічильників газу за кошти ПАТ «Сумигаз» в будинку за вказаною адресою, отже фінансування встановлення індивідуальних лічильників ані законодавством, ані інвестиційною програмою не передбачено. Розяснено також, що позивач має право встановити такий лічильник за власні кошти. Відповідно до загальних засад Цивільного кодексу України, які визначені, зокрема в ч. 1 ст. 15 ЦК України, згідно з якою кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються, крім норм ЦК України, також Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем. Відповідно до частини 1статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року; 2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року. Ч. 1 ст. 6 цього Закону встановлено, що суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані, зокрема, забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. Наведеними спеціальними законами у сфері регулювання ринку газу обовязок із встановлення лічильників газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) покладений на суб'єктів господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території. При цьому, законом також чітко визначені джерела фінансування робіт з оснащення лічильниками газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) населення: кошти суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, кошти відповідного бюджету, інші джерела, не заборонені законодавством. Згідно з п. 5 глави 2 Розділу ХІ Кодексу ГРС до порушень, внаслідок яких Оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об'ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу, належить, зокрема відмова в доступі до об'єкта побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу. Відповідно до п. 6 глави 3 Розділу ХІ Кодексу ГРС у разі відмови в доступі до об'єкта споживача, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу споживачу, який не забезпечений лічильником газу (розраховується за нормами споживання), визначення об'єму спожитого природного газу здійснюється за граничними об'ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв, починаючи з дати, наступної після дати не допуску, визначеної в акті про порушення. При цьому представник Оператора ГРМ в акті про порушення має попередити споживача під особистий підпис про те, що розрахунки за спожитий газ за граничними об'ємами споживання природного газу населенням буде здійснено через 20 днів з дня складання акту про порушення, і про те, що до цього часу споживач має забезпечити доступ представникам Оператора ГРМ для безкоштовного встановлення лічильника газу. У разі забезпечення споживачем протягом цього строку доступу представникам Оператора ГРМ для безкоштовного встановлення лічильника газу процедура нарахування за граничними об'ємами споживання природного газу населенням не застосовується. Кодексом газорозподільних систем (абзац 7 пункту 3 глави 4 розділу 1Х Кодексу) передбачено, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загально будинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5розділу ХІ цього Кодексу), фактичний обєм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними обємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу. Додаток № 10 до Кодексу газорозподільних систем встановлює граничні норми споживання природного газу населенням: 9,8 м.куб. (плита газова за наявності централізованого гарячого водопостачання людино-місяць). Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» встановлено норматив використання природного газу 4,4 куб.м. на одну людину у місяць для домогосподарств, де газ використовується тільки для приготування їжі. Таким чином, для застосування вищевказаної санкції, як визначення фактичного об'єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об'ємами споживання природного газу населенням має бути встановлений факт правопорушення - відмова споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ. При цьому аналіз змісту положень Кодексу ГРС у їх системному звязку із Законом України «Про ринок природного газу», Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» дає підстави обґрунтовано стверджувати, що законодавець під відмовою від встановлення лічильника розуміє відмову від встановлення будь-якого лічильника газу - квартирного чи загальнобудинкового, оскільки метою регулювання ринку газу є саме забезпечення обліку спожитого газу населенням. Як встановлено Кодексом ГРС (абзац 7 пункту 3 глави 4 розділу IX, п.6 глави 3 Розділу ХІ) правопорушення у виді відмови від встановлення лічильника має бути зафіксоване оператором ГРМ згідно визначеної процедури з оформленням відповідного документа певної форми і змісту. Виходячи зі змісту Закону можна зробити висновок, що у ПАТ «Сумигаз» виникає право виконувати роботи з оснащення лічильниками, а у споживача обовязок щодо забезпечення комерційного обліку природного газу, споживачем якого він є, за рахунок різних джерел фінансування (в тому числі спільного фінансування). Право позивача на встановлення індивідуальних лічильників за власні кошти відповідачем не оспорюється, що і підтвердив представник позивача у судовому засіданні. Таким чином, на думку суду, дії відповідача є правомірними. Як слідує з матеріалів справи, нарахування позивачу [PERSON] обсягів спожитого газу за граничними об'ємами споживання природного газу не проводилося, акти про порушення не складалися. Жодними доказами під час розгляду справи не було підтверджено, що право позивача порушене, а тому позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають справи щодо захисту вже порушених прав, і не можуть вирішувати питання щодо захисту прав на майбутнє. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК) і не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданого відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Проте, інші вимоги, зокрема, про зобовязання відповідача вчинити певні дії щодо встановлення в його квартирі індивідуального приладу обліку спожитого природнього газу, не заявлялася. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у звязку з необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed