Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області пред`явив до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення безпідставно набутої пенсії в сумі 4045,66 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачу [PERSON] призначено пенсію у Тернопільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області. Однак, при первинному призначенні пенсії невірно розраховано коефіцієнт заробітку (не внесено заробіток нулями за період навчання), що зумовило невірний розрахунок пенсії при масовому перерахунку з 01 жовтня 2017 року. У даному випадку мала місце рахункова помилка об`єднаного управління, внаслідок якої відповідачу за період з 01 жовтня 2017 року по 28 лютого 2019 року перевиплачено пенсію в розмірі 4045,66 гривень. Посилаючись на наведене, позивач вважає, що вказані грошові кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому просить позов задовольнити. Представник позивача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2019 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Клопотань від учасників справи про розгляд справи у поряду загального позовного провадження до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] не подавала. За вказаних обставин, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За положеннями ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Судом установлено: Відповідно до розпорядження голови комісії з припинення юридичної особи діяльності Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі Глух Т.Г. від 22 лютого 2019 року, розглянувши пенсійну справу і особовий рахунок ВЗ 08 №п/с [NUMBER] [PERSON] , яка одержує пенсію по інвалідності в розмірі 2178,42 гривень на місяць, встановлено, що сума переплати 4045,66 гривень, згідно довідки відділу з призначення (виплати) пенсій утворилася за період з 01 жовтня 2017 року по 28 лютого 2019 року. При первинному призначенні пенсії невірно розраховано коефіцієнт заробітку (не внесено заробіток нулями за період навчання), що зумовило невірний розрахунок пенсії при масовому перерахунку з 01 жовтня 2017 року. Як вбачається із повідомлення за №20/05 від 22 лютого 2019 року, Тернопільське об`єднання управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зверталося до відповідача [PERSON] з вимогою про відшкодування переплаченої пенсії за період з 01 жовтня 2017 року по 28 лютого 2019 року в розмірі 4045 гривень. Однак, в добровільному порядку вказана сума переплаченої пенсії відповідачем не повернута. Як убачається із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 06 серпня 2019 року Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області припинило свою діяльність. Правонаступником Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області є Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В силу вимог ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Положеннями ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Відповідно до вимог ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо). Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Такий правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та від 22 січня 2014 року у справі №6-151цс13, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими для судів. В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] вчинив будь-які зловживання зі свого боку або подав Управлінню недостовірні дані під час нарахування та виплати йому пенсії. Щодо тверджень позивача про наявність рахункової помилки з його боку, суд виходить з наступного. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 13 від 24 грудня 1999 року, «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Позивачем не доведено факту наявності рахункової помилки, оскільки відсутні докази (наприклад, висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування тощо), по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою як стверджує позивач, а не помилкою, пов`язаною, наприклад, з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії. Крім того, пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії». За таких обставин, враховуючи те, що на підставі зібраних у справі доказів судом не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів пенсії у розмірі 4045,66 гривень як і не встановлено наявності рахункової помилки, то відповідно до статті 1215 ЦК України, зазначена сума поверненню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed