Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач та його представник звернулись до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування\~заявлених вимог\~зазначили,\~що позивачу на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 25.09.2020 зареєстрованого в реєстрі за №880, на праві приватної власності, належить будинок [ADDRESS] . Згідно довідки виданої Сотенською сільською радою Станично- Луганського району Луганської області від 16.11.2020 № 799 в будинку [ADDRESS] зареєстровані громадяни [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , але вони фактично не мешкають за вищевказаною адресою з червня 2014 року. Відповідачі не проживають у вищезазначеному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. 04.11.2020 депутатом Сотенської сільської ради Уколович C.B. складено Акт про обстеження матеріально-побутових умов щодо проживаючих осіб в житловому приміщенні [ADDRESS] , який підтверджує факт не проживання Відповідачів у будинку з 2014 року. Відповідачі не проживають в даному будинку, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не мають, та у 2020 році вони продали будинок позивачу за договором купівлі-продажу від 25.09.2020. Також позивач зазначає, що у 2014 році відповідачі виїхали на постійне місце мешкання до Російської Федерації, та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується їх паспортами, копії яких додані до позовної заяви. З 2016 року [PERSON] є громадянкою Російської Федерації, що також підтверджується копією її паспорта громадянина Російської Федерації. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач, відповідачам не чинили. Оскільки [PERSON] \~та [PERSON] \~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~не мешкають\~понад один\~рік без\~поважної причини,\~крім того\~вони не\~сплачують за\~комунальні послуги,\~не несуть\~інших витрат\~по утриманню\~житлового приміщення,\~та взагалі\~продали будинок\~позивачу,\~а тому\~на підставі\~викладеного позивач,\~як власник\~житла вимушений\~звернутися до\~суду з\~даною позовною\~заявою з\~проханням визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач та її представник у судове\~засідання не\~з`явились,\~до суду\~було надіслано\~заяву,\~в якій\~просили розглянути\~справу без\~ участі\~позивача та\~її представника.\~Позовні вимоги\~підтримали повністю. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Відповідачі своїм правом на подачу відзиву не скористалися. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 25.09.2020 зареєстрованого в реєстрі за № 880, на праві приватної власності, належить будинок [ADDRESS] . Згідно довідки виданої Сотенською сільською радою Станично- Луганського району Луганської області від 16.11.2020 № 799 в будинку [ADDRESS] зареєстровані громадяни [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , але вони фактично не мешкають за вищевказаною адресою з червня 2014 року. 04.11.2020 депутатом Сотенської сільської ради Уколович C.B. складено Акт про обстеження матеріально-побутових умов щодо проживаючих осіб в житловому приміщенні [ADDRESS] , який підтверджує факт не проживання Відповідачів у будинку з 2014 року. Згідно договору купівлі-продажу від 25.09.2020 року що був посвідчений приватним нотаріусом Станично-Луганського нотаріального округу Луганської області Галкіним Сергієм Анатолійовичем, відповідачі [PERSON] та [PERSON] продали позивачу будинок [ADDRESS] . Також матеріалами справи було встановлено, що відповідач [PERSON] на даний час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] також зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та на даний час є громадянином Російської Федерації, що підтверджується копією паспорта громадянина РФ, що перебуває в матеріалах справи. Факт відсутності за місцем реєстрації [PERSON] та [PERSON] понад один рік підтверджується письмовими показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які містяться в матеріалах справи. Викладені обставини підтверджуються документальними доказами, що містяться в матеріалах справи. Таким чином,\~з досліджених\~в судовому\~засіданні фактичних\~обставин справи\~судом встановлено,\~що спір\~між сторонами\~виник з приводу\~захисту позивачем\~свого права\~користування житловим\~приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Житлового кодексу\~України та\~нормами ЦК\~України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до\~ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні»\~зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі \~ \~ \~ \~№ 6-709цс 16). За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Беручи до уваги ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, враховуючи, що відповідачі за місцем реєстрації не проживають з 2014 року року без поважних причин, тобто більше шести місяців, та окрім цього відповідачами було продано будинок позивачу, згідно з договором купівлі-продажу, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] та його представника адвоката Шепель Марини Володимирівни до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 48 від 21.12.2020 року у сумі 804, 80 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved