Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивач у грудні 2018 р. звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що в період з 30.06.2006 р. по 21.10.2008 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу, з лютого 2009 р. сторони почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , [INFO] народилась донька [PERSON] . З травня 2016 р. спільне життя з відповідачем було припинено, діти залишились проживати з позивачем. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.10.2016 р. з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 33% від усіх його видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час розмір нарахованих аліментів становить 1250 грн. на двох дітей, що є меншим від встановленого Законом мінімального розміру. Крім того, позивач щомісячно несе додаткові витрати на утримання дітей, які викликані розвитком їх здібностей, зокрема, син вже протягом п`яти місяців відвідує заняття з плавання, вартість яких становить 1200 грн. щомісяця. Донька відвідує заняття з гімнастики, щомісячна вартість яких складає 100,00 грн. У листопаді-грудні діти потребували надання стоматологічних послуг, вартість яких становила 3 580, 00 грн., за планами лікування необхідно буде в подальшому сплатити ще 2600,00 грн. для лікування доньки та 3000, 00 грн. для сина. З огляду на викладене, враховуючи зміни до СК України, що набрали чинності 08.07.2017 р., відповідно до якого мінімальний розмір аліментів збільшено до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивач просить змінити розмір аліментів та спосіб їх стягнення, встановлений рішенням суду від 11.10.2016 р. та стягнути з відповідача на її користь розмір аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. (по 2000,00 грн. на кожну дитину) з наступною індексацією з моменту пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Також позивач просить стягнути додаткові витрати на утримання дітей в розмірі 650,00 грн. щомісячно, стягнути частину фактично понесених витрат в розмірі 4 790,00 грн., стягнути наперед частину коштів в розмірі 2800,00 грн. Ухвалою суду від 26.12.2018 р. відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. 12.04.2019 р. до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач не заперечував проти збільшення розміру аліментів до 2 000 грн. щомісяця на двох дітей, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в іншій частині позову просив відмовити, посилаючись на те, що позивачка ще у 2016 році відмовилась укласти договір про утримання та виховання дітей, в тому числі щодо додаткових витрат на дітей. Також, відповідач наголошує на свій матеріальний стан, оскільки з січня 2019 р. він отримує мінімальну заробітну плату, що є неспівмірним щодо заявлених позовних вимог. Щодо додаткових витрат, відповідач вказує, що частина витрат є надмірною а їх необхідність та ціна жодного разу не узгоджувалась з ним (ас. 35-40). 19.06.2019 р. до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивачка просила суд змінити розмір аліментів до 4 000 грн. щомісяця на двох дітей, стягнути додаткові витрати в розмірі 2 200 грн. щомісячно, стягнути фактично понесені додаткові витрати в розмірі 10 590 грн., стягнути наперед частину додаткових витрат в розмірі 2 800 грн. (ас. 51-52). 27.06.2019 р. до суду надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому відповідач підтримав попередній свій відзив, при цьому вказав, що зазначені позивачкою додаткові витрати є поточними витратами на дозвілля (ас. 56-58). 01.07.2019 р. за згодою сторін підготовче засідання проведено та завершено, розгляд справи призначено по суті. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, відповідач позов визнав частково в частині збільшення розміру аліментів до 2000 грн. щомісячно на двох дітей. Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення та часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено та підтвреджено сторонами, що сторони мають двох спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] Встановлено та підтверджено сторонами, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.10.2016 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , 07.04.2012 р . , у розмірі 33% з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.07.2016 року і до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05.02.2014 року по справі № 143цс13. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Судом встановлено, що згідно ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік», установлено у 2019 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. У зв`язку з наведеним, суд вважає за необхідне змінити визначений рішенням суду розмір на стягнення аліментів з 33% від усіх видів доходів відповідача, визначений рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.10.2016 р. та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 059.00 грн. щомісяця на кожну дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.12.2018 р. і до досягнення дітьми повноліття. Таким чином, позовні вимоги про зміну розміру аліментів підлягають частковому задоволенню. Щодо вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей суд приходить до наступних висновків. Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися, залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі, істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» роз`яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - витягами з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Судом встановлено, що позивачка в обгрунтування понесених нею додаткових витрат посилається акт виконаних робіт по наданню стоматологічних послуг, розмір яких становив: 1000 грн.+630 грн.+950 грн.+800 грн.+ 200 грн.+200 грн. + 2200 грн.(ас. 7-10, 12, 22, 26); понесення витрат на абонемент сина з плавання: 6000 грн. (ас. 13); витрати за відвідування занять зі скелелазання на скеледромі: 8 000 грн. (ас. 53); витрати із занять з плавання: 3 600 грн. (ас. 54, що загалом становить 23 580 грн. Проте, суд вважає можливим задовольнити додаткові витрати на дітей з надання стоматологічних послуг: 1000 грн.+630 грн.+950 грн.+800 грн.+ 200 грн.+200 грн. + 2200 грн., що разом становить 5 980,00 грн., відповідно частка кожного з батьків становить 2 990 грн., що і підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Сплата вказаних витрат підтверджено відповідними квитанціями та необхідністю надання та отримання дітьми стоматологічних послуг. При цьому, суд вважає, що понесення позивачкою витрат на абонемент сина з плавання: 6000 грн.; витрати за відвідування занять зі скелелазання на скеледромі: 8 000 грн.; витрати із занять з плавання: 3 600 грн. задоволенню не підлягають, оскільки такі витрати не відповідають положенням ст. 185 СК України, крім того, суд приймає до уваги посилання відповідача, що такі значні витрати, які є необов`язковими для задоволення потреб дітей не узгоджувались з ним, позивачка не повідомляла відповідача про намір понесення таких витрат. Крім того, частина таких витрат не підтверджена відповідними письмовими доказами, оскільки довідка про загальну суму сплачених коштів не є бухгалтерським (касовим) документом, який свідчить про здійснення розрахунків. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою, всупереч ст. 81 ЦПК України не доведена необхідність стягнення вказаних вище додаткових витрат, а тому суд відмовляє у позові в цій частині. Дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачкою частково доведені позовні вимоги, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial