Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач у лютому 2014 р. звернулася з позовом до [PERSON], за участю третьої особи Приморської районної адміністрації ОМР та [PERSON] про виселення [PERSON] та інших членів сім'ї з кімнати площею 13,6 кв.м. у комунальній квартирі [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення; зобов'язати не чинити перешкод позивачу при вселенні у зазначену кімнату; вселити рішенням суду позивача у зазначену кімнату. Позов обґрунтований тим, що 03.11.2011 року позивач отримала ордер на вселення у звільнену кімнату площею 13, 6 кв.м. у зазначеній двохкімнатній квартирі, за рішенням профспілкової організації Приморської райадміністрації в порядку черговості. Вже 18.11.2011 року позивач зареєструвалася у квартирі. В свою чергу, не має можливості реалізувати право на проживання у наданому житловому приміщенні, тому як відповідач перешкоджає у вселенні в названу кімнату та у проживанні. Відповідач не відкриває двері квартири та не дає потрапити до кімнати. Посилаючись на положення ст.ст. 9, 58 та 116 ЖК України, а також положення ст. 47 Конституції України вказує на правомірність заявлених позовних вимог. Представник позивача [PERSON] наполягав на задоволенні позову. Вказав, що позивач усіма можливими шляхами підтвердила волевиявлення на реалізацію ордеру, тому у передбачений 30 денний строк надала його до житлово - експлуатаційної організації, зареєструвалася за адресою та сплачує комунальні платежі. Пояснив, що обставини перешкоджання відповідачем та членами її сім'ї у вселенні та проживанні позивачем до кімнати, на яку виданий ордер, доведені наявними у матеріалах справах письмових доказах. Водночас, на запитання суду вказав що на час розгляду справи у позивача не має підтверджень, що відповідач чи члени її сім'ї зайняли приміщення вказаної кімнати та користуються нею, але після роз'яснення суду положень ст. 10 ЦПК України заявив про необхідність розгляду справи за наявними матеріалами справи, тому як інших у позивача не має. Представник відповідача [PERSON] заперечував у задоволені позову посилаючись на його безпідставність та недоведеність. Ухвалою від 11.04.2013 р. провадження по справі зупинене до розгляду іншої цивільної справи №1522/22314/12 яка розглядалася у Приморському районному суді м. Одеси за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Приморської райадміністрації ОМР, КП ЖКС «Портофранківський», третя особа Одеська міська рада про встановлення факту проживання однією сім'єю з [PERSON] в квартирі, визнання позивача членом сім'ї [PERSON], визнання ордеру виданого 03.11.2011 р. [PERSON] на кімнату 13,6 кв.м. та укладений договір найму недійсними, зобов'язання Приморської РА ОМР видати позивачу ордер на кімнату 13.6 кв.м. та укласти договір найму з позивачем і відкрити окремий особистий рахунок. Тобто, розгляд справи був зупинений до розгляду іншої справи, у якої був оспорений ордер на вселення від 03.11.2011 р., який [PERSON] визначає як правовстановлюючий документ на підтвердження права на проживання у кімнаті 13, 6 кв.м., за захистом якого звернулася до суду по даній справі. Ухвалою 15 січня 2014 року провадження по справі відновлене у зв'язку з закінченням розгляду справи № 1522/22314/12, по якої рішенням Апеляційного суду в Одеській області від 19.02.2014 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та інш. - відмовлене в повному обсязі. Подалі [PERSON], як представник третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] звернувся з самостійним позовом, який на судовому засіданні прийнятий до спільного розгляду з первинним позовом. По зустрічному позову просить визнати недійсним ордер серії ПР №009146 від 03.11.2011 р. виданий Приморською рай адміністрацією ОМР на неізольовану жилу кімнату площею 13.6 кв.м. у комунальній квартирі [ADDRESS] та похідні від нього договір найму на кімнату та реєстрацію [PERSON] і [PERSON] за цією адресою; визнати право [PERSON] на отримання під житло зазначеної кімнати площею 13,6 кв.м. шляхом надання Приморською РА ОМР ордеру на це жиле приміщення у кладення з ним договору найму жилого приміщення. Представник [PERSON] наполягав на тому, що поданий [PERSON] самостійний позов є новим, за яким останній захищає свої права передбачені ст. 54 ЖК України, як наймача частини квартири 5741000, що належить на праві власності його дружині [PERSON]. Вказує, що з цих підстав даний позов не є таким що вже розглядався між тими ж сторонами, по тому же предмету та обставинам спору. Позов обґрунтований тим, що позивач вказує на користування з 2008 р. частиною 5741000 квартири [ADDRESS], як наймачем в порядку ст. 162 ЖК України. У іншій кімнаті квартири площею 13, 6 кв.м. проживала [PERSON], яка померла [INFO].. Позивач вказує, що відповідно до положень ст. 54 ЖК України звільнене неізольоване жиле приміщення в квартирі, в якої проживає два або більше наймачів надається наймачеві суміжного приміщення, тому відповідно до положень ст. 59 ЖК України [PERSON] незаконно виданий ордер, як з цих підстав, а також у зв'язку з відсутністю у неї потреби у поліпшенні житлових умов. Також вказує на незаконність реєстрації [PERSON] та [PERSON] на підстав незаконного ордеру. Представник первинного позивача заперечував у задоволенні самостійного позову третьої особи вказавши на його безпідставність. Наполягав, що третьою особою [PERSON] не доведене порушення будь-яких його прав видючою ордеру [PERSON]. Послався на встановлені факти та обставини у рішенні апеляційного суду від 19.02.2014 р. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], яки встановлені відносно відповідачів та якими спростовуються доводи [PERSON] Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд дійшов висновку що первинні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а самостійні вимоги третьої сторони [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд встановлює, що спірним правовідносинам вже була дана правова оцінка в рамках провадження по справі № 1522/22314/12, яка розглядалася по обставинам, що встановлені відносно тих самих осіб та по тим самим обставинам. З останньої редакції позову по справі № 1522/22314/12 ( а.с. 32) вбачається, що позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] посилаючись на положення ст. ст. 54, 58, 59 ЖК України. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.02.2014 р. встановлене, що: «[PERSON] з 1992 року знаходиться у шлюбі зі [PERSON] з яким складають сім'ю, зареєстровані та проживають в квартирі спільного заселення під [ADDRESS]. Позивач разом з чоловіком ([PERSON]) займає кімнату площею 17, 7 кв.м. і є власником 5741000 частини вказаної квартири у відповідності до свідоцтва про право власності виданого УЖКГ Одеської міської ради від 21.12.2005 р. та у відповідності до договору дарування від 04.06.2008 р.. Сусідкою позивача ( [PERSON]) у тому числі на момент приватизації позивачем житла була [PERSON], яка займала кімнату площею 13,6 кв.м.. [INFO]. [PERSON] померла, у зв'язку з чим звільнилася спірна кімната площею 13, 6 кв.м. На підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 929 від 24.10.2011 р. [PERSON] та [PERSON] було видане ордер серії ПР 009146 від 03.11.2011 р. на право зайняття спірної кімнати що узгоджується зі ст.. 54 ч. 5 ЖК України . З 18.11.2011 р. [PERSON] в спірній квартирі зареєстрована. Згідно з наданими доказами, реалізуючи своє право на приватизацію житла [PERSON] про наявність у неї члена сім'ї [PERSON] органу приватизації не повідомляла. До приватизації житла та при житті [PERSON] ані позивач ([PERSON]) ані [PERSON] в порядку ст.. 105 ЖК України питання про об'єднання окремих договорів найму житла і укладення одного спільного договору найму на все займане приміщення квартири перед наймодавцем або судом не ставили. Позивач ([PERSON]) до померлої [PERSON] у кімнату площею 13, 6 кв.м. у встановленому порядку визначеному ст. 65 ЖК України, тобто з письмової згоди померлої в якості члена сім'ї наймача не вселялась, та весь час до смерті [PERSON] зберігала за собою право користування 5741000 частини квартири (житловою кімнатою площею 17, 7 кв.м.) яка належить їй на праві власності. З огляду на те, що позивач ([PERSON]) перебуває у шлюбі зі [PERSON] ( позивачем по самостійному позову в даній справі) статус подружжя як сім'ї презюмується за законом, позивач як один з подружжя не може визнаватися членом іншої сім'ї, зокрема померлої [PERSON] одночасно. Можливість перебування в якості члена сім'ї у двох і більше сім'ях одночасно законом не передбачено. Статтею 54 ЖК України передбачена можливість надання звільненого ізольованого жилого приміщення що звільняється у квартирі в якій проживають два або більше наймачі, наймачу, який потребує поліпшення житлових умов, а уразі відсутності такого іншому наймачеві. Та в решті іншим особам у загальному порядку. При цьому мають бути дотримані вимоги ст.ст. 34-42 ЖК України. Позивач ([PERSON]) є власником 5741000 частини квартири. На обліку як особа, що потребує поліпшення житлових умов не перебуває, оскільки таки докази не надавалися. Законних підстав на зайняття нею спірної кімнати, що звільнилася після смерті [PERSON] на отримання ордеру на підставах, визначених ст. 54, 58 ЖК України не має. Відповідно видючою ордеру громадянам [PERSON] та [PERSON] законі права позивача не порушувались, а тому вона не вправі оспорювати правомірність виданого ордеру і ставити питання про визнання його недійсним за вимогами ст. ст. 58, 59 ЖК України. Відповідно позивач ( [PERSON]) не вправі вимагати визнання недійсним договору жилого найму, укладеного між Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради та [PERSON].» Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З матеріалів справи вбачається, доведене зазначеним рішенням суду та не спростоване [PERSON], що він як позивач с самостійними вимогами по даній справі проживає у 5741000 частині квартири [ADDRESS], що складає житлову кімнату площею 17, 7 кв.м., яка належить на праві власності його дружині [PERSON]. Позивач по самостійному позову [PERSON] є членом сім'ї [PERSON], тобто проживає у вказаній квартирі на правах члена сім'ї власника, визначених ст.. 156 ЖК України та 405 ЦК України. Також, по справі є доведеним, що при звільненні після смерті [PERSON] ізольованої кімнати площею 13, 6 кв.м. інших наймачів в розумінні ст.ст. 54 та 65-1 ЖК України в зазначеній квартирі № 23 не було, тому як [PERSON] на той час набула право власності на 5741000 частини квартири, та її права не підлягають регулюванню положеннями ст.ст. 54, 61, 65 ЖК України. Виходячи з наведеного, суд визнає що позивач по самостійним вимогам [PERSON] на обліку як особа, що потребує поліпшення житлових умов також не перебуває, оскільки таки докази не надавалися. Законних підстав на зайняття ним спірної кімнати, що звільнилася після смерті [PERSON] на отримання ордеру на підставах, визначених ст. 54, 58 ЖК України не має. Звідси, суд встановлює, що [PERSON] не довів наявність порушених його прав діями відповідачів [PERSON] та [PERSON] та Приморської РА ОМР. Посилання представника [PERSON] на те що останній є наймачем іншої частині квартири та на нього оформлений лицевій рахунок для сплати по комунальним платежам, також не спростовує вищевказаного висновку суду. [PERSON] не наданий до справи договір найму, але навіть у разі його наявності вказаний договір повинен був укладеним між [PERSON] та [PERSON], як власником 5741000 частин квартири, тому зазначені правовідносини регулюються положеннями ст. 158-159 ЖК України щодо договору найму жилого приміщення у квартирі, що належить громадянинові, та положення ст. 54 ЖК України на такого наймача не розповсюджуються, тому як такого права не має у власника частини квартири. Відповідно видючою ордеру громадянам [PERSON] та [PERSON] законі права позивача [PERSON] не порушувались, а тому він не вправі оспорювати правомірність виданого ордеру і ставити питання про визнання його недійсним за вимогами ст. ст. 58, 59 ЖК України. Відповідно позивач [PERSON] не вправі вимагати визнання недійсним договору жилого найму, укладеного між Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради та [PERSON] а також реєстрацію [PERSON] та [PERSON] за адресою квартири [ADDRESS]. Також, суд визнає безпідставними позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за ним права на отримання спірної кімнати площею 13, 6 кв.м. у квартирі № 23. Таким чином, самостійні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі. Водночас, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], оглянувши матеріали справи ( довідки з домової книги про склад сім'ї, ордер від 03.11.2011 р., докази розподілення за системою ГЕРЦ комунальних платежів на сім'ї [PERSON] та [PERSON], довідку та висновок Приморського РВ ОМУ ГУМВС України по заяві [PERSON] за 19.07.2012 року, Акти обстеження КП ЖКС «Портофранківський» від 16.07.2012 р., 09.09.2012 р., від 05.02.2014 року, суд встановлює, що позивач [PERSON] відповідно до положень ст. 9 ЖК України правомірно звернулася з позовною вимогою щодо зобов'язання відповідача [PERSON], як власника іншої частини квартири не чинити перешкод при вселенні до спірної кімнати площею 13,6 кв.м. та вселення її в цю кімнату на підставі наявного права на проживання. Тому, зазначені позовні вимоги суд визнає обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. В свою чергу, суд визнає, що первинним позивачем не доведене належними та допустимими доказами обставини самоуправного зайняття [PERSON] чи членами її сім'ї приміщення спірної кімнати площею 13,6 кв.м. у квартирі № 23 та проживання у неї. У зв'язку з чим, суд встановлює що позовна вимога в частині виселення [PERSON] та членів її сім'ї в порядку ст. 116 ЗК України не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial