Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Позивач у жовтні 2019 р. звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 08.11.2016 приблизно о 20:27 в м. Києві по вул. А. Туполєва, 1-Б з вини відповідача, що керував автомобілем «Субару» д.н.з. [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована позивачем на підставі полісу АІ/9661530, сталася ДТП, в результаті якої пошкоджено автомобіль «Деу» д.н.з. [NUMBER] . Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 07.12.2016 відповідача визнано винним у скоєнні ДТП. На вимогу потерпілої особи позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 19 366,86 грн. Враховуючи положення ст. 38-1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просить стягнути з відповідача 50% сплаченого страхового відшкодування в розмірі 9 683,43 грн. та судовий збір. Ухвалою суду від 29.10.2019 відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву (а.с. 34-35). В установлений строк відповідач заперечення та відзиву на позовну заяву не подав, конверт з позовою заявою та додатками до неї повернувся на адресу суду за закінченням встановленого строку зберігання. В силу ч. 2 ст. 191 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.11.2016 приблизно о 20:27 [PERSON] , керуючи автомобілем «Субару» д.н.з. [NUMBER] по вул. А. Туполєва, 1-Б в м. Києві на регульованому перехресті з вул. Салютна, при повороті ліворуч не надав переваги в русі автомобілю «Деу» д.н.з. [NUMBER] під управлінням [PERSON] , що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 07.12.2016 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення (а.с. 10). На момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність автомобіля «Субару» д.н.з. [NUMBER] була застрахована позивачем на підставі полісу АІ/9661530 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, терміном дії до 15.09.2017 (а.с. 9). В результаті вказаної ДТП пошкоджено автомобіль «Деу» д.н.з. [NUMBER] (а.с. 6). 11.11.2016 власник пошкодженого автомобіля звернулась до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 6). Відповідно до звіту №116097/10/16 від 21.11.2016 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Деу» д.н.з. [NUMBER] з урахуванням фізичного зносу становить 19 366,86 грн. (а.с. 11-14). Відповідно до страхового акту від 10.02.2017, розмір страхового відшкодування становить 19 366,86 грн. (а.с. 21). 13.02.2017 на підставі платіжного доручення №5466 позивачем здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 19 366,86 грн. (а.с. 22). Звертаючись до суду з даним позовом позивач, посилаючись на пункт 38-1.1 ст.38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив суд стягнути з відповідача на свою користь 50 % виплаченого страхового відшкодування. Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорт них засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18. Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до пункту 13.2 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Пунктом 38-1.1. ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону, при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту, то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що на відповідача, який є винуватцем ДТП і на якого не поширюється пільга у вигляді знижки щодо сплати страхового платежу, необхідно покласти обов`язки компенсувати позивачу 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування у розмірі 9 683,43 грн., оскільки, як вбачається із матеріалів справи, страхувальнику автомобіля марки «Субару» д.н.з. [NUMBER] при оформленні полісу № АІ/9661530 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15.09.2016, як пенсіонеру, надана пільга на оплату страхового платежу в розмірі 50%, та на час ДТП саме відповідач, як водій, керував транспортним засобом, який був застрахований позивачем із застосуванням пільги, що передбачена ст. 13.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, суд дійшов висновку, про те, що оскільки на час ДТП саме відповідач, як водій, керував забезпеченим транспортним засобом, який було застраховано [PERSON] на пільгових умовах, тому наявні правові підстави для стягнення саме з відповідача [PERSON] на користь страховика- позивача відшкодування 50 % завданої шкоди у розмірі 9 683,43 грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем відповідно до ст. 81 ЦПК України доведено ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved