Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк») звернулося 22.04.2016 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд стягнути на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11295042000 від 07.02.2008 року по кредиту та процентам у розмірі 50089,96 доларів США та по пені у розмірі 39213,47 грн. з [PERSON] солідарно з [PERSON]. Стягнути з відповідачів на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» понесені судові витрати у розмірі 19728,86 грн., а саме у рівних частках з кожного по 9864,43 грн. В обґрунтування заявленого позову ПАТ «УкрСиббанк» зазначає, що між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11295042000 від 07.02.2008 року. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав [PERSON] кредит у сумі 50000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,4 % на рік. Позивач зі свого боку виконав всі умови кредитного договору, надав кредит в повному обсязі, [PERSON] умови договору не виконує, тому станом на 18.04.2016 р. утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 50089,96 доларів США та по пені у розмірі 39213,47 грн. З відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки 07.02.2008 р. № 178010, за умовами якого він зобовязався відповідати перед банком, у разі не виконання [PERSON] своїй зобовязань за кредитним договором. На направлені банком претензії ні позичальник, ні поручитель не реагують, тому банк вимушений звернутися до суду з даним позовом. 05.08.2016 р. через канцелярію Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла зустрічна позовна заява [PERSON], в якій вона просить прийняти зустрічний позов до розгляду та обєднати вимоги за ним в одне провадження із первісним позовом. Визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 11295042000 від 07.02.2008 року між [PERSON] та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк». Стягнути з публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь [PERSON] різницю між сплаченими та отриманими за договором про надання споживчого кредиту № 11295042000 від 07.02.2008 року грошовими коштами в розмірі 147119,92 грн. В обґрунтування поданого зустрічного позову [PERSON] зазначає, що кредитний договір № 11295042000 від 07.02.2008 року в порушення вимог діючого законодавства укладений у іноземній валюті, посилання на закон, який би дозволяв укладання такого договору в іноземній валюті, договір не містить. Надана відповідачем копія банківської ліцензії № 75 від 24.12.2001 року підтверджує право здійснювати банківські операції в національній валюті, зазначені в ч. 1 та п. п. 5 11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відповідачем до суду не надана ліцензія про право надання кредитів в іноземній валюті, надані відповідачем дозвільні документи не містять такого права. Таким чином, кредитний договір № 11295042000 від 07.02.2008 року суперечить вимогам ст. ст. 524 та 533 Цивільного кодексу України, ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і контролю» від 19.02.1993 року і відповідно до ст. ст. 215, 227 Цивільного кодексу України може бути визнаний судом недійсним. 07.02.2008 року [PERSON] отримала від АКІБ «УкрСиббанк» грошову суму еквівалентну 252500,00 грн., всього сплатила [PERSON] на користь банку 399619,92 грн. Відповідно до встановлених ст. 216 Цивільного кодексу України наслідків недійсності правочину, з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання недійсним оскаржуваного договору у позивача виникне зобовязання по поверненню відповідачу отриманої за недійсним договором грошової суми еквівалентної 252500,00 грн. В свою чергу, у відповідача виникне зобовязання по поверненню отриманих від позивача платежів, здійсненних відповідно до умов недійсного договору на суму 399619,92 грн. Різниця між отриманими та сплаченими позивачем коштами складає 399 619,92 грн. 252500,00 грн. = 147119,92 грн. В судовому засіданні представник ПАТ «УкрСиббанк» [PERSON], який діє на підставі довіреності № 30 1/48896 від 27.09.2016 р. вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов на тих підставах, що в ньому викладені. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні. Від представника ПАТ «УкрСиббанк» [PERSON], який діє на підставі довіреності № 30 1/48884 від 27.09.2016 р. надійшли заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких зазначається, що [PERSON] жодного разу не зверталася до банку із заявами про розяснення кредитного договору, договір був укладений 07.02.2008 р., а до суду із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним вона звернулася 05.08.2016 р., тобто з пропуском строку позовної давності, на застосуванні строку позовної давності банк наполягає. Також не ґрунтуються на нормах діючого законодавства вимоги позивача [PERSON], що банк не мав генеральної ліценції Національного банку України для здійснення валютного кредитування, оскільки банк отримав письмовий дозвіл Національного банку на здійснення валютних операцій, в тому числі мав законне право на видачу кредиту в іноземній валюті. В подальшому до суду надійшла заява 24.11.2016 р. від [PERSON], в якій він просить розглядати справу за відсутності представника банку, вимоги банку просить задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову відмовити. В судовому засіданні адвокат відповідача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі угоди про надання послуг адвоката від 22.06.2016 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1386 від 14.08.2006 р., виданого на підставі рішення Харківської обласної кваліфікаційно дисциплінарної комісії адвокатури від 09.08.2006 р. № 5, вимоги банку не визнав в повному обсязі, просив суд відмовити в задоволенні первісного позову. Він пояснив, що не погоджується з розрахунком заборгованості, оскільки [PERSON] не має простроченої заборгованості ні за основною сумою кредиту, ні за відсотками, кредитний договір діє до лютого 2029 року, тому відсутні підстави для дострокового стягнення боргу. Оскільки банк не мав ліцензії на здійснення кредитування фізичних осіб в іноземній валюті, тому даний кредитний договір повинен бути визнаний судом недійсним. В судовому засіданні відповідач [PERSON] вимоги позову не визнав, просив суд відмовити в задоволенні первісного позову. Надав через канцелярію суду 20.07.2016 р. заперечення на позов, в яких просить суд визнати припиненим договір поруки № 11295042000 від 07.02.2008 р. Відмовити АТ «УкрСиббанк» в задоволені позовних вимог до [PERSON] в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що згідно довідки розрахунку заборгованості за кредитом, наданої банком, виконання зобовязань за кредитним договором № 11295042000 припинилося 30.03.2015 року (дата останнього платежу за кредитом). В звязку з не сплатою за кредитом 30.04.2015 року виникла заборгованість (прострочена) по процентам. У встановлений ст. 559 ЦК України шестимісячний строк, позивачем не було предявлено вимоги до поручителя, останній пропустив строк предявлення такої вимоги, а отже договір поруки припинив свою дію з 01.11.2015 року, про що також свідчить позиція Верховного суду України з цього питання. В судовому засіданні адвокат відповідача [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі ордеру серія ХВ № 238 000021 від 09.08.2016 р., вимоги позову не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову банку, зустрічну позовну заяву просила суд задовольнити в повному обсязі, просила суд визнати припиненим договір поруки № 11295042000 від 07.02.2008 р., оскільки виконання зобовязань за кредитним договором № 11295042000 припинилося 30.03.2015 року (дата останнього платежу за кредитом). В звязку з не сплатою за кредитом 30.04.2015 року виникла заборгованість (прострочена) по процентам. У встановлений ст. 559 ЦК України шестимісячний строк, позивачем не було предявлено вимоги до поручителя, останній пропустив строк предявлення такої вимоги, а отже договір поруки припинив свою дію з 01.11.2015 року. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статуту ПАТ «УкрСиббанк» (нова редакція), погодженого Національним банком України від 09.06.2015 р., державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи проведено 08.07.2015 р., публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» є правонаступником комерційного інноваційного банку «Харківінкомбанк», заснованого 04 травня 1990 року зборами засновників, зареєстрованого Держбанком СРСР 18 червня 1990 року і перереєстрованого у Національному банку України 28 жовтня 1991 року (реєстраційний номер 57). Згідно з рішенням Установчої конференції 21 жовтня 1991 року (протокол № 4) комерційний інноваційний банк «Харківінкомбанк» перереєстровано у закрите акціонерне товариство. Згідно з рішенням загальних зборів акціонерів від 18 червня 1992 року (протокол № 2) було змінено найменування банку на акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк». Рішенням загальних зборів акціонерів 25 серпня 1993 року (протокол № 4) змінено організаційну форму банку на відкрите акціонерне товариство. Рішенням загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 р. акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» у звязку з приведенням своєї діяльності у відповідність до норм Закону України «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», яке виступає правонаступником по всіх правах та зобовязаннях акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк». Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк», зареєстрованому Національним банком України 28.10.1991 року за номером 57 надана банківська ліцензія № 751 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5 11 частини другою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», що підтверджується банківською ліцензією від 24.12.2001 р. Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» наданий дозвіл № 75 2 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1 4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», що підтверджується дозволом від 19.11.2002 р. В додатку до дозволу Національного банку України від 19.11.2002 р. № 75 2 зазначається перелік операцій, які має право здійснювати АКІБ «УкрСиббанк», в тому числі неторговельні операції з валютними цінностями. Між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (банк) та [PERSON] (позичальник) укладений договір про надання споживчого кредиту № 11295042000 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) від 07 лютого 2008 р. За п. п. 1.1., 1.2. розділу 1 договору про надання споживчого кредиту № 11295042000 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) від 07 лютого 2008 р. банк зобовязується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 50000,00 (пятдесят тисяч) доларів США 00 цнт. та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 252500,00 (двісті пятдесят дві тисячі пятсот) грн. 00 коп. за курсом Національного банку України на день укладання цього Договору. Надання кредиту (грошових коштів) здійснюється 07 лютого 2008 року. Позичальник у будь якому випадку зобовязаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 07.02.2029 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов Розділу 12 цього договору на підставі будь якого з п. п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14. договору. За п. 1.3. розділу 1 договору про надання споживчого кредиту № 11295042000 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) від 07 лютого 2008 р. за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,40 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. За п. 1.4. розділу 1 договору про надання споживчого кредиту № 11295042000 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) від 07 лютого 2008 р. кредит налається позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника), а саме: на придбання трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. За п. п. 4.1., 4.2. розділу 4 договору про надання споживчого кредиту № 11295042000 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) від 07 лютого 2008 р. позичальник зобовязується використати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, повернути одержаний кредит та сплатити нараховані банком проценти та інші платежі у порядку та терміни, встановлені договором. Погашати кредит та сплачувати нараховані проценти шляхом сплати ануїтетних платежів, розмір яких встановлений згідно із п. 1.2.2. на рахунок, вказаний в пункті 1.2.2. даного договору. За п. 8.1. розділу 8 договору про надання споживчого кредиту № 11295042000 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) від 07 лютого 2008 р. за порушення позичальником термінів погашення будь яких своїх грошових зобовязань, передбачених договором та/або «Кредитним договором», зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. При цьому банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобовязання, передбаченого договором та/або «Кредитним договором». Позичальник повинен сплатити пеню за цим договором та/або «Кредитним договором» за першою вимогою банку. Між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (кредитор) та [PERSON] (поручитель) укладений договір поруки № 178010 від 07.02.2008 р. За п. 1 договору поруки № 178010 від 07.02.2008 р. поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобовязань перед кредитором, що виникли з надання споживчого кредиту № 11295042000 від 07 лютого 2008 р., укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного основного договору, зокрема: сума основного договору 50000,00 (пятдесят тисяч) доларів США 00 центів; термін виконання основного зобовязання 07 лютого 2029 року, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобовязання; інші умови основного договору. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т. ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Як встановлено з матеріалів справи та пояснень представників, наданих в судовому засіданні, також письмових пояснень, долучених до матеріалів справи, кредитний договір укладений сторонами не суперечить моральним засадам суспільства, особи, які їх вчинили, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, вказаний правочин вчинений у формі, встановленій законом, і спрямований на настання реальних правових наслідків, що обумовлені ним. Судом також встановлено, що умови укладеного договору сторонами визнавались та виконувались відповідно до порядку встановленого таким договором, жодних вимог щодо зміни окремих положень даного договору сторонами раніше не вимагалось, що підтверджує вільне волевиявлення сторін при укладанні такого договору, повне розуміння сторонами змісту таких договорів та наслідки їх укладання. В п. 10 Постанови Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначається, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024 VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року № 2121 III кошти це гроші у національній або іноземній валюті. Відповідно до п. 2 ч. 1, п. п. 1, 10 ч. 2, п. п. 3, 4 ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року № 2121 III (в редакції, яка діяла на момент укладання кредитного договору) на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції: відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів і банків кореспондентів, у тому числі переказ грошових коштів з цих рахунків за допомогою платіжних інструментів та зарахування коштів на них. Банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати такі операції та угоди: операції з валютними цінностями; випуск банківських платіжних карток і здійснення операцій з використанням цих карток. За умови отримання письмового дозволу Національного банку України банки також мають право здійснювати такі операції: перевезення валютних цінностей та інкасацію коштів; операції за дорученням клієнтів або від свого імені: з інструментами, що базуються на обмінних курсах та відсотках. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року № 2121 III визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15 93 операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 вказаного Декрету. Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена в п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу Національного банку України на операції, повязані з іноземною валютою. Тобто надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу Національного банку України на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 березня 2011 року № 6-7 цс 11, яка згідно зі ст. 360 7 ЦПК України є обовязковою для судів. АКІБ «УкрСиббанк», як фінансова установа, 21.12.2001 р. отримала і банківську ліцензію № 75, і дозвіл № 75 2 з додатком на право здійснення операцій, визначених пунктами 1 4 частини другої та частиною четвертою ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», а також й право на залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Твердження [PERSON], що на час укладення з нею спірного договору, а саме 07.02.2008 р., у банка була відсутня банківська ліцензія та відповідні дозволи на розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, є хибним та спростовується матеріалами справи. Разом з тим, підписуючи договір про надання споживчого кредиту № 11295042000 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) від 07 лютого 2008 р. [PERSON] була ознайомлена з його умовами та наслідками, погоджувалася з ними, зокрема, з умовами надання кредитних ресурсів в іноземній валюті доларах США, доказів на підтвердження факту вчинення банком щодо неї дій, які б призвели до порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи її інтересів суду не надала, що є її процесуальним обовязком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), протягом восьми років частково виконувала умови кредитного договору. Виходячи з викладеного, суд вважає необґрунтованими та недоведеними твердження [PERSON] про невідповідність кредитного договору вимогам законодавства, оскільки нею було підписано такий кредитний договір, а отже вона розуміла наслідки такого підписання та погодилася на умови такого договору, а твердження про недійсність умов договору виникло у позивача через труднощі з виконанням умов кредитного договору, тому її зустрічна позовна заява не підлягає задоволенню в повному обсязі. За ч. 1 ст. 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. За ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобовязання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника, і кредитором боржника. За ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до п. п. 3.1. п. 3 договору поруки № 178010 від 07.02.2008 р. цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором. Строк дії кредитного договору встановлений до 07.02.2029 року, банк з вимогою до поручителя про погашення простроченої заборгованості звернувся 11.12.2015 р., до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся 22.04.2016 р., тобто строки передбачені ч. 4 ст. 559 ЦК України банком не пропущені, тому відсутні підстави вважати припиненим договір поруки. Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» прийняті на себе зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку № 26205167661700 з 07.02.2008 р. по 08.03.2008 р. Відповідачі належним чином не виконують свої зобовязання за кредитним договором та договором поруки. ПАТ «УкрСиббанк» на адресу [PERSON] направив за вих. № 30 11/31175 від 11.12.2015 р. вимогу щодо сплати заборгованості по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплаті нарахованих процентів, що разом становить 48220,99 доларів США, що підтверджується рекомендованим повідомлення від 17.12.2015 р. № 6234000155139. ПАТ «УкрСиббанк» на адресу [PERSON] направив за вих. № 30 11/31176 від 11.12.2015 р. вимогу щодо виконання зобовязань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 11295042000 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) від 07 лютого 2008 р., а саме сплатити банку заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі сплаті нарахованих процентів, що разом становить 48220,99 доларів США. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повертати позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Крім того, на підставі ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобовязань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Так станом на 18.04.2016 року існує заборгованість за договором кредиту № 11295042000 від 07 лютого 2008 р. у розмірі 1315257,31 грн. і складається із: 44080,85 доларів США заборгованість за кредитом, що дорівнює 1122961,51 грн. (НБУ станом на 18.04.2016 р. курс долара до національної валюти встановлений в розмірі 25,475042 гривень за 1 долар США); 6009,11 доларів США заборгованість за кредитом, що дорівнює 153082,33 грн. (НБУ станом на 18.04.2016 р. курс долара до національної валюти встановлений в розмірі 25,475042 гривень за 1 долар США); 7473,87 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 31739,60 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами. За ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. За ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимоги банку обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. Тобто солідарно з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості за кредитним № 11295042000 від 07 лютого 2008 р. у розмірі 1315257,31 грн. За ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Одночасно пропорційно з відповідачів у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 19728,47 грн. На підставі Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15 93, Постанови Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року № 2121 III, постанови Верховного Суду України від 21 березня 2011 року по справі № 6-7 цс 11, ст. ст. 192, 509, 525, 526, 533, 546, 549, 553, 554, 559, 610, 625, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved