Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Фортуна-банк» звернулося до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 04КР/22/3612/ФР від 15.06.2012 року (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 200000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 23 % річних (1,9% на місяць) з кінцевим терміном повернення кредиту - 01.02.2013 року. Однак, відповідач [PERSON] належним чином не виконував зобов'язання відповідно до умов Договору та Графіку, у зв'язку з чим станом на 28.02.2014 року виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 397327,91 грн., з яких: 200000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 63665,10 грн. - заборгованість за процентами за, 1472,37 грн. - 3% річних з суми прострочених процентів, 6410,96 грн. - 3% річних з суми простроченого тіла кредиту, 6748,70 грн. - пеня за простроченими процентами, 29512,33 грн. - пеня за прострочене тіло кредиту, 718,45 грн. - інфляційні витрати за простроченими процентами, 3800 грн. - інфляційні витрати за простроченим тілом кредиту, 85000 грн. - штраф згідно п. 5.5. Кредитного договору. В якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 04КР/22/3612/ФР від 15.06.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Фортуна-банк» та відповідачами [PERSON], [PERSON] був укладений Договір поруки від 15.06.2012 року, відповідно до якого вони поручилися перед позивачем Публічним акціонерним товариством «Фортуна-банк» за виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором та зобов'язалися відповідати як солідарні боржники перед у повному обсязі, включаючи оплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість у розмірі 397327,91 грн. за Кредитним договором № 04КР/22/3612/ФР від 15.06.2012 року, а також судові витрати. У судовому засіданні представник позивача - ПАТ «Фортуна-банк» - Ласкавий Є.М. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи (зокрема, відповідач [PERSON] повідомлялася через оголошення у засобі масової інформації - газета «Вінниччина» №75 від 26.09.2014 року, відповідач [PERSON] повідомлявся через оголошення у засобі масової інформації - газета «Урядовий кур'єр » № 176 від 25.09.2014 року), а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, давши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного з ПАТ «Фортуна-банк» Кредитного договору № 04КР/22/3612/ФР від 15.06.2012 року (надалі - Кредитний договір), відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 200 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 23 % річних (1,9% на місяць) з кінцевим терміном повернення кредиту - 01.02.2013 року (а.с.58-64). Однак, відповідач [PERSON] належним чином не виконував зобов'язання відповідно до умов Договору та Графіку, у зв'язку з чим станом на 28.02.2014 року виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 397327,91 грн., з яких: 200000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 63665,10 грн. - заборгованість за процентами за, 1472,37 грн. - 3% річних з суми прострочених процентів, 6410,96 грн. - 3% річних з суми простроченого тіла кредиту, 6748,70 грн. - пеня за простроченими процентами, 29512,33 грн. - пеня за прострочене тіло кредиту, 718,45 грн. - інфляційні витрати за простроченими процентами, 3800 грн. - інфляційні витрати за простроченим тілом кредиту, 85000 грн. - штраф згідно п. 5.5. Кредитного договору, що вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.94-97). Однак, з таким розрахунком заборгованості суд не може погодитися повністю з огляду на те, що вимога в частині стягнення штрафу згідно п. 5.5. Кредитного договору у фіксованому розмірі 85000 грн. не відповідає вимогам закону, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а тому не може визначатися у твердому вибірковому розмірі. Крім того, суд вважає розмір нарахованого штрафу є недоведеним з огляду за наступне. Так, відповідно до п. 5.5 Кредитного договору, за порушення Позичальником зобов'язань, зазначених в п. 4 цього Договору, Позичальник сплачує Кредитору штраф у розмірі 5000 грн. за кожне порушення. Виходячи з розміру нарахованого штрафу (85 000 грн.), мало місце 17 порушень (85000 грн./5000 грн. за кожне порушення), однак позивачем не доведена саме така кількість порушень Позичальником умов Кредитного договору, не зазначено їх зміст. В якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 04КР/22/3612/ФР від 15.06.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Фортуна-банк» та відповідачами [PERSON], [PERSON] був укладений Договір поруки від 15.06.2012 року, відповідно до якого вони поручилися перед позивачем Публічним акціонерним товариством «Фортуна-банк» за виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором та зобов'язалися відповідати як солідарні боржники перед у повному обсязі, включаючи оплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Згідно ст. ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки; у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). З Договору поруки від 01 серпня 2012 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після закінчення якого порука припиняться, а умова договору поруки (пункт 24) про його дію до дня припинення забезпеченого порукою зобов'язання не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У пункті ж 1.2. Кредитного договору № 04КР/22/3612/ФР від 15.06.2012 року строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - кінцевий термін повернення кредиту - 01 лютого 2013 року (останній день строку користування кредитом). При цьому, суд критично оцінює та не бере до уваги положення абзацу другого пункту 21 Договору поруки від 01 серпня 2012 року, згідно якого «відповідно до ч. 4 ст. 559 порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання зобов'язань, не пред'явить вимоги до Поручителя», оскільки, по-перше, визначений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк не є строком позовної давності, а тому не може бути збільшений за домовленістю сторін шляхом укладення договору у письмовій формі відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України; по-друге, формулювання «порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання зобов'язань, не пред'явить вимоги до Поручителя» суперечить вимогам ст. ст. 251-252 ЦК України щодо визначення понять «строку» та «терміну», оскільки відповідно до умов пункту 3.2. Кредитного договору, Кредитор має право змінити в односторонньому порядку строк виконання зобов'язання шляхом пред'явлення вимоги щодо дострокового повернення кредиту, а також таке формулювання одночасно містить ознаки строку та терміну, що суперечить змісту ч. 4 ст. 559 ЦК України. За таких обставин у ПАТ «Фортуна-банк» виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 01.02.2013 року, протягом наступних шести місяців (тобто до 01.08.2013 року). Таку вимогу (позов до суду) до поручителів банк пред'явив лише 18.03.2014 року (будь-яка досудова вимога до поручителів взагалі не пред'являлася), тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку (Правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України від 24.09.2014 року в справі № 6-106 цс14 та від 17.09.2014 року в справі № 6-125 цс14). При цьому, звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, не є необхідним (Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року в справі № 6-134 цс12), а тому Договір поруки від 01.08.2012 року, укладений між позивачем Публічним акціонерним товариством «Фортуна-банк» та відповідачами [PERSON], [PERSON], є припиненим. Згідно ст. 3607 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України; невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов'язань, а саме, випливають з договору кредиту, встановив, що права позивача відповідачем [PERSON] порушені, а тому вони підлягають захисту, тобто позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк» 3123,28 грн. судового збору, тобто пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial