Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач у листопаді 2017 року звернувся до суду із позовом, пред`явленим до Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України, та після неодноразових уточнень позовних вимог просив: - визнати незаконним та скасувати рішення керівництва церкви (синодального комітету) Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України №6 від 16-17.04.2015 року в частині пункту 4а (щодо його звільнення з посади пастора Церковного Управління (Єпископату) НЕЛЦУ в громадах с. Петродолинське та Новоградківка з 20.04.2015 року у зв`язку з прогулом без поважних причини (п.4 ст. 40 КЗпП України). - визнати незаконними та скасувати пункт 9 та пункт 10 рішення Синоду Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України шостого скликання від 08-10 вересня 2015 року. Ухвалою суду від 23.11.2017 року позов було залишено без руху, позивачу надано 5-денний термін для усунення недоліків позову. Вимоги ухвали суду від 23.11.2017 року були виконанні позивачем 30.11.2017 року, надано позовну заяву в новій редакції. Ухвалою суду від 11.12.2017 року було відкрито провадження у справі, призначене попереднє судове засідання на 26.12.2017 року. Ухвалою суду від 26.12.2017 року визначено розглядати справу у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 05.02.2018 року. До суду 15.01.2018 року надійшов відзив на позову, згідно якого представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити (т.1, а.с.45-113). У підготовчому засіданні 05.02.2018 року суд протокольно зобов`язав відповідача надати оригінали документів, зазначених у клопотанні позивача від 05.02.2018 року. Розгляд справи був відкладений на 19.02.2018 року за клопотанням представника позивача з наданням часу на подання відповіді на відзив протягом тижня. 12 лютого 2018 року до суду до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача (т.1, а.с.143-163), згідно якої представник позивача посилалась на сфальсифікований документ, наданий представником відповідача, - регламент засідань керівництва Церкви, затверджений рішенням від 11.12.2014 року, вказувала, що такого документу не існує. Наполягала на тому, що спірні рішення були прийняті буз відповідного кворуму. Додатково посилалась на те, що відсутність [PERSON] за місцем служіння була лише використана як привід для його звільнення як особи, яка виступає з критикою дій Єпископа. До суду 19.02.2018 року надійшли заперечення представника відповідача на відповідь на відзив (т.1, а.с.164-209). У підготовчому засіданні 19.02.2018 року розгляд справи бува відкладений на 26.03.2018 року з наданням стороні позивача часу 2 тижні на вирішення питання про збільшення/зменшення позовних вимог. 26.03.2018 року розгляд справи був відкладений на 07.05.2018 року у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. До суду 26 березня 2018 року надійшов відзив на доповнену позовну заяву (т.2, а.с.1-42), згідно якого уточненні позовні вимоги [PERSON] представник відповідача не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. У підготовчому засіданні 07.05.2018 року був присутній [PERSON] , який просив витребувати докази з Церковного Управління (Єпископату) НЕЛЦУ. Представник позивача - [PERSON] підтримала подане клопотання про витребування доказів. Представник відповідача - Луговський В.В. заперечував проти витребування доказів, так як в позові позивач не становить під сумнів як голосувалися на засіданнях синоду, а що стосується протоколу від 10.03.2015 року, то церква вже надала протокол, а протокол №5 не є предметом позову. Крім того в деяких додатках міститься інформація, яка стосується не тільки [PERSON] .. Ухвалами суду від 07 травня 2018 року клопотання позивача про витребування доказів було задоволено; також закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду на 05.07.2018 року. 05.07.2018р. розгляд справи був відкладений на 06.11.2018р. у зв`язку з неявкою сторін. У судовому засіданні 06.11.2018 року надала свої пояснення як свідок [PERSON] .. Розгляд справи був відкладений на 29.01.2019 року. 29.01.2019 року суд визнав неявку позивача та його представника неповажними та розгляд справи у присутності сторони відповідача був відкладений на 15.04.2019 року. У судовому засіданні 15.04.2019 року надала свої пояснення як свідок [PERSON] та у зв`язку з неявкою іншого свідка, [PERSON] , розгляд справи був відкладений на 13.06.2019 року. У зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті по іншій цивільній справі розгляд даної справи був відкладений на 19.07.2019 року. 19.07.2019 року розгляд справи був відкладений на 28.10.2019 року у зв`язку з неявкою сторін. У судовому засіданні 28.10.2019 року були присутні позивач разом із представником - [PERSON] , які позовні вимоги підтримали та просили задовольнити за обставин, викладених в уточненому позові. Також з`явився представник відповідача, який позовні вимог не визнав та просив відмовити. Після пояснень сторін, із урахуванням клопотання позивача про допит свідка, розгляд справи був відкладений на 06.12.2019 року. У судовому засіданні в режимі відео конференції надав свої пояснення свідок [PERSON]. Розгляд справи був відкладений на 19.02.2020 року. Ухвалою суду від 19.02.2020 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України в частині вимог про визнання незаконними та скасування пункту 9 та пункту 10 рішення Синоду Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України шостого скликання від 08-10 вересня 2015 року було закрито з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України. У судовому засіданні 19.02.2020 року була присутня представник позивача, яка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, мотивуючи тим, що оскаржувані рішення прийняті з порушенням вимог чинного законодавства та прав позивача. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти вимог та просив відмовити, враховуючи пояснення, надані у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази в їх сукупності, з урахуванням пояснень учасників процесу, які були надані ними у судових засіданнях, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи із наступного. Згідно обґрунтувань позову в частині вимог щодо визнання незаконним та скасування рішення керівництва церкви (синодального комітету) Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України №6 від 16-17.04.2015 року в частині пункту 4а (щодо його звільнення з посади пастора Церковного Управління (Єпископату) НЕЛЦУ в громадах с. Петродолинське та Новоградківка з 20.04.2015 року у зв`язку з прогулом без поважних причини (п.4 ст. 40 КЗпП України) позивачем зазначено наступне. У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа №522/5939/15-ц за позовом [PERSON] до Церковного Управління (Єпископату) НЕЛЦУ про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу. Вказував, що він був звільнений з посади 20 квітня 2015 року за наказом Єпископа НЕЛЦУ №16 від 17 квітня 2015 року. Відповідно до наказу №16 від 17 квітня 2015 року, підставою для його звільнення стало рішення Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України від 16.04.2015 року, викладене у протоколі №7. Між тим таке рішення Єпископата позивач вважає незаконним із тих підстав, що на засіданні керівництва були відсутні три члена - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а отже при прийнятті відповідного рішення згідно посилань позивача не було відповідного кворуму. Також спірне рішення було прийнято без згоди на звільнення пастора церковної громади або регіонального церковного округу. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 01 вересня 2002 року було прийнято на роботу в Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України на посаду пастора, про що видано наказ №69 від 30 серпня 2002 року. Згідно з п.п. 1.3., 1.4. Статуту НЄЛЦУ, Відповідач є неприбутковою релігійною організацією, яка здійснює свою духовну діяльність, адміністративну і господарську діяльність відповідно до Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації». Відповідно до положень п. 4.16. Статуту НЄЛЦУ права та обов`язки співробітників Церкви регламентуються посадовими інструкціями та штатним розкладом, затвердженим Церковним керівництвом, але у будь-якому разі вони повинні відповідати вимогам чинного трудового законодавства України, зокрема з питань додержання режиму праці та відпочинку, відповідної матеріальної винагороди та соціально-пенсійного забезпечення. За змістом наведених вимог Закону, Статуту НЄЛЦУ і Положення про ординацію та служіння пастора (службова інструкція пастора) правовий статус священнослужителя, зокрема пастора, в релігійному об`єднанні визначається трудовим законодавством України. У відповідності до п. 2.8. розділу ІІ Положення про ординацію та служіння пастора, пастор повинен знаходитись за місцем свого служіння. Питання про те, за яких обставин він може залишити місце служіння, не рахуючи відпустки, вирішується керівництвом церкви. Рада громади повинна бути проінформована пастором. Наказом №14 від 27.11.2009 року [PERSON] було визначено пастором громад в с. Петродолинське та с. Новоградівка. Місцем служіння пастора [PERSON] були громади НЄЛЦУ с. Петродолинське та с. Новоградівка. Однак, в період з 17 по 20 березня 2015 р. включно Позивач був відсутній за місцем служіння, що було зафіксовано в табелі обліку використання робочого часу за березень 2015 р.. При цьому, згідно пояснень представника відповідача, що не спростовано позивачем, [PERSON] не попереджав уповноважених осіб Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України про свою відсутність та ні в кого не запитував дозволу на залишення місця служіння. Громади с. Петродолинське та с. Новоградівки письмово про відсутність Позивача на робочому місці також не повідомлялись. 24 березня 2015 р. Єпископом НЄЛЦУ на адресу Позивача було підготовлено службове розпорядження № 26 з вимогою пояснити причини відсутності на роботі. 25 березня 2015 р. комісією в складі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], відбулася візитація громади с. Петродолинське. Хід візитації фіксувався протоколом та за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Так, з Протоколу візитації громади вбачається, що у відповідь на пряме запитання Єпископа [PERSON] , Позивач підтвердив факт своєї відсутності на роботі з 18 до 22 березня 2015 р.. 26 березня 2015 р. комісією в тому ж складі було складено акт про відсутність [PERSON] за місцем служіння 17 березня, 18 березня, 19 березня, 20 березня 2015 р.. 27 березня 2015 р. Духовною дисциплінарною комісією НЄЛЦУ було складено Висновок, за змістом якого комісія надала вкрай негативну оцінку професійним якостям та роботі Позивача й рекомендувала Церковному керівництву НЄЛЦУ розглянути питання про сумісність численних порушень пастора [PERSON] з подальшим служінням в НЄЛЦУ. 16 квітня 2015 р. відбулося засідання Церковного керівництва НЄЛЦУ, в ході якого, поряд з іншими, розглядалися питання результатів роботи Духовної дисциплінарної комісії та служіння [PERSON]. Церковним керівництвом НЄЛЦУ було прийнято рішення, оформлене протоколом №6, про звільнення [PERSON] з посади пастора Церковного Управління (Єпископату) НЄЛЦУ в громадах с. Петродолинське та с. Новоградівка з 20 квітня 2015 р. у зв`язку з прогулом без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України). Відповідно до п. 3.3. Статуту Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України, Синод НЄЛЦУ є вищим законодавчим органом Церкви України, в якому представлені усі громади НЄЛЦУ за квотою: всі пастори (або проповідники, виконуючі обов`язки пасторів) та по одному представнику (від кожних початкових 100 конформованих членів) кожної громади НЄЛЦУ. За змістом п. 4.4. статуту Відповідача, Синод правоздатен приймати рішення, якщо не порушено умови його скликання та якщо в засіданні присутні не менш ніж 2/3 синодалів від загальної кількості членів Синоду. На засіданні Церковного керівництва 16.04.2015 р. були присутні: Єпископ - [PERSON], Президент Синоду - [PERSON], [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Останні, як вже зазначалось, є заступниками [PERSON] та [PERSON] відповідно. Участь у засіданні Церковного керівництва 16.04.2015 р. заступника [PERSON] [PERSON] та заступника [PERSON] - [PERSON] повністю відповідала положенням статуту Відповідача. При цьому, на засіданні Церковного керівництва 23 жовтня 2014 р., були затверджені терміни проведення наступних засідань. Серед них було вказано також засідання 16-17.04.2015 р.. На вказаному, 23 жовтня 2014 р., на засіданні Церковного керівництва були присутні, в тому числі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Наступного дня, 17 квітня 2015 р., на виконання зазначеного рішення Церковного керівництва, Єпископом НЄЛЦУ було видано наказ № 16 «Про звільнення [PERSON] ». 07 вересня 2015 р. на підставі висновку Духовної дисциплінарної комісії НЄЛЦУ, вимоги учасників Теологічної комісії та звернення Президента Синоду, [PERSON] був позбавлений усіх прав духовного сану. Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, оформленим протоколом №6 від 16-17.04.2015 року, позивач 21 листопада 2017 року звернувся до суду з даним позовом. Вирішуючи спір суд виходить із наступного . Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України права та свобод громадянина захищаються судом. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст. 55 Конституції України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). У відповідності до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно положень ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 18 постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із послідуючими змінами) при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. У ході розгляду цивільної справи № 522/15939/15-ц за позовом [PERSON] до Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської церкви України про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було встановлено, що оригінал трудової книжки на момент звільнення знаходився у Позивача, а копія наказу про звільнення № 16 від 17.04.2015 р., відповідно до змісту Позовної заяви та Змін до позовної заяви у справі № 522/15939/15-ц була отримана [PERSON] не пізніше 21 квітня 2015 р. Виписка з рішення засідання Церковного керівництва від 16.04.2015 р. була залучена до матеріалів справи № 522/15939/15-ц 19 жовтня 2016 року. Однак, з зазначеним позовом до суду [PERSON] звернувся лише 21.11.2017 р., тобто через два з половиною роки після свого звільнення та прийняття оскаржуваного рішення. Згідно ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Суд виходить з того, що позивач належних та допустимих доказів згідно положень ст.ст.81-83 ЦПК України на підтвердження поважності відсутності на робот з 18 по 20 березня 2015р. , та причин пропуску строку зверненням до суду з даним позовом не надано. Також відсутність достеменні та беззаперечні докази того, що позивачу з квітня 2015 року до листопада 2017 року не було відомо про існування оскаржуваного рішення. З урахуванням викладеного, підстав для поновлення таких строків судом не встановлено, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed