Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за позивачем право власності на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], та зобов'язати відповідача зареєструвати за ним це право. Свої вимоги обґрунтовував тим, що позивач на відведеній для будівництва земельній ділянці площею 4000 кв.м збудував житловий будинок, яким постійно користується. З метою оформлення права власності на новостворене нерухоме майно звернувся до реєстраційної служби Світловодського МРУЮ, проте в задоволенні його вимог було відмовлено з роз'ясненням, що реєстрація можлива лише на підставі судового рішення, в зв'язку з відсутністю у нього необхідних документів. З підстав ст..ст. 317, 375, 376, 379, 392 ЦК України просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з вищенаведених підстав. Представник відповідача до суду не з'явився, направив заперечення з приводу заявленого позову, у яких зазначає про те, що Головне управління юстиції у Кіровоградській області не є суб'єктом спірного обов'язку, оскільки відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження щодо розпорядження нерухомим майном територіальної громади в межах адміністративно - територіальної одиниці належать органам місцевого самоврядування. Крім того, відсутні підстави вважати, що права позивача на реєстрацію права власності порушені, з огляду на непідтвердження факту звернення з відповідною заявою позивача до реєстратора. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне. З копії технічного паспорту на житловий будинок , що був виготовлений 24 травня 2013 року Світловодським комунальним підприємством «Кассіопея» вбачається визначення характеристик будинку, будівель та споруд, що розташовані за адресою [ADDRESS]. З даного паспорту, зокрема, видно, що будинок та присадибні споруди побудовані в період з 1970 року по 1990 рік. (а.с. 7-12) Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Право власності на житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року може бути зареєстроване на підставі технічного паспорта на будинок, без даних про введення його в експлуатацію, так як дана вимога стала обов'язковою для приватних будинків лише з 05 серпня 1992 року, після прийняття Кабінетом Міністрів України постанови № 449 «Про прийняття в експлуатацію завершених будівництвом об'єктів державного замовлення». Вказане узгоджується з положеннями п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України № 95 від 19 березня 2013 року, який визначає, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Разом з тим, в усякому випадку забудовник повинен мати документ, що посвідчує право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташований завершений будівництвом об'єкт нерухомості. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Відповідно до положень ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні не було доведено належними доказами право позивача на використання під забудову земельної ділянки за адресою [ADDRESS], не підтверджено факт звернення до державного реєстратора з вимогою реєстрації права власності на нерухоме майно, збудоване до 05 серпня 1992 року та відмови у здійсненні такої реєстрації. Крім того, відповідачем у справах за позовами про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, як на те посилається позивача, має виступати орган місцевого самоврядування відповідної територіальної громади. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги не можуть бути задоволені з підстав необґрунтованості.

Outcome: dismissed