Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-18 00:00:00

позивач та її представник просять суд розірвати шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що був укладений 11 вересня 2006 року та зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дубровицького районного управління юстиції Рівненської області, про що у Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 76, після розірвання шлюбу їй, [PERSON], залишити прізвище - «[PERSON]», посилаючись на те, що 11.09.2006 року між нею, [PERSON], та [PERSON], було укладено шлюб, у зв'язку з чим Відділом реєстрації актів громадського стану Дубровицького району Рівненської області було видано свідоцтво про шлюб. Від спільного шлюбу вона та відповідач мають дитину: [PERSON], [INFO] Подружнє життя між ними не склалося, оскільки як з'ясувалося, характери подружжя є зовсім різними, її погляди та погляди відповідача на подружнє життя не співпадають, у зв'язку з чим виникають постійні конфлікти та сварки, вона та відповідач не можуть знайти порозуміння, що вплинуло не тільки на їхні взаємовідносини, а й також на моральний та психологічний стан кожного з них. Вже протягом багатьох років вони проживають окремо. Вона на сьогодні мешкає вже з іншим чоловіком. Враховуючи вищезазначені обставини їхнє спільне проживання з [PERSON] є не можливим, шлюбні відносини між ними фактично припинені, і шлюб носить суто формальний характер. Спільний бюджет та спільне господарство вона з відповідачем не ведуть, оскільки вже тривалий час вони разом не проживають. Тому подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини вона не вбачає. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 12.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з подружжя чи інтересам їх дітей. Необхідно зазначити, що на сьогоднішній день збереження шлюбу між нею та відповідачем є неможливим, оскільки вона ні за яких умов не буде проживати однією сім'єю з відповідачем. Подальше спільне життя з відповідачем і збереження їхнього з ним шлюбу буде суперечити її інтересам, оскільки проживання в спільному шлюбі є безперспективним з точки зору їхніх подальших шлюбних стосунків. Отже, збереження шлюбу між нею та відповідачем, є неможливим, і у разі надання їй та відповідачу судом строку для примирення, шлюб все одно не буде збережено. Примирення між нею та відповідачем не можливе, тому вона, як позивач заперечує щодо надання строку для примирення і наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може пред'явлено одним із подружжя. Після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище «[PERSON]». Виходячи з вищезазначених обставин та норм Сімейного кодексу України вона, як позивач, має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, а у суду є всі підстави для прийняття рішення про розірвання шлюбу. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», позов про розірвання шлюбу з особою, яка не має в Україні місця проживання або місце проживання якої невідоме, може пред'являтися за місцем знаходження майна відповідача, або за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а у випадку, коли з позивачем проживають його малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача - за місцем проживання позивача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за місцем проживання будь-кого з них (ч. 2 ст. 110 ЦПК). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Згідно відомостей адресно - довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області - місце проживання відповідача відповідає з адресою зазначеною у повістці, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином, а тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Третя особа: [PERSON] просить суд задовольнити позовні вимоги, оскільки у них з позивачем буде дитина, яку він має намір записати на себе, а вказаний шлюб їм заважає. Суд, вислухавши позивача та її представника, які не заперечують проти проведення заочного розгляду справи, думку третьої особи та вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований 11 вересня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дубровицького районного управління юстиції Рівненської області, про що у Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 76. Шлюбно - сімейні стосунки між сторонами припинені більше п'яти років. Від спільного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалося, оскільки як виявилося згодом, їхні характери є зовсім різними, погляди на подружнє життя не співпадають, тобто шлюбні стосунки між сторонами припинені і їх сім'я розпалася. За таких обставин, суд приходить до висновку про не можливість збереження сім'ї. Примирення між сторонами є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись не дали позитивного результату, а тому сторони як подружжя проживати у спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ними, оскільки їхнє спільне проживання завдають моральних та психологічних страждань сторонам. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Виходячи з вищенаведених норм СК України позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. За положеннями ч.1 ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливі, суперечить інтересам подружжя, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов і розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу позивач залишається на прізвищі [PERSON]. На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: approved