Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернувся у суд з наведеним позовом, збільшивши позовні вимоги просив зняти арешт накладений відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, з нерухомого майна - трьохкімнатної квартири № 5 , загальною площею 96.4 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вулиця Г. Мазепи, будинок № 48 та належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.05.2008 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою головного державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції від 27.01.2012 року накладено арешт на все майно [PERSON], у тому числі квартиру № 5, яка знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вулиця Г. Мазепи, будинок № 48. Вказана квартира є предметом договору іпотеки, який ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідач уклали 02 травня 2008 року. Накладений арешт державного виконавця на іпотечне майно [PERSON] позбавляє банк використати своє право вирішити питання щодо позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Причини неявки суду не повідомили. З урахуванням положень ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. В забезпечення виконання умов договору кредиту № 383-22/340 від 22 травня 2008 року ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали 22 травня 2008 року іпотечний договір, предметом якого згідно п. 1.1 є трьохкімнатна квартира № 5 , загальною площею 96.4 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вулиця Г. Мазепи, будинок № 48 та належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 22.05.2008 року. Як вбачається з інформаційної довідки з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 19 травня 2016 року, постановою головного державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.01.2012 року накладено на все нерухоме майно [PERSON], у тому числі квартиру № 5, яка знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вулиця Г. Мазепи, будинок № 48. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. З положень ст. 3 Закону України «Про іпотеку», вбачається, що у разі порушення боржником основного зобов'язання, відповідно до іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких не передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку та зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 44 закону України «Про виконавче провадження» у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Статтею 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» регламентовано, що пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. За змістом ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Згідно ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Порядок і умови звільнення арешту з майна, на яке накладено арешт, право власності на яке належить не боржникові, а іншій особі визначені ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частин 1 та 2 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Статтею 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» регламентовано, що пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. В даному випадку договір іпотеки, укладений раніше, ніж винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження державним виконавцем. Обтяження всього нерухомого майна боржника унеможливлює звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 572, 589 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved