Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

ПП «Вендинг Кволіті» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 30 липня 2015 року між ПП «Вендинг Кволіті» та [PERSON] укладено договір відповідального зберігання № 30, відповідно до умов якого ПП «Вендинг Кволіті» зобов'язалось передати, а [PERSON] прийняти на відповідальне зберігання і повернути по закінченню строку зберігання товар, а саме сто кілограм розчинної кави «Кронат Вюрциг», загальною вартістю 20 000,00 гривень. 26 січня 2016 року ПП «Вендинг Кволіті» звернулось до [PERSON] з вимогою про повернення переданого їх на відповідальне зберігання майна за договором від 30 липня 2015 року. Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку виконувати вимоги договору та повернути товар, позивач вимушений звернутись з позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПП «Вендинг Кволіті» 20000,00 гривень в рахунок відшкодування вартості неповерненого товару та 4000,00 гривень в рахунок штрафу за неповернення товару. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на тещо фактично не отримувала на зберігання від ПП «Вендинг Кволіті» товар, а саме сто кілограмів розчинної кави «Кронат Вюрциг», загальною вартістю 20 000,00 гривень. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. В судовому засіданні встановлено, що 30 липня 2015 року між ПП «Вендинг Кволіті» та [PERSON] укладено договір відповідального зберігання № 30, відповідно до умов якого ПП «Вендинг Кволіті» зобов'язалось передати, а [PERSON] прийняти на відповідальне зберігання і повернути по закінченню строку зберігання товар, а саме сто кілограм розчинної кави «Кронат Вюрциг», загальною вартістю 20 000,00 гривень. Відповідно ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Згідно ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка директор ПП «Вендинг Кволіті» [PERSON], пояснив суду, що дійсно 30 липня 2015 року між ПП «Вендинг Кволіті» та [PERSON] укладено договір відповідального зберігання товару, а саме ста кілограмів розчинної кави «Кронат Вюрциг», загальною вартістю 20 000,00 гривень, на підтвердження виконання зобов'язань за яким між ним та відповідачем підписаний акт прийому-передачі від 30.07.2015 року, однак не зміг підтвердити факт фактичної передачі товару на зберігання відповідачу. Свідок [PERSON] пояснив суду, що будучи фізичною особою-підприємцем, співпрацює з ПП «Вендинг Кволіті», йому відомо про укладення 30 липня 2015 року між ПП «Вендинг Кволіті» та [PERSON] договору відповідального зберігання товару, однак факт фактичної передачі товару на зберігання також підтвердити не зміг. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт передачі ПП «Вендинг Кволіті» на відповідальне зберігання [PERSON] товару, а саме ста кілограмів розчинної кави «Кронат Вюрциг», загальною вартістю 20 000,00 гривень, за договором № 30 від 30 липня 2015 року не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування вартості неповерненого товару та стягнення штрафу за неповернення товару.

Outcome: dismissed