Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Представник [PERSON] , адвокат Царьова О. С., звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись у його обґрунтування на те, що позивачці, а також відповідачам та третій особі належить по 1/5 частці кв. [ADDRESS] , яка складається з 4-х житлових кімнат. Так [PERSON] займає кімнату площею 12,2 кв. м., [PERSON] займає кімнату площею 8,1 кв. м. При цьому [PERSON] у спірній квартирі не проживає, мешкаючи за іншою адресою. На протязі періоду проживання у цій квартирі [PERSON] та [PERSON] сплачують комунальні послуги, а відповідачі усунулись від свого обов`язку щодо сплати таких послуг. При цьому [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого вона, як законний представник відповідає за позовом у інтересах своєї неповнолітньої дитини. Вказувала натомість, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Тому співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування. На підставі цього вказувала, що в період з лютого 2018 р. по березень 2021 р. позивачкою були понесені витрати на оплату послуг КК «Східна» в сумі 8415,26 грн., тому кожен з відповідачів повинен був сплатити 1/5 частку, що становить 1683 грн. Також вона понесла витрати за послуги газопостачання на суму 6633,09 грн., тобто кожен зі співвласників спірної квартири повинен був сплатити 1/5 частку, що становить 1326, 61 грн. Витрати, сплачені позивачкою, за послуги КП «Комунальник» в сумі 1969,95 грн., відповідачі повинні були сплатити по 1/5 частки, що становить 394 грн. Також нею було сплачено послуги опалення в сумі 15559,55 грн., тому кожен відповідач повинен був сплатити 1/5 частку, що становить 3112 грн. Оскільки, фактично у квартирі проживає чотири особи, за виключенням [PERSON] , то витрати за лічильником за холодне водопостачання та світло повинні нести співвласники за виключенням [PERSON] . Тому сплачені нею послуги за холодне водопостачання у розмірі 6250,52 грн. співвласники, які проживають у квартирі повинні були сплатити по 1562,63 грн. Сплачені позивачкою послуги з електропостачання у розмірі 2451,71 грн. співвласники, які проживають у квартирі повинні були сплатити по 613 грн. Отже, з посиланням на практику Верховного Суду просила суд стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] , яка також діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , з кожного відповідача окремо відшкодування: витрат з оплати послуг ККП «КК «Східна» по 1683 грн.; витрат за послуги газопостачання по 1326,61 грн.; витрат за послуги КП «Комунальник» по 394 грн.; витрат за послуги централізованого опалення по 3112 грн.; витрат за послуги холодного водопостачання по 1562,63 грн.; витрат за послуги з електропостачання по 613 грн., а всього за житлово-комунальні послуги по 8691,24 грн. Також просила суд стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] відшкодування витрат: за послуги ККП «КК «Східна» - 1683 грн.; за послуги газопостачання - 1326,61 грн.; за послуги КП «Комунальник» - 394 грн.; за послуги централізованого опалення - 3112 грн., а всього за житлово-комунальні послуги - 6515,61 грн. В судове засідання [PERSON] не з`явилась, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за її відсутності та задовольнити заявлені нею позовні вимоги повністю. Представник позивачки, адвокат Царьова О. С., підтримуючи у судовому засіданні обґрунтування позову [PERSON] , просила суд задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач, [PERSON] , яка також діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , не визнаючи заявлені позовні вимоги [PERSON] до неї та доньки у повному обсязі, просила суд розглянути справу за її відсутністю та відсутністю [PERSON] . Відповідач, [PERSON] , просив суд розглянути справу за його відсутністю, заперечуючи при цьому проти задоволення позову [PERSON] . Представник відповідачів, адвокат Лебедєв О. В., заперечуючи проти позову [PERSON] , у суді зазначав, що оскільки із відповідачами не було укладено договори з надання житлово-комунальних послуг, то останні, незважаючи на те, що вони є співвласниками кв. [ADDRESS] , не повинні відповідати за позовом [PERSON] , з якою саме укладено відповідними службами договори на надання житлово-комунальних послуг. Додавав при цьому, що [PERSON] взагалі у спірній квартирі не мешкає. Третя особа, [PERSON] , до суду не з`явилась, надавши заяву з проханням вирішити справу за її відсутністю, повністю підтримуючи при цьому вимоги [PERSON] . Суд, вислухавши учасників справи, які з`явились, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову [PERSON] , виходячи з наступного вмотивування. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками по 1/5 частки кожний кв. [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 18 грудня 2008 року, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 2 лютого 2009 року (а. с. 16, 17). Також суд встановив, що за інформацією Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 13 квітня 2021 року вбачається, що у кв. [ADDRESS] зареєстровані усі відповідачі, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а. с. 130). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції до 1 травня 2019 року) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно із ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції до 1 травня 2019 року) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. За п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції до 1 травня 2019 року) споживач зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. На підставі ч. 3 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції до 1 травня 2019 року) договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг. В свою чергу за п. 5 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що набув чинності та введений в дію з 1 травня 2019 року, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Також за п. 6 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що набув чинності та введений в дію з 1 травня 2019 року, індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. За п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що набув чинності та введений в дію з 1 травня 2019 року, індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що набув чинності та введений в дію з 1 травня 2019 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Суд зазначає, що незважаючи на те, що у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 вказаного Закону споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 26 вересня 2018 року по справі № 750/12850/16-ц та від 13 листопада 2019 року по справі № 686/14833/15-ц. Також з аналізу наведених норм права слідує, що стягнення витрат з оплати комунальних послуг можливе лише з власників житла, якщо таке житло перебуває у приватній власної фізичних осіб, саме з якими, чи від імені яких укладаються договори з надання житлово-комунальних послуг їх надавачами. Так суд зауважує, що відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. За ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому за ч. 2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). На підставі ч. 1 ст. 356 ЦК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Аналізуючи перелічені норми, вбачається, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, не зважаючи на своє місце проживання, а також враховуючи те, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками виключно за їх згодою. При цьому за ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник зобов`язаний брати участь у витратах на утримання спільного майна відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. Таким чином відповідачі, як співвласники квартири по [ADDRESS] , зобов`язані нести витрати з оплати 1/5 частки вартості житлово-комунальних послуг за такою адресою. При цьому, оскільки по [ADDRESS] фактично послугами КП «МВУ ВКГ» та ТОВ «Донецькі електричні послуги» за відповідними лічильниками [PERSON] не користується, бо не мешкає за спірною адресою, то нарахування послуг з водопостачання та електропостачання треба розподіляти на інших 4-х співвласників такого житла за виключенням [PERSON] , проти чого сторони не заперечували. За ч. 1 ст. 524 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд також зазначає, що за ч. 4 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Отже, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. При цьому співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Аналогічний правовий висновок було викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц. Таким чином суд встановив, що до позивачки, яка фактично провела оплату житлово-комунальних послуг по [ADDRESS] , перейшло право вимагати у відповідачів повернення їй таких витрат з врахуванням їх частки у праві власності на кв. [ADDRESS] . З наданих суду копій квитанцій з оплати послуг з вивезення побутових відходів по [ADDRESS] на користь КП «Комунальник» встановлено, що за особовим рахунком, відкритим на [PERSON] позивачкою було сплачено загалом 1621,97 грн. (а. с. 18-52). Отже, суд не приймає посилання у позовній заяві представника позивача на те, що [PERSON] було проведено оплату послуг з вивезення побутових відходів по [ADDRESS] на суму 1969,95 грн., оскільки такий розмір не був доведений матеріалами справи. Таким чином 1/5 частка встановлених витрат позивачки з оплати послуг КП «Комунальник» становить 324,39 грн. (1621,97 / 5 = 324,39). З наданих суду копій квитанцій з квартирної плати на користь ККП «КК «Східна» по [ADDRESS] встановлено, що за особовим рахунком, відкритим на [PERSON] позивачкою було сплачено загалом - 8316,03 грн. (а. с. 98-116). Отже, суд не приймає посилання у позовній заяві представника позивача на те, що [PERSON] було проведено оплату квартплати на користь ККП «КК «Східна» по [ADDRESS] на суму 8415,26 грн., оскільки такий розмір не був доведений матеріалами справи. Таким чином 1/5 частка встановлених судом витрат позивачки з оплати послуг ККП «КК «Східна» по [ADDRESS] становить відповідно 1663,21 грн. З наданих суду копій квитанцій з оплати централізованого опалення та гарячого водопостачання по [ADDRESS] на користь ККП «Маріупольтепломережа» встановлено, що за особовим рахунком, відкритим на [PERSON] позивачкою було сплачено відповідно за опалення - 22772,79 грн., за гаряче водопостачання - 786,76 грн., а загалом - 23559,55 грн. (а. с. 53-62). Таким чином 1/5 частка встановлених витрат позивачки з оплати послуг ККП «Маріупольтепломережа» становить 4711,91 грн. Натомість, суд не має права виходити за межі заявлених в цій частині позовних вимог [PERSON] , яка просила суд стягнути з відповідачів борг перед нею за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання по [ADDRESS] в загальній сумі 15559,55 грн., внаслідок чого 1/5 частка такої суми становить відповідно 3111,91 грн. З наданих суду копій квитанцій з оплати послуг з газопостачання на користь ТОВ «Азовгаз» та з розподілу газу на користь ПАТ «Маріупольгаз» по [ADDRESS] встановлено, що за особовим рахунком, відкритим на [PERSON] позивачкою було сплачено відповідно за газопостачання - 5600 грн., за з розподіл газу - 233,09 грн., а загалом - 5833,09 грн. (а. с. 86-97). Отже, суд не приймає посилання у позовній заяві представника позивача на те, що [PERSON] було проведено оплату послуг з газопостачання та розподілу газу по [ADDRESS] на суму 6633,09 грн., оскільки такий розмір не був доведений матеріалами справи. Таким чином 1/5 частка встановлених судом витрат позивачки з оплати послуг ТОВ «Азовгаз» та ПАТ «Маріупольгаз» по [ADDRESS] становить 1166,62 грн. З наданих суду копій квитанцій з оплати послуг за спожиту електроенергію по [ADDRESS] на користь ТОВ «Донецькі електричні послуги» встановлено, що за особовим рахунком, відкритим на [PERSON] позивачкою було сплачено загалом - 2192,83 грн. (а. с. 73-85). Отже, суд не приймає посилання у позовній заяві представника позивача на те, що [PERSON] було проведено оплату послуг з електропостачання по [ADDRESS] на суму 2451,71 грн., оскільки такий розмір не був доведений письмовими доказами. Таким чином, оскільки у квартирі по [ADDRESS] фактично послугами ТОВ «Донецькі електричні послуги» за лічильником користуються чотири особи, співвласники такого житла за виключенням [PERSON] , що визнавали сторони по справі, то 1/4 частка встановлених витрат позивачки з оплати послуг за спожиту електроенергію становить відповідно 548,21 грн. З наданих суду копій квитанцій з оплати послуг по водопостачанню та водовідведенню по [ADDRESS] на користь КП «МВУ ВКГ» встановлено, що за особовим рахунком, відкритим на [PERSON] позивачкою було сплачено загалом - 6670,74 грн. (а. с. 63-72). Таким чином, оскільки у квартирі по [ADDRESS] фактично послугами КП «МВУ ВКГ» за лічильником користуються чотири особи, співвласники такого житла за виключенням [PERSON] , що визнавали сторони по справі, то 1/4 частка встановлених витрат позивачки з оплати послуг по водопостачанню та водовідведенню становить 1667,69 грн. Натомість, суд не має права виходити за межі заявлених в цій частині позовних вимог [PERSON] , яка просила суд стягнути з відповідачів борг перед нею за послуги КП «МВУ ВКГ» по [ADDRESS] в загальній сумі 6250,52 грн., внаслідок чого 1/4 частка такої суми становить відповідно 1562,63 грн. Таким чином суд встановив, що заявлені [PERSON] до [PERSON] вимоги підлягають на підставі наведених судом розрахунків задоволенню у загальному розмірі 6266,13 грн. (324,39 + 1663,21 + 3111,91 + 1166,62 = 6266,13). Суд також зауважує, що [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка володіє неповною цивільною дієздатністю згідно із ст. 32 ЦК України. Натомість через це, будучи власником нерухомого майна, неповнолітня особа не здатна самостійно здійснювати свої права та обов`язки, пов`язанні з володінням ним. Тому відповідно до ст. 177 СК України обов`язок дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах покладається на батьків, які за ст. 242 ЦК України є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Таким чином, враховуючи положення ст. 33 ЦК України, саме на [PERSON] покладається майнова відповідальність неповнолітньої [PERSON] , доньки [PERSON] , за вказаним позовом. Отже, враховуючи наведене, суд встановив, що на користь [PERSON] з [PERSON] , яка також діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , підлягають стягненню в рахунок відшкодування витрат з оплати житлово-комунальних послуг борг цих двох відповідачів у встановленому судом загальному розмірі 16753,94 грн. ((324,39 + 1663,21 + 3111,91 + 1166,62 + 548,21 + 1562,63 = 8376,97) х 2 = 16753,94). На підставі ст. 141 ЦПК, оскільки судом було при відкриті провадження по справі відстрочено позивачці оплату судового збору до ухвалення рішення по справі, то з усіх відповідачів пропорційно підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн., тобто з [PERSON] - 302,67 грн. (908 / 3 = 302,67) та з [PERSON] , яка також діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , - 605,33 грн. (908 / 3 х 2 = 605,33).

Outcome: partial