Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач у жовтні 2017 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вказаною позовною заявою, у якій просить про усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні нерухомим майном, а саме домоволодінням за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення відповідача із вказаного домоволодіння без надання іншого жилого приміщення, а також зобов'язати останнього звільнити спірне домоволодіння від особистих речей відповідача та передати позивачу наявні комплекти ключів від фіртки та вхідних дверей. Позовна заява мотивована тим, що відповідач мешкає у належному позивачу домоволодінні без законних на те підстав та відмовляється у добровільному порядку його звільнити, окрім того, погрожує фізичною розправою, створює нестерпні умови проживання. Відповідачем надано суду письмові пояснення, в яких він зазначає про безпідставність заявлених до нього вимог, а також про існування між сторонами майнового спору. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні, посилаючись на обставини викладені в письмових поясненнях, позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову. Третя особа явку свого представника у судове засідання не забезпечила, проте матеріали справи містять від неї заяву, у якій вона просить розгляд справи проводити без її представника. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. [PERSON] відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності є власником домоволодіння [ADDRESS]. (а.с.10). Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом виселення, однак виселення є категорією житлового законодавства, а тому при розгляді справи предметом доказування є втрата житлового права або взагалі його відсутність. З позовної заяви вбачається та не заперечується сторонами, що відповідач у 2007 році вселився у належне відповідачу домоволодіння та був зареєстрований у ньому з дозволу попереднього власника домоволодіння, а саме матері позивача, оскільки перебував у фактичних шлюбних стосунках з позивачем. Сторонами також не заперечується факт постійного проживання у спірному домоволодінні, ведення спільного господарства та бюджету до березня 2017 року. Окрім того, у судовому засіданні встановлено та також не заперечувалось позивачем, що відповідач фактично з грудня 2017 року не мешкає у спірному домоволодінні. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч.1 ст.116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що відповідач постійно зловживає алкогольними напоями, погрожує позивачу фізичною розправою, а відтак робить неможливим спільне проживання в будинку, що на її думку підтверджується постановами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2014р. у справі № 3/205/858/14 та № 205/5653/17 від 21.09.2017р., оскільки встановлений у 2014 році факт перебування відповідача за кермом автомобіля у нетверезому стані не є належним доказом того, що останній систематично зловживає алкогольними напоями, а постановою від 21.09.2017р. відповідача звільнено від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.173-2 КУпАП на підставі ст.22 КУпАП. Інших доказів на підтвердження посилань позивача щодо аморальної поведінки відповідача суду всупереч вимогам ст.81 ЦПК України не надано. Суд також не бере до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON], які були надані у судовому засіданні, оскільки вони фактично зводяться до підтвердження обставин, які не заперечуються сторонами у справі. Окрім того, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що він має право на частину домоволодіння, оскільки ним надавались особисті кошти на його будівництво та ремонт, як на підставу для відмови у задоволенні позову, оскільки ним всупереч ст.81 ЦПК України не надано доказів, які б підтвердили дану обставину. Згідно з ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Враховуючи, що дії, які на думку позивача порушували її право власності припинені у добровільному порядку відповідачем шляхом не проживання у спірному домоволодінні з грудня 2017 року, суд доходить висновку про відсутність на момент розгляду справи предмету спору, а відтак і про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: dismissed