Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк звернулося 02.09.2014 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 42392,15 грн. за кредитним договором № DNH4KS30710235 від 04.08.2005 р., яка складається з наступного: 444,91 грн. заборгованість за кредитом; 11616,13 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 30331,11 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Судові витрати у розмірі 423,92 грн. судового збору. В обґрунтування заявленого позову ПАТ КБ „ПриватБанк зазначає, що 04.08.2005 р. між ПАТ КБ „ПриватБанк та [PERSON] був укладений кредитний договір. Відповідно до умов цього договору відповідачу був наданий кредит в розмірі 3654,28 грн. Відповідач умови договору не виконує, тому станом на 14.08.2014 р. утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 42392,15 грн. В судове засіданні представник позивача ПАТ КБ „ПриватБанк не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. Від представника ПАТ КБ „ПриватБанк Падалка Інни Олександрівни, яка діє на підставі довіреності № 599 О від 13.02.2014 р., надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути за відсутності представника позивача, в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 04.08.2005 р. між ПАТ КБ „ПриватБанк та [PERSON] був укладений договір № DNH4KS30710235. За п. п. 1.1. п. 1 цього договору для повного розрахунку за товар і сплати комісії за даним договором, банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 3654,28 грн. на термін 36 місяців по 04.08.2008 р. включно зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 2,09 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. За п. п. 3.10. п. 3 цього договору при порушенні позичальником кожного із зобов`язань, передбачених п. п. 1.1., 1.2., 3.1., 3.2., 3.7., 3.9. даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. ПАТ КБ „ПриватБанк прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором виконано в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). [PERSON] прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує в повному обсязі. Ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повертати позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Крім того, на підставі ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Станом на 14.08.2014 р. у відповідача [PERSON] існують боргові зобов`язання по погашенню кредиту на загальну суму 42392,15 грн., з яких: 444,91 грн. заборгованість за кредитом; 11616,13 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 30331,11 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. За п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Пеня була нарахована позивачем без урахуванням вимог ст. 258 ЦК України щодо спеціальної позовної давності в розмірі, визначеному на підставі п. п. 3.10. п. 3 кредитного договору № DNH4KS30710235. Сума пені та штрафу складає 30331,11 грн. Суд доходить до висновку, що вказана пеня та штраф підлягають стягненню частково. Так, відповідно до положень ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів від 12.05.1991 р. № 1023-XII умови угоди є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону). Договір кредитування фізичних осіб є за своїм характером споживчим, що підтверджується і тлумаченням Верховного Суду України, наведеному в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 р. „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів. Пеня у даному зобов`язанні нарахована таким чином, що сума пені перевищує суму боргу за кредитом та відсотками, що є очевидним порушенням принципу добросовісності. Більше того, нарахування пені по цьому договору за період понад дев`ять років, означає стягнення більше семи тисячі відсотків від суми заборгованості, що є, на думку суду, необґрунтовано суворою цивільною санкцією. Тому суд, користуючись правом, наданим йому відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшує розмір пені та штрафу, що підлягає стягненню, до 222,46 грн. Таким чином, суд прийшов до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача ПАТ КБ „ПриватБанк сума заборгованості за кредитним договором № DNH4KS30710235 в розмірі 12283,50 грн., а саме: 444,91 грн. заборгованість за кредитом; 11616,13 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 222,46 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. За ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Одночасно з відповідача [PERSON] у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 243,60 грн. На підставі ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів від 12.05.1991 р. № 1023-XII, ст. ст. 258, 509, 526, 530, 610, 611, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial