Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивач у червні 2020 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що сторони 04.08.2012 року уклали шлюб. У подружжя народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося, відповідач зраджував, що не може пробачити позивач, що сторони мають різні погляди на життя, спільної мови не знаходять, відсутні спільні інтереси. Шлюбні стосунки припинені більш півроку, примирення не можливе, шлюб носить формальний характер, а тому позивач вважає не доцільним подальше збереження шлюбу. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 04 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №93. Ухвалою суду від 06.07.2020 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач також у судове засідання не з`явився, подав заяву про те, що проти розірвання шлюбу не заперечує, визнає позов і просить справу розглянути без й ого участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 04 серпня 2012 року було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №93. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.3). У сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 4, 5). Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). У силу статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не установлено, примушування для збереження шлюбних відносин є порушенням прав чоловіка та дружини на свободу, а тому шлюб необхідно розірвати. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з таких мотивів. Позивачем при зверненні з цим позовом до суду сплачено судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. Відповідно до статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, оскільки відповідач визнав позов, з останнього на користь позивача слід стягнути 50% суми судового збору, яка підлягає відшкодуванню позивачу у розмірі 420,40 грн., решту суми слід компенсувати позивачу з держаного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved