Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» 10.01.2017 року звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість на загальну суму 50915,56 грн. та судові витрати. В своїх позовних вимог посилається на те, що 02.03.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № 464. Відповідно до умов якого, банк зобовязується надати відповідачу [PERSON] кредит у сумі 40000,00 гривень. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобовязується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строку та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Так, 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобовязувалося передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобовязувалося відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами. Таким чином, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № 464 від 02.03.2007 року ТОВ «Кредитні ініціативи». Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобовязання повністю виконали ТОВ «Кредитні ініціативи» передало грошові кошти, а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило свої права грошової вимоги до боржників за кредитним договорами. Зазначає, що первинний кредитор, а саме ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» свої зобовязання за даним кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] кредит у сумі 40000,00 гривень. В свою чергу відповідач [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобовязання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 15.11.2016 року має прострочену заборгованість: за кредитом 19005,02 гривень, по відсотках 18139,62 гривень, по комісії 1645,18 гривень, пеня 12125,74 грн., а всього на загальну суму 50915,56 (пятдесят тисяч девятсот пятнадцять) гривень 56 копійок. Тому підтримуючи вищевикладене, позивач просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі та стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № 464 від 02.03.2007 року станом на 15.11.2016 року в розмірі 50915,56 (пятдесят тисяч девятсот пятнадцять) гривень 56 копійок та судові витрати. Позивач - представник ТОВ «Кредитні ініціативи» [PERSON] у судове засідання не зявився, але від нього на адресу суду надійшло клопотання, в якому він просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти винесення в справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON]З в судове засідання не з'явився, але був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не надав. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не надав. Однак в письмових запереченнях від 27.03.2017р. позовні вимоги не визнає, вказує на відсутність ліцензії для здійснення діяльності з надання фінансових послуг. Крім того, на думку відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» пропустило строк позовної давності для звернення до суду про стягнення вказаної заборгованості. Згідно ч. 2 ст. 169 ЦПК України, неявка представника у судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Розумним вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 28.02.2007р. відповідач звернувся до Промінвестбанку із заявою на отримання кредиту (а.с.31). Судом встановлено, що 02.03.2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк та [PERSON] уклали кредитний договір № 464. Відповідно до якого банк зобовязується надати відповідачу кредит у сумі 40000 гривень, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит та сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. (а.с. 25-29). Відповідно до п.п.2.3., 2.4. Кредитного договору кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним не пізніше «01» березня 2017 року. Погашення кредиту здійснюється Позичальником щомісячно у відповідності до графіку (додаток №1), який є невідємною частиною цього Договору, погашення процентів згідно встановленого порядку. Пунктом 6.9. Договору сторони узгодили, що строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років (а.с.27). Додатком №1 сторони встановили графік погашення кредиту, в сумі 333,00 грн. щомісячно до 25 числа, починаючи з квітня 2007р. по 01.03.2017р., останній платіж визначено в сумі 373,00 грн. (а.с.28-29). В подальшому між сторонами був укладений Договір про внесення змін №673 до кредитного договору в частині нарахування процентів, та встановлено розмір останніх 20% річних (а.с.30). Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобовязання клієнта перед фактором. Згідно із ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне у майбутньому. Згідно із ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Так, 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобовязувалося передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобовязувалося відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами (а.с. 18-23). Таким чином, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № 464 від 02.03.2007 року ТОВ «Кредитні ініціативи». Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобовязання повністю виконали ТОВ «Кредитні ініціативи» передало грошові кошти, а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило свої права грошової вимоги до боржників за кредитним договором (а.с.24). Так, судом встановлено, що внаслідок укладення договору, відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 02.03.2007 року № 464 позичальником згідно якого є [PERSON]. Таким чином, у звязку із невиконанням відповідачем [PERSON] умов вищевказаного кредитного договору, його заборгованість перед ТОВ «Кредитні ініціативи» станом на 15.11.2016 року становить за кредитом 19005,02 гривень, по відсотках 18139,62 гривень, по комісії 1645,18 гривень, пеня 12125,74 грн., а всього на загальну суму 50915,56 (пятдесят тисяч девятсот пятнадцять) гривень 56 копійок. Даний факт заборгованості [PERSON] підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.34-35). 14.12.2016р. позивач звернувся до відповідача із вимогою про сплату боргу, однак вона залишена відповідачем без відповіді та задоволення (а.с.36-37). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідачем [PERSON] невиконані зобовязання за вищевказаним кредитним договором, а тому з нього необхідно стягнути заборгованість в сумі 50915,56 (пятдесят тисяч девятсот пятнадцять) гривень 56 копійок. Твердження відповідача про відсутність у ТОВ «Кредитні ініціативи» ліцензії для здійснення діяльності з надання фінансових послуг судом до уваги не приймаються. Оскільки відступлення права вимоги є договірною передачею зобовязальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках встановлених законом. При цьому, судом враховується, що законодавство України не містить норми, внаслідок застосування якої у фактора за договором факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги від 17.12.2012р. ТОВ «Кредитні ініціативи» існував чи існує обовязок отримати ліцензію для підтвердження свого права на здійснення факторингових операцій. Крім того, судом звертається увага, що на виконання вимог ухвали суду від 11.04.2017р. про витребування доказів, позивачем було надано суду для огляду нотаріально посвідчену копію договору про відступлення права вимоги від 17.12.2012р., яка була досліджена в судовому засіданні. Не заслуговують на увагу і посилання відповідачів щодо спливу строку позовної давності до позовних вимог про визнання договорів дарування недійсними. Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Пунктом 6.9. Договору сторони узгодили, що строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років (а.с.27). Враховуючи вищенаведене, позивачем не було пропущено строк позовної давності для звернення з даною позовною заявою до суду. Щодо розміру заявленої до стягнення пені, то позивачем було враховано строк спеціальної позовної давності в один рік, у звязку з чим останній обмежився останніми 12 місяцями перед зверненням з позовом до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин слід стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати на користь позивача в розмірі 1378,00 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved