Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

ПрАТ «СК «Альфа Страхування» звернулося з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що 30.05.2014 року між сторонами було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1033842 щодо автомобіля «SEAT LEON» д.н.з. [NUMBER] . 14.06.2014 року в м. Київ по вул. Івашкевича водій [PERSON] , керуючи автомобілем «SEAT LEON» д.н.з. [NUMBER] не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем «OPEL ZAFIRA» д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. У скоєнні вказаного ДТП в судовому порядку було визнано винним відповідача. На підставі полісу обов`язкового страхування, позивачем було виплачено потерпілій особі суму страхового відшкодування у розмірі 25828,47 грн. Враховуючу ту обставину, що в порушення пп. Ґ п. 38.1.1. ч. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач не повідомив позивача про настання ДТП у визначений строк, позивач звернувся з цим позовом про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в порядку регресу. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, до суду звернувся із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач також свого права на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду звернувся із заявою про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечував, просив суд застосувати строки позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 30.05.2014 року між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та [PERSON] було укладено договір страхування, що підтверджено Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1033842. (а.с. 3) Забезпеченим транспортним засобом згідно Договору є автомобіль «SEAT LEON» д.н.з. [NUMBER] , а страхова сума щодо шкоди, заподіяної майну, визначена у розмірі 50000 грн. Строк дії Договору з 31.05.2014 року по 30.05.2015 року включно. Відповідно до Постанови Оболонського районного суду м. Києва від 11.07.2014 року, в м. Києві по вул. Івашкевича - вул. Вишгородська, 14.06.2014 року близько 13 год. 30 хв. сталось ДТП за участю автомобіля «SEAT LEON» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «OPEL ZAFIRA» д.н.з. [NUMBER] . (а.с. 12) Вищевказаною постановою суду [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Власником автомобіля «OPEL ZAFIRA» д.н.з. [NUMBER] відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є [PERSON] (а.с. 5) Як вбачається із Заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування потерпіла особа - [PERSON] повідомив страховика про настання ДТП 16.06.2014 року. (а.с. 6) Відповідно до Розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № 0883.609.14.01.01, сума страхового відшкодування визначена у загальному розмірі 25828,47 грн. (а.с. 17) Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було направлено на адресу відповідача регресну вимогу на суму 25828,47 грн. Однак, конверт, яким направлялась вимога, повернувся за закінченням терміну зберігання (а.с. 23) Причиною спору між сторонами стала відмова відповідача в добровільному порядку виплатити позивачеві суму страхового відшкодування в порядку регресу. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст. 979 ЦК України встановлює, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як на підставу регресної вимоги до відповідача, позивач посилається на невиконання ним вимог пп. Ґ п. 38.1.1. ч. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до пп. Ґ п. 38.1.1. ч. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду у разі, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно п. 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Проте, посилаючись на вказану норму, позивач зазначає про недотримання відповідачем строків повідомлення позивача про настання ДТП. Відтак, в вочевидь мова йде про порушення п. 33.1.4. вказаної статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Як вбачається з матеріалів справи ДТП за участю автомобіля відповідача сталось 14.06.2014 року. Заява [PERSON] про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування датована 16.06.2014 року. Проте, доказів повідомлення позивача з боку відповідача сторонами не надано. Відтак, суд вбачає підстави для звернення позивача з регресною вимогою до відповідача, у зв`язку з тим, що останнім не було виконано обов`язок про повідомлення страхової компанії про настання страхового випадку. Проте, відповідно до пп. Ґ п. 38.1.1. ч. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду у разі, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Тобто, право на регресну вимогу у страховика виникає виключно після того, як ним виконано виплату страхового відшкодування потерпілій особі. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілою особи на суму 25828,47 грн. В поданій заяві про застосування строку позовної давності відповідач зазначає про виплату позивачем страхового відшкодування на користь потерпілого 24.07.2014 року. Проте, суд позбавлений можливості перевірити ці обставини, адже відсутній підтверджуючий цьому документ. Відтак, за відсутності доказу виплати позивачем суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, суд не вбачає можливості вважати по-перше, що така виплата відбулась, по-друге, що така виплата відбулась 24.07.2014 року, як зазначив відповідач і по-третє, що відбувся пропуск трирічного строку позовної давності на звернення до суду з боку позивача, адже перевірити дату виплати не вбачається за можливе. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити відповідачу у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності, і відмовити позивачу у задоволенні позову з огляду на відсутність достатніх та допустимих доказів здійснення позивачем виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторонами не було заявлено жодних клопотань про витребування або забезпечення доказів. Враховуючи вищевикладене, відсутність у матеріалах справи жодного належного та допустимого доказу, який би слугував підтвердженням обставин, на які посилається позивач, а саме виплату позивачем суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи а відтак виникнення права на регресну вимогу до винної особи, яка не повідомила страховика про настанні страхового випадку, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог та відмову у їх задоволенні, а також про відмову у задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності, адже відсутні докази виплати страхового відшкодування в той день, про який зазначає відповідач.

Outcome: dismissed