Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач свої збільшені вимоги мотивує тим, що з 21.12.1985 р. до 19.01.2005 року перебувала у шлюбі з відповідачем. 31.01.2003 року нею був придбана квартира [ADDRESS] за договором купівлі-продажу за ціною 21 874 грн. Ця квартира була придбана за гроші від продажу будинку по [ADDRESS], який належав на праві часткової власності позивачці - 1/6 частина, її матері [PERSON] - 4/6 частини та сестрі позивачки [PERSON] - 1/6 частина. Даний будинок був проданий за 29 285 грн. згідно з договором купівлі-продажу від 18.03.2003 року, але гроші за будинок частково, в сумі 21 874 грн., були отримані від покупця [PERSON], раніше, тобто 31.01.2003 року для того, щоб розрахуватися за придбання спірної квартири. На даний час з'ясувалося, що відповідач не визнає право власності позивачки на цю квартиру, тому просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Пояснила суду, що в придбання спірної квартири позивачкою були вкладені її особисті кошти в сумі 21 874 грн., тобто в розмірі повної її вартості. Ці кошти нею були отримані частково від продажу належної їй 1/6 частки в будинку по [ADDRESS], а в іншій частині, якої не вистачало до повної вартості цієї квартири, їй передали в дар її мати [PERSON] та сестра [PERSON], які також продали належні їм частки в зазначеному будинку. Оскільки продавець квартир не міг чекати та наполягав на терміновому оформленні договору купівлі-продажу, а у них не було на той час всіх необхідних документів для продажу будинку, то вони домовилися з покупцем будинку по [ADDRESS] - [PERSON] про те, що він необхідну частину грошей (21 874 грн.) передасть їм раніше, а іншу частину - перед підписанням договору купівлі-продажу. Таким чином, спірна квартира була повністю придбана за кошти позивачки, отримані нею в дар. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважав, що у позивача відсутні докази на підтвердження того, що гроші, витрачені на придбання спірної квартири, були отримані нею в дар, натомість, сам відповідач вклав в придбання квартири власні кошти, які передала йому матір позивачки [PERSON], згідно з домовленістю про те, що в подальшому він подарує їй належну йому квартиру [ADDRESS], що він в подальшому і зробив згідно з договором дарування від 15.03.2005 року. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. З 21.12.1985 р. до 19.01.2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копіями свідоцтв про укладення та про розірвання шлюбу (а.с.6,7). Згідно з договором купівлі-продажу від 31.01.2003 року [PERSON] придбала у [PERSON]. [PERSON], [PERSON]. [PERSON], квартиру [ADDRESS] за ціною 21 874 грн. (а.с.4), Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.03.2003 року [PERSON] придбав у [PERSON], [PERSON], [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями за адресою м. суми, [ADDRESS], за ціною 29 285 грн. (а.с.5). Як зазначено в даному договорі, гроші в сумі 29 285 грн. продавці одержали від покупця до підписання цього договору. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є рідною сестрою позивачки, і їм з сестрою належало по 1/6 частині будинку по [ADDRESS], а 4/6 частини будинку належало їх матері [PERSON] Оскільки у [PERSON] виникали складнощі в подружньому житті з відповідачем, то вони разом з матір'ю вирішили допомогти матеріально сестрі придбати для неї окреме житло. З цією метою вони вирішити продати належний їм на праві спільної часткової власності житловий будинок та передати в дар [PERSON] гроші на придбання окремої квартири. Оскільки таку квартиру було знайдено, а в свою чергу, знайшли також покупця для продажу йому будинку, але для оформлення продажу буднику не були готові всі необхідні документи, цей покупець погодився передати частину грошей раніше. Ці обставини знайшли своє підтвердження також згідно з показами свідка [PERSON], яка пояснила суду, що в 2003 році вони з членами своєї родини продавали належну їм квартиру [ADDRESS]. Знайшли покупця - це була позивачка [PERSON] На той час для придбання цієї квартири [PERSON] разом з її матір'ю продавали належний їм житловий будинок, і хотіли розрахуватися коштами від його продажу. Але з'ясувалося, що якісь документи для цього у них не готові. Ми, як продавці, не могли чекати, а тому покупець повідомила нам, що гроші для придбання нашої квартири погодився передати їм наперед їхній покупець будинку. Після цього покупець розрахувалася з нами і ми продали їм нашу квартиру. Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України про право власності та Кодексу про шлюб та сім'ю (1974 року), який діяв на час придбання спірної квартири. Згідно з ст. 24 КпШС України майно, належне кожному з подружжя до вступу в шлюб, а також отримане ним в шлюбі в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. Судом встановлено, що спірна квартира була придбана позивачкою під час перебування в шлюбі, але за кошти, які належали особисто їй, а також її матері і сестрі, та передані ними їй в дар. Ці кошти були отримані від покупця житлового будинку по [ADDRESS] ще до підписання договору купівлі-продажу. Суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про те, що кошти в придбання спірної квартири були вкладені ним особисто, а походження цих коштів він пояснив тим, що отримав їх від [PERSON] за укладення ним в майбутньому, а саме в 2005 році, договору дарування належної йому квартири по [ADDRESS], матері позивачки, оскільки договір дарування по-перше, укладався через 2 роки після придбання спірної квартири, а по-друге, є безоплатним та не може вчинятися за гроші. Крім того, суд не вважає строк позовної давності пропущеним, як про це заявив представник відповідача, та при цьому виходить з того, що цей строк необхідно рахувати з дня, коли позивачка дізналася, що відповідач не визнає її право власності на цю квартиру. Як вбачається з нотаріальної заяви відповідача від 05.02.2013 року, він надав згоду на продаж позивачкою спірної квартири. В судовому засіданні було встановлено, що в цій заяві була допущена описка у написанні прізвища сторін, тому позивачка не змогла використати цю заяву, а після цього відповідач відмовився від надання згоди на продаж квартири. З цього часу і потрібно відраховувати строк позовної давності, який позивачем не пропущений. Враховуючи викладене, суд вважає, що необхідно задовольнити позовні вимоги, визнавши за позивачем право власності на цілу квартиру [ADDRESS].

Outcome: approved