Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 24 липня 2014 року він передав у борг відповідачу гроші в сумі 80000 грн., що становила еквівалент 10000 доларів США, для погашення кредиту за автомобіль та квартиру. Відповідач зобов'язався повернути позику в строк до 01.01.2015 року. Однак відповідач свої зобов'язання не виконав. Тому, просить стягнути з відповідача на свою користь 10 000 доларів США боргу та понесені по справі на сплату судового збору судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Позивач також пояснив, що гроші передав 26.07.2014 року у сумі 80000 грн. Вказані кошти він зняв з свого рахунку в установі банку. Відповідач позов визнав частково та пояснив, що він попросив у батька ( позивача) гроші у борг для погашення кредитів. Батько дав 80000 грн. у борг, а він написав розписку. Батько надавав гроші декількома частина. Спочатку 50000 грн., а потім решту. Повністю 80000 грн. йому надали 26.04.2014 року. Вважає, що має повернути суму еквіваленту 6000 доларів США. 3-я особа сповіщена на про час та місце розгляду справи, але до суду не з'явилася. Подала письмові пояснення щодо позову в яких просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що вона, як дружина позивача, не була обізнана про отримання позивачем позики, тім більше для погашення кредитів сім'ї. Вважає дії відповідача та позивача спрямовані на зменшення вартості її частки у спільному майні, а договір позики удаваним правочином. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши подані суду докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 26 липня 2014 року відповідач отримав від позивача за договором позики 80000 грн., які зобов'язався повернути в строк до 01.01.2015 року. Взяті на себе зобов'язання відповідач належним чином не виконав і не повернув позивачу 80000 грн.. Вказані висновки суду підтверджуються копією розписки (а.с. 8) та визнані відповідачем у повному обсязі. З виписки по банківському рахунку позивача (а.с. 9) вбачається, що у період з 24.07 по 26.07.2014 року позивач зняв зі свого рахунку 80 000 грн. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Посилання позивача на те, що відповідач має повернути йому 10 000 доларів не заслуговує на уваги. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В той же час, із змісту розписки вбачається, що відповідач позичив у позивача 80000 грн., що становить еквівалент 10000 доларів США, та взяв на себе зобов'язання повернути вказаний борг у строк до 01.01.2015 року. З пояснень сторін у судовому засідання судом встановлено, що кошти за договором позики були передані у національній валюті України, а у розписці сума боргу визначена у гривнях та доларах США та відсутнє зобов'язання позичальника сплатити борг в грошовому еквіваленті 10000 доларів США на день виконання зобов'язання. Отже, відповідач має повернути кошти в розмірі визначеному саме договором, а саме в розмірі 80000 грн. Посилання 3-ї особи щодо удаваності правочину не заслуговують на увагу, оскільки суду не надано жодних доказів на підтвердження цього. Також не заслуговують на увагу посилання позивача та відповідача на те, що кошти були позичені саме для виконання відповідачем зобов'язань за кредитними договорами укладеними в інтересах сім'ї відповідача. Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби. Згідно зі ст.ст. 12-13 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В той же час, суду не надані жодних доказів на підтвердження того, що договір позики було укладено саме для погашення кредитів зазначених позивачем та відповідачем, як й не надано жодних доказів використання отриманих коштів за договором позики в сумі 80000 доларів США в інтересах сім'ї відповідача. [PERSON] у категоричній формі заперечила той факт, що вказані кошти використовувалися в інтересах її сім'ї та зазначила, що їй взагалі не було відомо про укладення такого договору позики, а про його наявність їй стало відомо лише під час розгляду судом спору між нею та [PERSON] з приводу поділу майна подружжя. Правовідносини, що склалися між сторонами у зв'язку з передачею грошей відповідають умовам договору позики. Дані правовідносини врегульовані ст. ст. 23, 526, 527, 530, 532, 533, 545, 610, 611, 1046-1050 ЦК України. Враховуючи викладене та виходячи з того, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 80000 грн. боргу та відмовити у задоволенні позову в іншій частині за необґрунтованістю вимог. У зв'язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені по справі судові витрати пропорційно задоволеній частині вимог у розмірі 800 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial