Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулися до суду із вищевказаним позовом, яким просили стягнути солідарно з відповідачів на їх користь суму в розмірі 34 929, 78 грн. на відшкодування шкоди в порядку регресу, сплачені судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначали, що 19.07.2012 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» був укладений договір страхування транспортних засобів, предметом якого є страхування автомобіля «Мазда 6», державний номер [NUMBER]. 15.11.2012 року в м. Харкові по Салтівському шосе трапилося ДТП за участю вищевказаного автомобіля, яким керував [PERSON] та пішоходів [PERSON], [PERSON], яких було визнано винними у вчинені ДТП. Позивач на підставі страхових актів та розрахунку суми страхового відшкодування до них, виходячи з акту виконаних робіт, враховуючи звіт про оцінку здійснив виплату страхового відшкодування на користь страхувальника [PERSON] в розмірі 34 929, 78 грн.. Зважаючи на викладене, позивач, посилаючись на ст. 993, 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», просив стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування. До судового засідання представник позивача не з'явився, раніше подавали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, проте присутній в судових засіданнях їх представник [PERSON] заперечував проти позовних вимог та пояснив, що, незважаючи на те, що постановою суду було визнано винними відповідачів у ДТП, проте у ДТП є провина і водія [PERSON]. Крім того, в матеріалах адміністративної справи було багато суперечностей, які призвели до помилок при підрахунку вартості матеріального збитку. В позовній заяві є дві довідки ДАІ. Так, в довідці, складеній 21.11.2012 року, вказано значно більше пошкоджень, ніж в довідці, складеній раніше, у зв'язку з чим, довідка від 21.11.2012 року може бути сфальсіфікованою. Крім того, між позивачем та відповідачами немає ніяких договірних відносин, тоді як договір страхування КАСКО складений саме між [PERSON] та СК «ПЗУ Україна». Відносини між ними регламентуються саме цим договором страхування, і підставою для розрахунку сплати страхового відшкодування є умови цього договору страхування. Розрахунок страхового відшкодування було складено на підставі акту виконаних робіт. В цьому акті не враховано фізичний знос, в ньому завищені ціна на запчастини та виконані роботи та витрачені матеріали. Крім того, в матеріалах справи є звіт від 12.12.2012 року, але він складений з порушенням «Методики проведення судових експертиз», а саме: при огляді пошкодженого транспортного засобу не було повідомлено учасників ДТП, можливо транспортний засіб був вже неодноразово пошкоджений раніше. В акті огляду транспортного засобу вказано, що двері передні та задні праві деформовані, це не співпадає з довідкою ДАІ. В звіті відсутні якісні фотоматеріали, які можуть бути підтвердженням пошкодженням транспортного засобу. В звіті відсутня калькуляція відновлювального ремонту, крім того, не надано сертифікатів спеціаліста, який проводив огляд транспортного засобу та підрахунок матеріального збитку. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте в судовому засіданні від 13.07.2015 року була присутня представник [PERSON], яка у вирішенні позову покладалася на розсуд суду. Суд, вислухавши представника відповідачів, дослідивши письмові докази у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що 19.07.2012 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON], як страхувальником, було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №001967, у відповідності до умов якого, позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 15.11.2012 року приблизно о 22 год. 05 хв. на пішохідному регульованому переході в районі перехрестя Салтівського шосе та вул. Височенка в м. Харкові трапилося ДТП за участю пішоходів [PERSON], [PERSON] та транспортного засобу «Мазда 6», державний номер [NUMBER]. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 19.12.2012 року [PERSON], [PERSON] визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме: через порушення ними п. 4.9, 4.14 (а) ПДР України. В постанові зазначалося, що 15.11.2012 року приблизно о 22 год. 05 хв. на пішохідному регульованому переході в районі перехрестя Салтівського шосе та вул. Височенко в м. Харкові, не впевнилися в безпеці та переходили проїзну частину на червоний сигнал світлофора, внаслідок чого трапилося ДТП. В результаті ДТП застрахованому транспортному засобу «Мазда 6», державний номер [NUMBER], було завдано механічних ушкоджень, що підтверджується довідкою ДАІ про перелік пошкоджень та Звітом про оцінку (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 12.12.2012 року № 1039/12/12, відповідно до яких страхувальник зазнав матеріального збитку, при цьому вартість відновлювального ремонту складає 36 117,29 грн.. Згідно акту виконаних робіт № АМП0016309 від 21.03.2013 року загальна вартість ремонту з ПДВ становить 34 929, 78 грн.. Виконуючи взяті на себе зобов'язання по договору страхування, на підставі страхових актів № UА2012111600001/L01/-01 від 26.12.2012 року, № UА2012111600001/L01/-01 від 30.01.2013 року та розрахунку суми страхового відшкодування, позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 34 929 78 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 8888 від 28.12.2012 року (на суму 23743,23 грн.) та №9736 від 31.01.2013 року (на суму 11186,55 грн.). Таким чином загальний розмір фактично понесених витрат позивача склав 34 929, 78 грн. Вирішуючи вимоги позивача, суд керується наступним. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.ст. 9, 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку у передбачений договором строк здійснити виплату страхового відшкодування, яке не може перевищувати розміру прямого збитку, що зазнав страхувальник. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи викладене, внаслідок ДТП, яка сталася через порушення відповідачами правил дорожнього руху та з їх вини, застрахованому автомобілю була завдана шкода, яка знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв'язку з діями відповідача, позивачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 34 929, 78 грн., а тому ця сума підлягає стягненню з відповідачів. Згідно до вимог ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч.1 ст. 1190 ЦК України, особи спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Зважаючи на те, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» після виплати страхового відшкодування у вказаній сумі правомірно отримало право зворотної вимоги до відповідачів, відповідальність яких встановлена за завдану шкоду, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу 34 929,78 грн. виплаченого страхового відшкодування. В роз'ясненнях, які містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду, взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Тому сума страхового відшкодування підлягає стягненню в солідарному порядку. Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим. Заперечення не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання представника відповідачів на суперечності в матеріалах адміністративної справи, які призвели до помилок при підрахунку вартості матеріального збитку, а також доказів фальсифікації довідки від 21.11.2012 року, завищення цін на запчастини та виконані роботи та витрачені матеріали, а також відсутності сертифікату суб'єкта оціночної діяльності, судом відхиляються з огляду на те, що відповідачами не надано жодних доказів на підтвердження своїх заперечень та доказів завищення розміру заподіяного збитку застрахованому автомобілю. Жодних клопотань про призначення експертизи представником не заявлялося. Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: approved