Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Представник [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду з позовом до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні за період з травня 2015 року по травень 2019 року у розмірі 734 364,40 грн. та понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що з 27.08.2013 року по 30.10.2015 року [PERSON] працював у Державному проектно-вишукувальному та науково-дослідному інституті «Укренергомережпроект» на посаді геодезиста. 30.10.2015 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. На дату звільнення відповідач не виплатив позивачу всіх сум, що підлягають виплаті у зв`язку із звільненням. Так у відповідності до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, відповідач здійснив останні нарахування заробітної плати позивачу в березні 2015 р. у розмірі 13 795,25 грн. та квітні у розмірі 7 087,58 грн. З даного документу чітко видно, порушення норм чинного законодавства виплати заробітної плати. Відповідачу було нараховано як заробітну плату так і суму утриманого податку, але не перераховано. Отже розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з травні по день подання позову травень 2019р. слід розраховувати за наступною формулою: середня заробітна плата становить 13 795,25 +7 087,58 =20 882,83грн./42 дні=497,20 грн. в день. В період з травня 2015р. по 16.05.2019р. пройшло 1 477 робочих днів, отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за зазначений період становить 497,20*1477=734 364,40 грн. А тому просить стягнути вказану суму та понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.10.2019 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 27.08.2013 року позивач [PERSON] був прийнятий на роботу до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на посаду геодезиста на підставі наказу № 88-п від 27.08.2013 року. На підставі наказу № 74-П від 29.10.2015 року [PERSON] було звільнено з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується витягом з трудової книжки ( а.с. 9-12). Як зазначає позивач після звільнення відповідачем не було виплачена заробітна плата за період з травня 2015 року по день подачі позову 16.05.2019 року. Відповідно до ч. 5ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно з ч. 1ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Як зазначає позивач, при звільненні з ним не були проведені остаточні розрахунки та виплати. Згідно ч. 1ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Як роз`яснено в пункті 32постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Розрахунок середнього заробітку для таких виплат проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Згідно з цим Порядком середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за період з 1 кварталу 2014р. по 04 квартал 2015р. [PERSON] за третій квартал 2015р. нараховано 13 795,25 грн. та за четвертий квартал 2015р. нараховано 7087,58 грн. /а.с.111/. Тобто твердження представника позивача, що позивачу Державним проектно-вишукувальним та науково-дослідним інститутом «Укренергомережпроект» здійснено останні нарахування заробітної плати позивачу в березні 2015р. у розмірі 13 795,25 грн. та квітні2015р. у розмірі 7 087,58 грн. є хибним та спростовується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, оскільки вказані нарахування були здійсненні за третій та четвертий квартали 2015р. Позивачем при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні взято нараховані суми за третій та четвертий квартал 2015р., тоді як у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати необхідно обчислювати, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто звільнення. Враховуючи викладене встановити заробітку плату перед звільненням позивача для вирахування середнього заробітку за час затримки неможливо, а тому суд позбавлений можливості встановити, яким чином, в якому розмірі і які складові включені до суми заборгованості по заробітній платі. З наданих документів, виходячи з порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100, суд позбавлений можливості самостійно встановити вказане. Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (частини перша статті 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках За змістом ст. 75 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 2ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому позов підлягає залишенню без задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.2 ч. 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи, що суд відмовляє, суд не вбачає підстав для стягнення судових витрат на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed