Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебували у шлюбі та мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося та рішенням суду їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився мешкати з нею, а з відповідача на її користь були стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно. В даний час змінилися її сімейні обставини та вона перестала працювати. Окрім того, дитини хворіє та має йти до школи. У зв'язку з чим, дитина потребує від батька більшої матеріальної допомоги. Просить визначити місце проживання сина з нею, оскільки вважає, що це відповідатиме інтересам дитини. Також просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1500 грн. на місяць. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Позиват також поснила, що дитини хворіє, мешкає нею, а вона зараз не працює. Зазначила, що між ними виникають суперечки з приводу мешкання дитини, оскільки відповідач забрав сина на побачення, а повернув лише після звернення до поліції. Відповідач позов визнав частково згоден на визначення місця проживання дитини разом з матйрю. Частково визнав вимогу про збільшення розміру аліментів. Поснив, що позивач виїзжала за кордон з дитиною, після чього дитина захворіла. Виникненню звороби дитини сприяло те, що дитині робили операцю, а мати недолікуали сина та вивезла його за кордон. Пояснив, що згоден сплачувати аліменти в розмірі 880 грн. на місяць, хоче брати участь у вихованні дитини та брати участь у додаткових витратах на дитину. Пояснив, що аліменти не сплачував тому, що не знав кому сплачуватим аліменти, оскільки позивач змінила прізвище.. Повідомлення позивачу із заявою про те, що не буде сплачувати аліменти, він написав у стані афекту. Згоден щоб дитина мешкала з матірю. Його притягали трічі до адімнінстративної відповідальності за керування автомобілем у стані наркотичного сп'яніння, але в даний час він не вживає наркотичні засоби. Мешкає у квартирі, яка приватизована на батьків, його та його сестру. Квартира однокімнатна. Іншого житла не має. Має у користуванні автомобіль [PERSON] 2003 рік, власник автомобіля [PERSON] Має довіреність з усіма повноваженнями, в тому числі на продаж. Вказаний автомобіль він придбав, але оформлено це довіреністю. Коли кон жили разом дитина обліку у лікаря (фтезіатра та окуліста) не еребувала Представник Служби в справах дітей Сумської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання дитини з матірю. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, сторони перебували у шлюбі та мають спяльну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу неповнолітній [PERSON] залишився прживати з матірю, а з [PERSON] на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина в трведій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно. Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та копією рішення суду від 14 квітня 2014 року про стягнення аліментів (а.с. 6), копією рішення суду від 23.04.2014 року про розірвання шлюбу (а.с. 7) . З пояснень сторін в судовому засіданні також судом встановлено, що між сторонами переодично виникають суперечики, щодо місця прожиання дитини. У судовому засіданні встановлено, що як позивач створила належні матеріально-побутові умови для проживання з ними сина, доброзичливо ставиться до сина та належним чином ставляться до виконання своїх батьківських обовязків. Відпоівдач в судовому засіданні визнав позов частині визначення місця проживання сина разом з матір'ю, дане визнаня позову не суперечить вимогам закону. Служба в справах дітей Сумської міської ради вважає, що необхідні умови для проживання дитини створені за місцем проживання матері, враховуючи принцип 6 Декларації прав дитини служба у справах дітей Сумської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання дитини з матірю. Відповідно до ст. Конвенції ООН Про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Враховуючи того, що суд не виявив тих виняткових обставин, які б виправдовували розлучення дитини з матірю, з огляду на усі вищевказані обставини суд вважає за можливе позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини задовольнити та встановити місце проживання її з матірю. Судом встановлено, що Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 квітня 2014 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 500 грн. щомісячно. Також встановлено, що з часу постановлення вказаного рішення суду минуло більше 3 років. Крім того, відповідач звільнилася з роботи і в даний час офіційно не працює. Вказані обставини встановлені судом з пояснень сторін у судовому засіданні та підтверджуються копією трудової книжки позивача. Окрім того, як вбачається з копії виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарно) хворого від 20.09.2017 року у дитини виявили ряд хвороб, які виникли після постановлення рішення про стягнення аліментів. В судовому засіданні відповідач підтвердив той факт, що йому раніше не було відомо про перебування дитини на обліку у лікарні. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як визначено у частині 1 ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує окрім стану здоров'я та матеріального становища дитини та платника аліментів, а також наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 192 СК України та п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.\~\~\~\~ Таким чином, підставою для звернення до суду із позовом про збільшення розміру аліментів відповідно до положень ст. 192 СК України є зміна матеріального або сімейного стану одержувача аліментів, погіршення, або поліпшення стану здоров'я, та в інших випадках. Судом встановлено, що після стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі змінився матеріальний стан отримувача аліментів, оскільки вона перестала працювати. Крім того, попередньо судом було стягнуто аліменти на утримання спільної дитини сторін, яка на той час досягла 3-річного віку, на даний час дитина досягла 6-річного віку, що змушує позивачку збільшувати витрати на її утримання та забезпечення достатнього рівня його життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Посилання про те, що відповідач не може сплачувати аліменти в такому розмірі як визначив позивач не заслуговує на увагу. Оскільки, як встановлено судом, відповідач є працездатним, не має інших утриманців, має у користуванні автомобіль, а тому має можливість та зобовязаний належним чином брати участь в утриманні своєї неповнолітньої дитини. У звязку з викладеним, суд вважає що розмір аліментів визначений судом раніше підлягає збільшенню, оскільки він невідповідає інтересам дитини та змінився майновий стан позивача, а тому вважає за необхідне змінити розмір аліментів та стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. на місяць, оскільки такій розмір буде відповідати інтересам дитини та принципу рівності участі батьків в утриманні дитини. За наведених обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. У звязку зі задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 640 грн., понесені на сплату судового збору за розгляд судом позову в частні визначення місця проживання дитини. Крім того, з відповідача на користь держави належить стягнути 640 грн. судового збору за розгляд судом позову в частині збільшення розміру аліментів, оскільки позивач звільнена за законом від сплати цього судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved