Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивач у лютому 2012 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві позивач посилався на те, що 10.06.2008 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № K2V4AN24280037, згідно якого остання отримала кредит у розмірі35956,98 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 15,00% на рік з кінцевим терміном повернення 09.06.2015 року. Вимоги до відповідачки, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки від 20.10.2010 року у розмірі 10000 грн. Кредит надавався на придбання відповідачкою автомобіля CHEVROLET, модель Captiva, рік випуску 2008, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова Y6DCG26FJ8B193681, реєстраційний номер [NUMBER]. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, був укладений договір застави від 10.06.2008 року, згідно з яким в заставу банку було передано вищевказаний автомобіль. Відповідачка [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 27.02.2012 року у розмірі 42540,59 доларів США, яка складається з наступного: 27207,30 доларів США заборгованості за кредитом, 2308,44 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 608,32 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 837,18 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 31,29 доларів США штраф (фіксована частина), 1548,06 доларів США штраф (процентна складова). Просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № K2V4AN24280037 від 10.06.2008 року в сумі32540,59 доларів США здійснити вилучення предмету застави та передати в заклад (володіння) позивачу предмет застави, звернути стягнення на предмет застави: автомобіля CHEVROLET, модель Captiva, рік випуску 2008, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова Y6DCG26FJ8B193681, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]Г шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідачки договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем , зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнути з відповідачів солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 10000 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду від 19 березня 2012 року позовні вимоги були задоволені. Ухвалою суду від 14 травня 2015 року було скасовано заочне рішення Індустріального районного суду від 19 березня 2012 року. При новому розгляді справи [PERSON] подала зустрічний позов про розірвання кредитного договору посилаючись на те, що 10.06.2008 року [PERSON] уклала кредитно-заставний договір з ПАТ КБ «Приватбанк» строком до 09.06.2015 року, відповідно до якого вона отримала кошти у розмірі 35956,98 доларів США за сплатою 15% за користування кредитними коштами під заставу автомобіля CHEVROLET, модель Captiva, рік випуску 2008, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова Y6DCG26FJ8B193681, реєстраційний номер [NUMBER]. На виконання умов договору [PERSON] було передано заставний автомобіль за актом прийому-передачі від 10.02.2009 року представникам банку. Крім того, [PERSON] надала відповідне нотаріально посвідчене доручення представникам банку на продаж заставного автомобіля. Банк не виконав дії , повязані із настанням події дефолту. Просила розірвати кредитно-заставний договір № K2V4AN24280037 від 10.06.2008 року з 23.02.2009 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON]. У судовому засідання представник ПАТ КБ «Приватбанк» первісний позов підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечувала. Представник [PERSON] у судове засідання зявилася. Позовні вимоги первісного позову не визнав. Зустрічні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Акцент-Банк» у судове засідання не зявився. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що первісний позов та зустрічний позов задоволенню не підлягають за наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідачка [PERSON] 10.06.2008 року уклала з позивачем кредитно-заставний договір № K2V4AN24280037, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 35956,98 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 15,00% на рік з кінцевим терміном повернення 09.06.2015 року, що підтвердила у судовому засіданні представник відповідачки. Кредит надавався на придбання відповідачкою автомобіля CHEVROLET, модель Captiva, рік випуску 2008, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова Y6DCG26FJ8B193681, реєстраційний номер [NUMBER]. В забезпечення виконання зобовязань по даному договору в заставу банку було передано вищезазначений автомобіль. Однак згідно технічного паспорту на автомобіль (а. с. 13) автомобіль CHEVROLET, модель Captiva, рік випуску 2008, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова Y6DCG26FJ8B193681, реєстраційний номер [NUMBER] було придбано [PERSON] 21.05.2008 року. У позовній заяві визначена загальна сума боргу відповідачки за кредитним договором станом на 27.02.2012 року у розмірі 42540,59 доларів США, яка складається з наступного: 27207,30 доларів США заборгованості за кредитом, 2308,44 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 608,32 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 837,18 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 31,29 доларів США штраф (фіксована частина), 1548,06 доларів США штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставного майна заставодержатель має право задовольнити вимоги в повному обсязі , що визначаються на момент фактичного задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставне майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом. Пунктом 12.2.1 кредитно-заставного договору передбачено, що у разі настання події дефолту банк надає позичальнику письмове повідомлення про настання події дефолту та реєструє у державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. У повідомленні про дефолт окрім інформації , значення якої вимагається законодавством, ставить вимогу про повернення наданої суми кредиту в повному обсязі, виплати винагороди, процентів за фактичний строк користування наданим кредитом, виконання у повному обсязі усіх інших грошових зобовязань за договором. Пунктом 13.1 кредитно-заставного договору передбачено, що якщо протягом 30 календарних днів з моменту настання події дефолту позичальник не усунув подію дефолту (тобто не погасив прострочену заборгованість), банк має право звернути стягнення на предмет застави (автомобіль). Відповідно до п. 13.2 кредитно-заставного договору банк має право звернути стягнення на предмет застави у позасудовому порядку шляхом передачі автомобіля у власність банку, продажу автомобіля банком третій особі, звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса чи в інший спосіб. У судовому засіданні представник відповідачки пояснила, що автомобіль CHEVROLET, модель Captiva, рік випуску 2008, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова Y6DCG26FJ8B193681, реєстраційний номер [NUMBER], був вилучений 10 лютого 2009 року представниками ПАТ КБ «Приватбанк», про що складено акт передачі-приймання в заклад Приватбанку автомобіля [PERSON] (а. с. 98 на звороті). Крім того, у судовому засідання встановлено, що [PERSON] 10 лютого 2009 року року було надано довіреність на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON] на право представлення її інтересів з усіма необхідними повноваженнями у всіх компетентних органах, підприємствах, установах щодо заставного автомобіля. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» не надала суду доказів щодо реалізації заставного автомобіля або знаходження заставного майна на теперішній час. Банк на виконання умов кредитно-заставного договору не направив [PERSON] письмове повідомлення про наявність події дефолту, а саме про наявну заборгованість за договором, не вніс дані до Державного реєстру відомостей про звернення стягнення на заставний автомобіль. [PERSON] надано копії квитанції про сплату коштів за кредитно-заставним договором на загальну суму 31915,17 доларів США та 51722,72 грн. Представник позивача не надала суду доказів врахування даних коштів при складанні розрахунку заборгованості, тому суд позбавлений можливості визначити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення первісного позову. Зобовязання за кредитно-заставним договором № K2V4AN24280037 від 10.06.2008 року було забезпечено шляхом укладання між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до розяснень, викладених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Пунктом 15 даної Постанови визначено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Аналогічний висновок викладений в Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» та ТОВ «Фактор» підлягає закриттю, повідомивши позивача, що розгляд даних вимог віднесено до юрисдикції господарського суду. Щодо заявлених [PERSON] зустрічних позовних вимог, суд відмовляє у їх задоволенні, оскільки позивачка посилається на істотне порушення банком умов кредитного договору , які привели до позбавлення її свого майна, а саме автомобіля CHEVROLET, модель Captiva, рік випуску 2008, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова Y6DCG26FJ8B193681, реєстраційний номер [NUMBER], а саме те, що вона згідно акту приймання-передачі автомобіля від 10.02.2009 року передала автомобіль банку та доручила Приватбанку у разі невиконання нею зобовязань до 23.09.2009 року передати предмет застави на реалізацію , а отримані кошти направити на погашення заборгованості по кредитному договору. Однак [PERSON] надала суду копії квитанції про сплату коштів за кредитним договором до червня 2011 року, які підтверджують виконання нею зобовязань за кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору іншою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. [PERSON] у зустрічному позові та представник [PERSON] у судовому засіданні не надали доказів наявності істотного порушення кредитно-заставного договору № K2V4AN24280037 від 10.06.2008 року з боку ПАТ КБ «Приватбанк», наявності шкоди, завданої цим порушенням у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також не зазначено, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати несуть позивачі у первісному та зустрічному позовах..

Outcome: dismissed