Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до Олександрійського міськранного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Позивач у позовних вимогах вказує, що 19.10.2011 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено кредитний договір №910.11456. За даним кредитним договором відповідач отримав кредит у розмірі 87 463 грн. 45 коп. для придбання транспортного засобу GEELY SL 1.8L, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) LJU8844S2BS023056, державний номерний знак [NUMBER]. Даний автомобіль був предметом застави, так як належить відповідачу на праві власності. Відповідач порушував сплату кредитної заборгованості, тому позивач просить у рахунок погашення кредитних зобовязань на користь ПАТ «Ідея Банк» (код ЄДРПОУ 19390819) за кредитним договором №910.11456, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] (ІПН: [NUMBER]), звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль GEELY SL 1.8L, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) LJU8844S2BS023056, державний номерний знак [NUMBER], шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, у тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які повязані з продажем автомобіля тощо) та стягнути судовий збір. У судове засідання представник позивача не зявився, але надав письмову заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоволити. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач або представник відповідача у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду повідомлялися належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні правовідносини. 19 жовтня 2011 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено кредитний договір №910.11456. За умовами кредитного договору №910.11456 від 19.10.2011 року відповідачу було надано позивачем кредитні кошти в сумі 87 463 грн. 45 коп. зі сплатою річної процентної ставки та визначенням строку користування коштами у відповідності до графіку на купівлю автомобіля GEELY SL 1.8L, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) LJU8844S2BS023056, державний номерний знак [NUMBER]. Як вбачається з матеріалів справи позивач кошти відповідачу надав, свої обовязки за договором виконав. Параграфом 4 кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязаний протягом дії договору сплачувати кредит та проценти у вигляді платежів щомісячно в терміни та у сумах, визначених у Графіку щомісячних платежів, що є додатком №1 до договору. Згідно з Графіком щомісячних платежів (ануїтет), датою внесення позичальником чергового платежу визначено 19 число кожного місяця. Відповідно до п. 4 параграфу 6 кредитного договору, банк має право змінювати в односторонньому порядку свої Тарифи (окрім процентної ставки), повідомивши про це позичальника у спосіб, передбачений договором, вказавши дату, з якої починають діяти зміни/нові тарифи. У відповідності до п. 1 параграфу 8 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, зокрема, у разі прострочення оплати чергового платежу (його частини) більше ніж на 30 днів. Стаття 1046 ЦК України вказує, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні «позичальникові» грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві також суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш, як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У даному випадку форма договору сторонами дотримана. Позивач своє зобовязання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти для придбання автомобіля. У відповідності до ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обовязки, що складають зміст договірного зобовязання. Оскільки сторонами були передбачені умови отримання та повернення позики, кількість платежі та їх періодичність, а відповідач маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності та її волевиявлення було вільним і відповідала її внутрішній волі, тому суд дійшов висновку, що відповідач дав фактичну свою згоду на укладення даного договору, чим підтвердив підписом. Зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості зазначено у статті 509 ЦК України. Проте, всупереч умовам договору та положенням законодавства, відповідач свої обовязки не виконував, не забезпечував своєчасне повернення коштів у відповідності до графіку повернення коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість та станом на 06.05.2015 року її розмірі складає 85 688 грн. 98 коп.: основний борг - 54 564 грн. 78 коп., прострочений борг 9 138 грн. 87 коп., прострочені проценти 10 452 грн. 31 коп., строкові проценти 775 грн. 88 коп., пеня 10 088 грн. 26 коп., дебіторська заборгованість 668 грн. 88 коп. Згідно з положеннями ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положення статті 546 ЦК України вказують, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. У разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, сплата неустойки (стаття 611 ЦК України). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У забезпечення виконання зобовязань між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем було укладено 13.01.2012 року договір застави транспортного засобу автомобіля GEELY SL 1.8L, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) LJU8844S2BS023056, державний номерний знак [NUMBER]. Позивач використав своє право щодо повернення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на заставне майно, що було передбачено п. 1 параграфу 5 Кредитного договору. Виконання зобовязань за кредитним договором було забезпечене заставою транспортного засобу, для купівлі якого надавався позичальнику кредит (параграф 3 кредитного договору). Застава є способом забезпечення зобовязань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави), як передбачено ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України. Ч. 1 і 7 ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобовязань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначений Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до статті 24 якого звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Згідно ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» вказує, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом правових позицій викладених у постанові Верховного Суду України від 6 березня 2013 року, які відповідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України, аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Оскільки відповідачем не надано доказів щодо повернення позики у повному обсязі, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог. Крім цього, було укладено договір поруки між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант плюс», але ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 17.11.2015 року, яка набрала законної сили, провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] та товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант плюс» про звернення стягнення на предмет застави закрито в частині вимог до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант плюс». Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином судовий збір має бути стягнуто пропорційно задоволених вимог.

Outcome: approved