Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач у січні 2015 року звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідача - ПАТ »Українська охоронно-страхова компанія» 5928, 31гр. страхового відшкодування, 134,00 гр. пені, 16,00 гр. річних та 1000,00 гр. в відшкодування моральної шкоди. Крім того, просив стягнути з відповідача [PERSON] 1000, 00 гр. франшизи та 1000, 00 гр. в відшкодування моральної шкоди. В березні 2015 року позивач збільшив розмір позовних вимог у частині розміру пені до 345, 14 гр. та 41, 42 гр. річних, які просить стягнути з ПАТ »Українська охоронно-страхова компанія». Посилається в позові на те, що 21.08.2014 року по вул. Великій Кільцевій, 110-А в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського р-у Київської обл. на території оптового ринку сільськогосподарської продукції «Столичний» мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій сталося зіткнення автомобілів Peugeot, модель 301, р.н. [NUMBER], який належить йому на праві власності, та Fiat, моделі Doblo, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] У результаті ДТП належний йому на праві власності автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської обл. від 01.09.2014 року винним у даній ДТП визнаний відповідач [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія». Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/0032721 від 12.03.2014 року, укладеним між відповідачами, розмір відшкодування становить 50000, 00 гр., франшиза за даним полісом становить 1000, 00 гр. 12.11.2014 року усно, а 15.11.2014 року після відмови він письмово звернувся до відповідача [PERSON] з вимогою про сплату франшизи, однак останній відмовився. 22.08.2014 року він звернувся до страховика - ПАТ »Українська охоронно-страхова компанія» з заявою про настання страхового випадку, після чого з ним зв'язався експерт, якому він надав для огляду пошкоджений в ДТП автомобіль. 22.09.2014 року він звернувся до страхової компанії з заявою про виплату стразового відшкодування та вказав банківські реквізити для перерахування страхового відшкодування. Листом від 04.11.2014 року страхова компанія повідомила його про прийняте рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 5928,31 гр. та зазначив, що франшиза за полісом АІ/0032721 становить 1000,00 гривень. Не дивлячись на прийняте рішення відповідачі свої зобов'язання перед ним не виконали та належні до виплати кожним з них суми не сплатили. Крім майнової шкоди внаслідок ДТП йому було завдано також і моральну шкоду, яка полягає у його моральних та душевних стражданнях, яких він зазнав з приводу пошкодження його автомобіля з вини відповідача [PERSON], що спричинило дискомфорт у користуванні своїм автомобілем у звичному для нього режимі. Його пригнічувало те, що саме з вини відповідача [PERSON] він став власником пошкодженого автомобіля, що саме через його протиправну поведінку він був змушений витрачати свої сили, безцінний час, які міг використати на інші, більш приємні та корисні для нього та родини справи. Крім того, моральні страждання у виникли у нього з приводу бездіяльності Страховика в затягуванні строків виплати страхового відшкодування. Неодноразові візити до Страховика забрали у нього не лише час та сили, але й змусили витратити пальне для заправки автомобіля. Виходячи з цього, просить стягнути з кожного з відповідачів по 1000,00гр. в відшкодування моральної шкоди. Виходячи з того, що Страховик не виплатив страхове відшкодування у встановлений законом строк, просить стягнути пеню за період часу з 22.12.2014 року до 31.03.2015 року в розмірі 646, 75 гр. пені. Крім того, в зв'язку з несвоєчасним виконанням Страховиком грошового зобов'язання щодо сплати суми страхового відшкодування, просить стягнути з нього в порядку ч.2 ст.625 ЦК України 48, 73 гр. річних. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував. Посилався на те, що за умовами страхування його цивільно-правової відповідальності для нього була встановлена нульова франшиза, про що є відповідна відмітка в Полісі. Крім того, вважає, що з його вини позивач моральних страждань не зазнавав і не міг зазнавати, а тому просить у позові відмовити. Відповідач - ПАТ »Українська охоронно-страхова компанія» в судове засіданні свого представника не направив. Направив до суду заперечення, якими позов визнав частково. Не заперечував обставин дорожньо-транспортної пригоди, винуватості страхувальника [PERSON] в даній ДТП, а також своєчасного надання позивачем документів на виплату страхового відшкодування. Підтвердив, що за фактом ДТП 03.11.2014 року прийнято рішення про виплату на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 5 928,31 грн. Не заперечує проти вимог позивача в частині стягнення пені в зв»язку з несвоєчасною виплатою страхового відшкодування. Однак вважає, що з точки зору ст.992 ЦК України за несвоєчасну виплату страхового відшкодування Страховик зобов»язаний сплатити лише пеню і це ж передбачено п. 36.5 ст. 36 спеціального Закону, а тому, вимоги про сплату 3-х відсотків річних за прострочення у виплаті страхового відшкодування вважає безпідставними. Крім того, вважає безпідставними вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, т.я. між ним та Страховиком існують договірні відносини, які не передбачають відповідальності Страховика відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну з вини Страхувальника. В судовому засіданні 29.04.2015 року представник відповідача - ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» визнав вимоги позивача і в частині стягнення франшизи, т.я. за умовами Полісу сторонами була обумовлена нульова франшиза. В зв»язку з цим 29.04.2015 року представник позивача подала суду заяву про збільшення розміру позовних вимог до відповідача - ПАТ »Українська охоронно страхова компанія», якою в зв»язку з визнанням представником відповідача цих обставин просить стягнути з страхової компанії 6926, 31 гр. страхового відшкодування. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Судом встановлено, що 21.08.2014 року по вул. Великій Кільцевій, 110-А в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського р-у Київської обл. на території оптового ринку сільськогосподарської продукції «Столичний» мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій сталося зіткнення автомобілів Peugeot, модель 301, р.н. [NUMBER], який належить на праві власності позивачу, та Fiat, моделі Doblo, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] У результаті ДТП належний позивачу автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської обл. від 01.09.2014 року винним у даній ДТП визнаний відповідач [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія». З Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/0032721 від 12.03.2014 року, укладеного між відповідачами, вбачається, що розмір відшкодування становить 50000, 00 гр., франшиза за даним полісом становить 1000, 00 гр. /а.с. 15 - 18/ Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до статті 22 даного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. 15.11.2014 року позивач звернувся до відповідача [PERSON] з вимогою про сплату франшизи. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що дана сума відповідачем позивачу відшкодована не була. 22.08.2014 року позивач звернувся до страховика - ПАТ»Українська охоронно-страхова компанія» з заявою про настання страхового випадку, представником якого був оглянутий пошкоджений автомобіль. 22.09.2014 року позивач звернувся до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування та вказав банківські реквізити для перерахування коштів. Листом від 04.11.2014 року страхова компанія повідомила його про прийняте рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 5928,31 гр. та зазначив, що франшиза за полісом АІ/0032721 становить 1000,00 гривень. /а.с. 20 - 24/ Судом встановлено і не спростовується представником відповідача страхове відшкодування позивачу не виплачено до цього часу. Відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах визначених даним Законом. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Ст. 6 зазначеного Закону визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 35 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування, особа яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву та інші документи, передбачені п. 35.2 ст. 35 Закону у заяві, зокрема, мають міститися: розмір шкоди, обставини, якими заявник обґрунтовує свою вимогу та докази, що підтверджують її, відповідно до законодавства. Виходячи з цього, визнання відповідачем - ПАТ»Українська охоронно-страхова компанія» дорожньо-транспортну пригоду за участю застрахованого ним транспортного засобу страховим випадком, визнання свого обов»язку виплатити страхове відшкодування, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в цій частині та стягнення з відповідача - ПАТ »Українська охоронно-страхова компанія» 6 928, 31гр. страхового відшкодування. Відповідно до статті 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Аналогічні положення щодо зобов'язання страховика сплатити неустойку в розмірі, установленому договором або законом у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, містяться в ст. 992 ЦК України. Крім того, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З точки зору ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. З цього випливає, договір про надання послуг (зокрема, страхових) є складним зобов'язанням, а тому за несвоєчасне виконання обов»язку по сплаті страхового відшкодування відповідач має нести відповідальність у вигляді річних. Така ж позиція висловлена і в постанові Верховного Суду України № 6-49цс12 від 06.06.2012 року, яка, з точки зору ст. 360-7 ЦПК України є обов»зязковою для всіх судів України. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4 положення статті 625 Цивільного кодексу України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 Цивільного кодексу України). Так, відповідно до статті 992 Цивільного кодексу України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. З приведеного позивачем розрахунку, який не оспорюється представником відповідача, вбачається, що пеня за порушення строків виплати страхове відшкодування становить 646, 65 гр., а річні 48, 73 гр. Враховуючи, що відповідач - ПАТ »Українська охоронно- страхова компанія» не виплатила позивачу визнану ним суму страхового відшкодування, суд приходить до висновку про обгрунтвоаність вимог позивача і в цій частині. Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшизою є частина збитків, що не відшкодовується страховиком, згідно з договором страхування. Положеннями пункту 6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до частини 2 статті 12.1. Закону України «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Так, з укладеного між сторонами Полісу вбачається, що печатним текстом була визначена франшиза в розмірі 1000,00 гр., однак згідно з незастереженим виправленням, за умовами договору франшиза є нульовою. З інформації, викладеної в п.9 Полісу, вбачається, що франшиза за умовами договору дійсно є нульовою. Дані обставини визнав у судовому засіданні представник відповідача - ПАТ»Українська охоронно-страхова компанія», яка пояснила, що в зв»язку з допущеною помилкою була надана і помилкова інформація до Моторного транспортного страхового бюро. Враховуючи ці обставини, заяву представника позивача про збільшення розміру позовних вимог, суд приходить до висновку, що дана сума також підлягає стягненню з страхової компанії. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Обставини, приведені позивачем в обґрунтування завдання йому моральної шкоди, суд вважає доведеними, а тому приходить до висновку, виходячи з засад розумності та справедливості, стягнути з відповідача [PERSON] на його користь в відшкодування моральної шкоди 300 грн. Суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди з ПАТ»Українська охоронно-страхова компанія», виходячи з наступного. Відповідно до п.п.2 п.21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ» №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов'язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК). Зокрема, можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Законом України « Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності» не передбачено відповідальності страховика в частині відшкодування моральної шкоди. Виходячи з цих обставин вимоги позивача в цій частині є безпідставними. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частки позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З врахуванням розміру задоволених вимог позивача щодо кожного з відповідачів, на його користь підлягає стягненню з ПАТ»Українська охоронно-страхова компанія» 215, 35гр. та 08, 47гр. судового збору з відповідача [PERSON]

Outcome: partial