Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач- Публічне акціонерне товариство „[PERSON] Аваль (далі ПАТ «[PERSON] Аваль») у квітні 2015 року звернувся до Приморського районного суду Запорізької області з позовом до відповідача [PERSON] із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 19.09.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль», та [PERSON] укладено кредитний договір №014/17-22/2337-70, відповідно до якого позичальнику було надано кредит у сумі 30000,00 доларів США зі сплатою 14% річних строком на 120 місяців, тобто по 19.09.2016 року. Відповідно до умов договору відповідач зобовязався повертати кредитні кошти згідно графіку погашення та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 19.09.2016 року. Однак відповідачем не виконуються умови кредитного договору, у звязку з чим станом на 03.04.2015 року заборгованість по кредиту становить 10886,25 доларів США (255930,21 грн.), заборгованість по сплаті відсотків - 14042,79 доларів США (330138,86 грн.). Відповідно до п.9.1 договору у випадку порушення відповідачем графіку погашення кредиту та відсотків, встановлених договором, [PERSON] нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Таким чином, станом на 03.04.2015 року пеня за несвоєчасну сплату кредиту та погашення процентів становить 1798722,75 грн. Відповідачу направлено вимогу про виконання порушеного зобовязання, які ним не були виконані. Тому позивач на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України має право на дострокове повернення кредиту та просив достроково стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 2384791,82 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом -255930,21 грн., заборгованість за відсотками 330138,86 грн., пеню за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків 1798722,75 грн., а також витрати по сплаті судового збору 3654,00 грн. Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року замінено первісного відповідача [PERSON]І належним відповідачем [PERSON], а цивільну справу передано за підсудністю до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області. Представник позивача в судове засідання не зявився, направив письмову заяву від 18.04.2016 року про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повідомлявся до день, час і місце розгляду справи за місцем реєстрації: м.Бердянськ, вул.Піонерська, буд59, кв.338, проте конверт повернувся до суду з довідкою поштового повідомлення «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до положень ч.5 ст.74 ЦПК України вважається належним повідомленням про розгляд справи, тому суд відповідно до ст.ст.169, 224-226 ЦПК України за згодою представника позивача ухвалює про розгляд справи на підставі наявних у справі доказів ( заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову і наявності підстав для часткового задоволення прозову, виходячи з наступного. Так судом встановлено та таке вбачається з копії кредитного договору, що 19.09.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль», та [PERSON] укладено кредитний договір №014/17-22/2337-70, відповідно до якого позичальнику було надано кредит у сумі 30000,00 доларів США зі сплатою 14% річних строком на 120 місяців, тобто по 19.09.2016 року. Однак, рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «[PERSON] Аваль», [PERSON] про визнання кредитного договору удаваним в частині зазначення позичальника з моменту його укладення, про визнання позичальником, позовні вимоги було задоволено повністю: визнано кредитний договір №014/17-22/2337-70, укладений 19 вересня 2006 року між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та [PERSON], удаваним в частині зазначення позичальника з моменту його укладення. та визнано позичальником за вказаним договором [PERSON]. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційна скарга банку без задоволення. Відповідно до п.1.3 кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати часткове погашення кредиту та процентів, згідно Графіку погашення кредиту та сплачувати відсотки. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова у станова (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України. \~\~ Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Позичальник свої зобов'язання по Договору виконував неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 03.04.2015 року заборгованість по кредиту становить 10886,25 доларів США (255930,21 грн.), заборгованість по сплаті відсотків - 14042,79 доларів США (330138,86 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України). Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. При цьому положеннями статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення. Як вбачається з наданого розрахунку, позивачем відповідно до п.9.1 договору нараховано пеню за несвоєчасну сплату кредиту та погашення відсотків за період, починаючи з 03.04.2012 року по 03.04.2015 року, тобто за три роки, в сумі 1798722,75 грн., як вказано в розрахунку: «відповідно до терміну позовної давності», хоча п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення пені встановлена спеціальна позовна давність в один рік., а умовами кредитного договору позовна давність не збільшена. Враховуючи, що розмір пені більше ніж в три рази перевищує розмір основної заборгованості, суд, незважаючи на встановлені по справі фактичні обставини щодо підробності кредитного договору в частині позичальника, наявності вироку суду від 14.01.2015 року про засудження [PERSON] за ст. 358 ч.1 КК України та рішення суду від 17 вересня 2015 року про визнання договору в частині зазначення позичальника удаваним та визнання позичальником [PERSON], все ж приймає до уваги те, що [PERSON] частково вносилися платежі на повернення кредиту, а у вересні 2011 року було повністю погашено прострочену заборгованість по тілу кредиту внесенням 12206,48 доларів США та 959,10 доларів США на часткове погашення простроченої заборгованості за відсотками, тому вважає можливим зменшити розмір пені на підставі ч.3 ст.551 ЦК України до суми основної заборгованості, стягнувши з нього 600000,00 грн. неустойки. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (ч.1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з п.6.5 кредитного договору кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Враховуючи надані позивачем докази по справі, суд вважає обґрунтованими і доведеними підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 1186069,07 грн.(255930,21 заборгованість за кредитом + 330138,86 грн. заборгованість за відсотками, 600000,00 грн.- пеня), тобто позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1827,00 грн.

Outcome: partial