Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивач, уточнивши свої позовні вимоги (а.с.49-51) просить суд визнати договір оренди земельної ділянки від 22 січня 2016 року, укладений між [PERSON] та Приватним підприємством «Інтегра» - недійсним, зобовязати відповідача повернути йому земельну ділянку площею 5,5039 га з кадастровим номером 2320981100:03:011:0001, розташовану на території Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області. Також позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником вказаної земельної ділянки. 01 січня 2006 року він уклав договір оренди земельної ділянки з відповідачем на строк до 31 грудня 2015 року. Однак після закінчення цього строку відповідач продовжує користуватися земельною ділянкою, добровільно повертати її позивачу не бажає, хоча 10 серпня 2015 року позивач надавав відповідачу заяву з проханням не обробляти його земельну ділянку по закінченню 2015-го сільськогосподарського року, також просив не проводити на його ділянці ніяких агротехнологічних робіт у заяві від 14 листопада 2015 року. 17 грудня 2015 року позивач направив орендарю для підписання акт приймання-передачі земельної ділянки, який на теперішній час не є підписаний відповідачем та не повернутий позивачу, як і земельна ділянка. 23 лютого 2016 року у судовому засіданні позивач дізнався про існування оспорюваного ним за уточним позовом договору оренди земельної ділянки від 22 січня 2016 року, державна реєстрація якого була здійснена 17 лютого 2016 року. Позивач вказує на те, що він не підписував ні договір оренди земельної ділянки від 22 січня 2016 року, ні додатки до нього у вигляді актів, про його існування до 23 лютого 2016 року взагалі не знав. Крім того, 17 грудня 2016 року позивач направляв заяву до Реєстраційної служби Василівського РУЮ з проханням не проводити реєстрацію будь-яких договорів оренди земельної ділянки, належної йому. Представник позивача адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, вказаних в уточненій позовній заяві. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, за участю представника (а.с.26). У судовому засіданні 18 березня 2016 року позовні вимоги підтримував та просив задовольнити з підстав, вказаних у позові, наполягав на тому, що він не підписував оспорюваний ним договір оренди та додатки до нього. Представник відповідача адвокат [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову. Суду надавав письмові заперечення (а.с.27-28) обґрунтовані тим, що за згодою сторін у звязку з закінченням строку дії договору оренди земельної ділянки від 01 січня 2006 року, сторони домовилися згоди про його поновлення та 22 січня 2016 року було укладено договір оренди земельної ділянки, державна реєстрація якого була здійснена 17 лютого 2016 рок, що підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.29-31). Крім того, представник відповідача вказав, що допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON], які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, пояснили, що в їх присутності позивач підписав оспорюваний ним договір оренди земельної ділянки. [PERSON] спочатку підтверджував, що договір підписаний ним, а потім став спростовувати це. Висновок почеркознавчої експертизи суперечить показам свідків та повідомленню експерта про неможливість проведення почеркознавчої експертизи. Вважає, що судом необґрунтовано відмовлено у задоволенні його клопотання про призначення повторної почеркознавчої експертизи. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. Правовідносини щодо оренди землі, регулюються Земельним та Цивільним кодексами України , Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Ст.35 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Ст.14 Закону України «Про оренду землі», що кореспондується з положеннями ст.ст.203, 205, 208 ЦК України, передбачена обовязкова письмова форма договору оренди землі, типова форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. Частинами 1-5 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам…. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.373 та ст.21, ст.41 Конституції України, право власності на землю, яке здійснюється відповідно до закону, гарантується Конституцією України. Відповідно до положень ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Ст.407 ЦК України передбачає, що право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до положень ст.93 ч.1, 9 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Відповідно до ч.2, 3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки … може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом… визнання угоди недійсною, та… застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Відповідно до положень ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень ст.218 ч.1 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Судом встановлено, що позивач є громадянином України. Вказане підтверджено його паспортом, копія якого є у справі (а.с.3). На підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ЗП № 050953 позивач має у власності земельну ділянку площею 5,50 га на території Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 2320981100:03:011:0001 (а.с.4). 01 січня 2006 року між позивачем та ПП «Інтегра» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки зі строком дії з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2015 року (а.с.5-9). п.8 цього договору сторони визначили, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на поновлення його дії на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. П.37 Договору встановлено, що він припиняється, в тому числі, у разі закінчення строку, на який його було укладено це положення договору відповідає положенням ст.31 Закону України «Про оренду землі». Порядок поновлення договору оренди землі визначений ст.33 Закону України «Про оренду землі», проте доказів дотримання такого порядку та вчинення дій щодо продовження раніше укладеного договору оренди земельної ділянки відповідачем - ПП «Інтегра», суду не надано, хоча представник відповідача наголошував саме на поновленні договору оренди. 10 серпня 2015 року позивач звернувся до ПП «Інтегра» з заявою в якій просив у звязку з закінченням строку дії договору оренди земельної ділянки 01 січня 2016 року не здійснювати обробіток належної йому земельної ділянки, аналогічного змісту заява була подана 14 листопада 2013 року (а.с.10, 11). Вказані заяви не підтверджують факту їх отримання відповідачем, доказів на підтвердження отримання цих заяв ПП «Інтегра» у справі не має, суду вони не надані. 17 грудня 2015 року позивач звертався з заявою до відповідача та направив для підписання у звязку з закінченням строку дії договору від 01 січня 2006 року акти приймання передачі земельної ділянки, яка була отримана відповідачем 05 січня 2016 року, що підтверджено поштовим повідомленням (а.с.12-13). 17 грудня 2015 року позивачем було направлено начальнику Реєстраційної служби Василівського РУЮ заяву з проханням, у разі надходження для проведення реєстрації належної йому земельної ділянки з ПП «Інтегра» не проводити реєстрацію такого договору, бо позивач такого договору не укладав. Заява була отримана 22 грудня 2015 року, що підтверджено поштовим повідомленням (а.с.52). 25 грудня 2015 року начальником відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Василівського РУЮ позивачу було направлено відповідь на його заяву з розясненням відсутності підстав для відмови у здійсненні реєстрації договору оренди земельної ділянки за умови його надання та відповідності нормам чинного законодавства (а.с.53-54). Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює керуючим у ПП «Інегра» з 2002 року. Його дружина [PERSON] працює в тому ж ПП «Інтегра» обліковцем. В їх присутності восени 2015 року особисто [PERSON] підписав договір оренди земельної ділянки, на якому тоді не було зазначено дати його укладання. При цьому [PERSON] казав, що його дочка заперечувала проти продовження оренди його земельної ділянки, проте він вважав за потрібне самостійно вирішувати це питання. Ці пояснення позивача чули приблизно 10 працівників ПП «Інтегра». Дата укладання у договорі була зазначена, коли були підписані інші договору оренди та вони були підготовлені для державної реєстрації у лютому 2016 року після закінченні зимових канікул, коли працівники підприємства вийшли на роботу. 22 січня 2016 року він не бачив, щоб [PERSON] підписував договір оренди земельної ділянки. Директор ПП «Інтегра» підписував договір після його підписання [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дружиною [PERSON], з яким вони працюють в ПП «Інтегра». З приводу підписання оспорюваного договору дала аналогічні покази. Заяви від імені [PERSON] від 10 серпня 2015 року (а.с.10) та від 14 листопада 2013 року (а.с.11) писала дочка позивача, а не сам позивач. Покази вказаних свідків, допитаних за клопотанням представника відповідача, відповідно до положень ст.218 ЦК України, ч.2 ст.59 ЦПК України є недопустимими доказами по заявленим позовним вимогам, а тому суд їх до уваги не приймає. Представником відповідача на обґрунтування заперечень первісно заявленого позову, суду було надано копію договору оренди земельної ділянки від 22 січня 2016 року з додатками до нього (а.с.33-41), та їх оригінали (а.с.147-155), після чого позивач уточнив свої позовні вимоги, вказуючи, що він цього договору не укладав та не підписував. Ухвалою суду, за клопотанням позивача, було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено експертам [PERSON] в Запорізькій області (а.с.71). Суду було надано повідомлення про неможливість проведення експертизи від 29 березня 2016 року № 179п (а.с.77), мотивоване тим, що при проведенні попереднього дослідження встановлено, що зразки підпису [PERSON], які надані для експертного дослідження, значно різняться між собою. За клопотанням представника позивача проведення експертизи було доручено експертам Дніпропетровського НДІСЕ (а.с.122). Відповідно до висновку № 2650-16 судової почеркознавчої експертизи від 30 червня 2016 року, при експертному дослідженні вільних та експериментальних зразків почеркцу та підпису [PERSON] (а.с.144-178) підписи від імені [PERSON] в графі «___І.Г.Варава» договору оренди земельної ділянки від 22 січня 2016 року; в графі «Орендодавець»: [PERSON]» акту визначення меж земельної ділянки в натурі без дати; в графі «____ [PERSON]» акту без дати прийому - передачі обєкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди від 22 січня 2016 року - виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису(а.с.136- 143). Вказаний висновок є одним із доказів і не має пріоритету перед іншими видами доказів та оцінюється судом у сукупності з іншими доказами відповідно до ч. 3 ст.212 ЦПК України. З огляду на твердження позивача про те, що він не підписував та не укладав оспорюваний ним договір, до спливу строку дії договору оренди земельної ділянки, укладеного у 2006 році позивач повідомляв орендаря та державний орган реєстрації речових прав на нерухоме майно про те, що він не бажає продовження договірних відносин з ПП «Інтегра», а також відсутність доказів щодо вжиття відповідачем заходів щодо продовження строку дії договору оренди, укладеного між сторонами у 2006 році, у своїй сукупності та взаємозвязку, свідчать про те, що дійсно договір оренди земельної ділянки від 22 січня 2016 року позивач не підписував, не надавав своєї згоди на це, сторонами він не обговорювався, позивач з ним не був ознайомлений, оскільки до надання оспорюваного договору у судовому засіданні представником відповідача, позивач взагалі не знав про його існування, а тому і не укладав договір у 2016 році з відповідачем, хоча була здійснена державна реєстрація договору, що відповідно до положень ст.ст.203, 207, 215, 218 ЦК України, ст.14 Закону України «Про оренду землі», ст.93 ЗК України, має наслідком визнання оспорюваного договору оренди недійсним. Належних та допустимих доказів того, що позивач укладав оспорюваний ним договір, суду не надано та у справі вони відсутні. Доводи представника відповідача про те, що висновок судової почеркознавчої експертизи суперечить іншим доказам - повідомленню експерта про неможливість проведення експертизи (а.с.77-78) та показам свідків, про порушення порядку відібрання зразків для експертного дослідження, встановленого Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз, затвердженої Наказом Мінюсту від 08 жовтня 1998 року №53/5 зі змінами, суд вважає необґрунтованими, оскільки повідомлення експерта не є доказом у справі у розумінні ст.57 ЦПК України, а покази свідків, як вказано вище, не є допустимими доказами за заявленими позовними вимогами; вільні та експериментальні зразки для експертного дослідження були відібрані у позивача та наді ним і його представником з дотриманням вказаної Інструкції. Правові наслідки недійсності правочину передбачені ст.216 ЦК України, а саме: відповідно до ч.1 цієї статті - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до положень ст.34 Закону України «Про оренду землі» наслідком припинення договору оренди землі є обовязок орендаря повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. … Відповідно до ч.1,3 ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. З огляду на вказане також підлягають задоволенню позовні вимоги про зобовязання відповідача повернути земельну ділянку позивачу, оскільки на теперішній час відповідач користується земельною ділянкою, що належить позивачу без наявності для того правових підстав. Відповідно до положень ст.88 ч.5 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору (551,20+1282.11), витрат на проведення експертизи ( 3082.80) та витрати на правову допомогу ( 4750,74), всього на суму 9666 грн. 85 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved