Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач ТДВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» звернувся до Голосіївського районного суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь витрати пов'язані з відшкодуванням шкоди в розмірі 140 799 гривень 04 копійок та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що 13 грудня 2013 року між [PERSON] та ТДВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» укладено договір комплексного добровільного страхування наземного транспорту № CLAU -2094, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що пов'язані з володінням, користування та/або розпорядженням автомобілем «Subaru Forester», державний реєстраційний номер [NUMBER]. 29 червня 2014 року на проспекті Голосіївському, 94 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Subaru Forester», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Toyota Highlander», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керування відповідача [PERSON], внаслідок якої транспортних засіб марки «Subaru Forester», державний реєстраційний номер [NUMBER] отримав механічні ушкодження. 14 липня 2014 року постановою Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 09 вересня 2014 року до ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» звернулась [PERSON] із заявою про виплату страхованого відшкодування вх. № 15/04/9.09/2331.14 в зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком відповідно до умов договору страхування. 09 жовтня ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» на підставі страхового акту № АС-008731 від 01.10.2014 року та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи з квитанції від 17.07.2014 року, акту виконаних робіт № ДФУСА-002165 від 17.07.2014 року, рахунку № ДФУС-0003827 від 01.09.2014 року, здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 190 289,04 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями № 2952 від 09.10.2014 року. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована в АТ «ПРОСТО-страхування» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7960608, за яким останнє взяло на себе обов'язок здійснити відшкодування шкоди заподіяної третім особами внаслідок експлуатації автомобіля «Toyota Highlander», державний реєстраційний номер [NUMBER], особою відповідальність якої застрахована. Полісом встановлено ліміт відповідальності АТ «ПРОСТО-страхування» за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000 гривень. Полісом передбачено франшизу в розмірі 510 гривень 00 копійок. Отже, для відшкодування шкоди в повному обсязі, [PERSON] зобов'язаний сплатити на користь ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яке повинно бути виплачено АТ «ПРОСТО-страхування». Таким чином, розмір відшкодування, який повинен сплатити [PERSON] становить 140 799,04 гривень. 20 жовтня 2014 року [PERSON] рекомендованим листом направлено регресну вимогу, однак відповідач проігнорував надіслані листи. Враховуючи, що ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» неодноразово вживалися заходи для врегулювання даного спору з [PERSON] в досудовому поряду, у зв'язку із небажанням [PERSON] добровільно виконати вимоги ТДВ «СК «ВіДі-Страхування», останнє змушено звернутись до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов у повному обсязі, з наведених у позові підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 грудня 2013 року укладено між [PERSON] та ТОВ «СК «ВіДі-Страхування» договір № CLAU-2094 комплексного добровільного страхування наземного транспорту . Відповідно до п. 2.1. даного договору предметом договору страхування, є майнові інтереси [PERSON], що пов'язані з володінням, користування та/або розпорядженням транспортного засобу «Subaru Forester», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 5-11). 29.06.2014 року на проспекті Голосіївському, 94 в м. Києві сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Subaru Forester», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Toyota Highlander», держаний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.07.2014 року [PERSON] визнано винним у порушенні вимог Правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів, та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (ч. 1 ст. 1187ЦК України), відносять до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утримання транспортних засобів), відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно з п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. 01 липня 2014 року до ТДВ «ВіДі-Стархування» звернулася із заявою про настання страхового випадку [PERSON] у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 29 червня 2014 року (а.с. 13). 09 вересня 2014 року до ТДВ «ВіДі-Старахування» [PERSON] подано заяву про виплату страхового відшкодування у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою (а.с. 14). 09 жовтня 2014 року на підставі страхового акту № С-008731 від 01 жовтня 2014 року та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи з квитанції від 17.07.2014 року, акту виконаних робіт № ДФУСА -002165 від 17.07.2014 року, рахунку № ДФУС -0003827 від 01.09.2014 року, акту виконаних робіт № ДФУСА-003006 від 31.10.2014 року, та звіту про визначення вартості матеріального збитку № 985, складеного 07.07.2014 року ФОП [PERSON], позивач здійснив виплату страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 190 289,04 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 2952 від 09.10.2014 року. Згідно ч. 1.7. ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно ч. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована в АТ «ПРОСТО-страхування» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7960608, за яким останнє взяло на себе обов'язок здійснити відшкодування шкоди заподіяної третім особам внаслідок експлуатації автомобіля «Toyota Highlander», держаний реєстраційний номер [NUMBER], особою відповідальність якої застрахована. Полісом встановлено ліміт відповідальності АТ «ПРОСТО-страхування» за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000 гривень. Згідно абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Полісом передбачено франшизу в розмірі 510 гривень. 20 жовтня 2014 року [PERSON] рекомендованим листом направлено регресну вимогу, що підтверджується фіскальним чеком № 5566 від 20.10.2014 року (а.с. 58). Враховуючи обставини викладені вище, суд дійшов до висновку про те, що з відповідача на користь позивача ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» підлягають стягненню в порядку регресу витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 140 799,04 гривень, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Суд відхиляє доводи відповідача щодо завищеного розміру збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки за клопотання представника ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.09.2015 року призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, оплату за проведення якої покладено на відповідача [PERSON] Однак, 18.07.2016 року матеріали цивільної справи повернуто до суду з експертної установи без виконання ухвали суду про призначення експертизи, у зв'язку із не проведенням оплати вартості такої експертизи відповідачем [PERSON] За змістом ч. 1 ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнання. У зв'язку із викладеним, суд відхиляє доводи відповідача щодо завищеного розміру матеріального збитку, заявленого до стягнення, оскільки, вказані обставини відповідачем не підтверджено належними та допустимим доказами в розумінні ст. 58,59 ЦПК України, такі доводи ґрунтується виключно на припущеннях відповідача. А відповідно до положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 407,99 гривень, а також витрати у розмірі 420 грн., пов'язані із розглядом справи, зокрема, із опублікуванням оголошення про виклик відповідача у газетному виданні «Урядовий кур'єр». За наведеним,

Outcome: approved