Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач, який діє також в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є власником 51/400 частини домоволодіння №309 по вул. Передовій у місті Дніпропетровську, згідно з рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 10.05.2012 року. Відповідачці [PERSON] на праві власності належить 51/200 частина домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.09.2012 року, реєстровий №3-2226, після батька [PERSON], який помер 22.12.2008 року; та 51/400 частина - згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.09.2012 року, реєстровий №3-2228, після матері [PERSON], яка померла 05.10.2010 року. Співвласником іншої 44/100 частини домоволодіння №309 по вул. Передовій у місті Дніпропетровську (квартира №2) є [PERSON] на підставі договору дарування від 21.01.2004 року, реєстровий №3-82. Позивач разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані у домоволодінні №309 по вул. Передовій у місті Дніпропетровську, 51/100 частина якого становить квартиру №1, що на праві спільної часткової власності належить сторонам, та складається з: 1-1 кухня, 1-4 житлова кімната, 1-3 житлова кімната, 1-1 житлова кімната, загальна площа 44,7 кв.м., житлова площа 38,8 кв.м. Позивач зазначає, він разом зі своїми неповнолітніми дітьми іншого житла у власності не мають, а відповідачка [PERSON], яка також зареєстрована у домоволодінні №309 по вул. Передовій у місті Дніпропетровську, чинить йому перешкоди у користуванні власністю та заселила в будинок невідомих сторонніх людей, тому просив суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним йому майном, вселивши його та неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в квартиру №1 домоволодіння № 309 по вул. Передовій у місті Дніпропетровську. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала та звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про припинення права власності, визнання права власності та виплату компенсації. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилалась на те, що їй на праві власності належить 153/400 (51/200 та 51/400) частини домоволодіння №309 по вул. Передовій у місті Дніпропетровську. Інша 51/400 частина домоволодіння на праві власності згідно з рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 10.05.2012 року належить її племіннику [PERSON], який в даному будинку не проживає та має інше житло. Оскільки його частка в домоволодінні є незначною, виділити її в натурі або в користування неможливо, тому просила суд припинити право власності [PERSON] на 51/400 частини домоволодіння №309 по вул. Передовій у місті Дніпропетровську, визнати за нею право власності на вказану частину та стягнути з неї на користь [PERSON] компенсацію вартості вказаної частини домоволодіння. Позивач за основним позовом [PERSON] проти зустрічного позову заперечував та зазначив, що іншого житла, яке б належало йому на праві власності, він не має та тимчасово проживає за адресою: [INFO]. Раніше судом розглядалася справа стосовно виділу йому в натурі даної частки, однак згідно з висновком експертизи виділення в натурі 51/400 частини є неможливим. Вважає, що земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння, є достатньою для здійснення прибудови до будинку та відокремлення його частини, оскільки він потребує окремого житла. Категорично заперечував проти припинення його права власності на 51/400 частину домоволодіння №309 по вул. Передовій у місті Дніпропетровську, оскільки він буде примусово позбавлений житла, що завдасть істотної шкоди його інтересам та інтересам його малолітніх дітей. [PERSON] має інше особисте окреме житло та не користується домоволодінням №309 по вул. Передовій, заселила без його згоди, як співвласника, туди квартирантів та отримує прибуток. Посилаючись на дані обставини [PERSON] просив суд усунути йому перешкоди у користуванні власністю 51/400 частиною домоволодіння №309 по вулиці Передовій у м.Дніпропетровську та вселити його разом з малолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в дану частину домоволодіння, що становить квартиру №1. У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] [PERSON] проти позову [PERSON] заперечувала, зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд, з урахуванням неможливості спільного проживання сторін в одному житловому будинку, припинити право власності [PERSON] на 51/400 частину домоволодіння №309 по вул. Передовій у місті Дніпропетровську, визнати за [PERSON] право власності на вказану частину та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості вказаної частини у розмірі 95244,00 грн., як зазначено у висновку експертизи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про день судового розгляду повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, та справи №2/199/1386/13, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, а [PERSON] суд вважає відмовити в позові з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 10.05.2012 року на праві власності належить 51/400 частина домоволодіння №309 по вул. Передовій у місті Дніпропетровську (а.с. 6-7). [PERSON] на праві власності належить 51/200 частина домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.09.2012 року, реєстровий №3-2226, після батька [PERSON], який помер 22.12.2008 року; та 51/400 частина - згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.09.2012 року, реєстровий №3-2228, після матері [PERSON], яка померла 05.10.2010 року (а.с. 41-44). Співвласником інших 44/100 частин домоволодіння №309 по вул. Передовій у місті Дніпропетровську (квартира №2) є [PERSON] на підставі договору дарування від 21.01.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий номер 3-82. Позивач [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані в домоволодінні №309 по вул. Передовій у місті Дніпропетровську, що становить квартиру №1 та складається з: 1-1 кухня, 1-4 житлова кімната, 1-3 житлова кімната, 1-1 житлова кімната, загальна площа 44,7 кв.м., житлова площа 38,8 кв.м. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Непорушність права власності регламентується ст. 321 ЦК України, згідно якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно зі ст.ст. 364, 365 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Дана правова позиція викладена у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.02.2014 року №6-4ц14, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. П.п. 1, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ\~ від 25.09.2015 року №7 «Про практику застосування\~cудами законодавства,\~що регулює право приватної\~власності на житловий будинок» зазначено, що конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла, тобто кореспондується з обовязком держави створювати умови для захисту цього права. Основною гарантією реалізації конституційного права на житло є закріплення принципу, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону \~за рішенням суду. Також визначено практичне право застосування правових норм ст.ст. 364, 365 Цивільного Кодексу України, та наголошено, що при вирішенні спорів про припинення\~ права особи на частку у спільному майні необхідно встановлення наявності будь-якої\~\~з обставин, передбачених п.п. 13 ч. 1 ст. 365 ЦК, з обовязковою умовою, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника і членам його сімї. Крім того, до основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950). Ст. 17 Загальної декларації проголошує право приватної власності, як основне \~і невідчужуване право людини. Ст. 1 Протоколу № 1 (1952) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. Оскільки право власності на 51/400 частину домоволодіння №309 по вул. Передовій у місті Дніпропетровську [PERSON] є правомірним, що надає йому законних підстав для володіння та розпорядження своїм майном, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт вчинення перешкод позивачу з боку відповідачки у користуванні належним йому житлом, що виражається у заселенні в дану частину будинку сторонніх осіб без його згоди, тому суд вважає усунути йому перешкоди у користуванні власністю 51/400 частиною домоволодіння №309 по вулиці Передовій у м.Дніпропетровську, та вселити [PERSON] та його малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які також мають право користування даним житловим приміщенням, в 51/100 частину (квартиру №1) домоволодіння №309 по вулиці Передовій у м.Дніпропетровську. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №1001-13 від 17.10.2013 року Дніпропетровського науково-дослідницького інституту судових експертиз, проведеної в рамках судового розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], про виділ частки майна в натурі, по якій позов залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України по заяві позивача, експертом [PERSON] визначено, що виділення в натурі 51/400 частин з 51/100 частини домоволодіння №309 по вул. Передовій у місті Дніпропетровську, до якої входить квартира №1 в житловому будинку літ. А-1, сарай літ. Д, гараж літ. К, літня кухня літ. Б, літній душ літ. М відповідно вимог ДБН В. 2.2-15-2005 року «Будівлі і споруди. Житлові будівлі. Основні положення» - неможливо. У звязку з чим, неможливий розгляд технічної можливості відокремлення систем енерго- та газо-постачання (справа №2/199/1386/13, а.с. 50-51, 62. 64). Враховуючи, що позивач за основним позовом [PERSON] іншого належного на праві власності житла не має, разом з малолітніми дітьми зареєстрований в даному домоволодінні, а позивачка [PERSON] на праві власності має інше житло та постійно проживає за адресою: [INFO], впустивши проживати в спірне домоволодіння по вул.Передовій,309 сторонніх осіб, підтвердила відсутність своєї особистої потреби для проживання в даному домоволодінні, тому суд дійшов висновку, що припинення права власності [PERSON] на 51/400 частину домоволодіння № 309 по вул. Передовій у місті Дніпропетровську із виплатою йому компенсації завдасть істотної шкоди його інтересам та членам його сім'ї, зокрема його малолітнім дітям, які також іншого житла не мають. Доводи відповідачки [PERSON] про незначний розмір частки, що належить [PERSON] на праві власності у спірному домоволодінні №309 по вул. Передовій у місті Дніпропетровську, є виключно її субєктивною думкою, інших належних доказів щодо неможливості спільного володіння і користування майном співвласниками [PERSON] та [PERSON], суду не надано. Окрім цього, позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] всупереч вимогам ч.2 ст.365 ЦК України, попередньо не внесено вартість цієї частки на депозитний рахунок суду, а клопотання її представника [PERSON] про постановлення в ході розгляду справи відповідної про це ухвали також свідчить про невиконання нею вищевказаних вимог. За таких обставин суд не вбачає законних підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності, визнання права власності та виплату компенсації. Судові витрати згідно з вимогами ст.88 ЦПК України суд вважає стягнути з [PERSON] на користь [PERSON]С у сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved