Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

Позивач, ТОВ « Купер Прайс», звернувся у суд з позовом про стягнення з відповідача, [PERSON] заборгованості за договором кредиту № РL 700/025/2007 від 07.05.2007р. в загальній сумі 14430,11 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що між банком та відповідачем був укладений кредитний договір за яким банк надав кредитні кошти в загальній 9680 грн., а відповідач зобов'язався їх повернути зі сплатою відсотків в розмірі 3%. Банк виконав свої зобов'язання, однак відповідач порушив умови договору, щодо сплати кредитних коштів та відсотків, внаслідок чого станом на 13.11.2014 року виникла заборгованість, яка складається із заборгованості по кредиту, відсоткам , пені, які передбачені умовами договору, а також 3% річних, що передбачено ст. 625 ЦК України. Заборгованість відповідача перед банком, позивач просить стягнути у звязку із купівлею прав вимоги за договором факторингу. Позивач у поданій заяві просив розглянути справу без його участі (а.с. 27). Відповідач - [PERSON], у поданій заяві через свого уповноваженого представника, просив розглянути справу за його відсутності, в задоволені позов відмовити, з підстав зазначених у заяві про перегляд заочного рішення, а саме у зв'язку із спливом строку позовної давності (а.с. 54). Суд зазначає, що у відповідності до ст.11 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Також у відповідності до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом пропонувалось сторонам надати докази, зокрема розрахунок заборгованості, з вказанням дат платежу, періоду заборгованості, однак вказані документи надані не були, сторони у судове засідання не з'явились. Враховуючи зазначене, суд розглядає даний позов в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами у відповідності до ч.2 ст.27 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного. 07 травня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № РL 700/025/2007 . Відповідно до умов Кредитного договору банк надав відповідачу кредит (грошові кошти) в національній валюті в сумі 9 680 грн., відповідач, в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку вказані кредитні кошти, зі сплатою 3% річних. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 1055 ЦК України договір кредиту укладається у письмовій формі. Таким чином між відповідачем та банком був укладений за встановленою формою кредитний договір. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що договір кредиту був підписаний сторонами договору, та позичальник отримав кредитні кошти передбачені договором кредиту, частково сплачував кошти за договором кредиту, що свідчить про згоду сторін за всіма істотними умовами договору. 16 липня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дельта М. Факторинг» був укладений договір факторингу № 16/07-10. Згідно з вищевказаним договором банк передав, а ТОВ «Фінансова компанія «Дельта М. Факторинг» прийняло право грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами, в тому числі за договором кредиту № РL 700/025/2007 від 07.05.2007р. Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до ТОВ «Фінансова компанія «Дельта М. Факторинг» перейшли всі права банка щодо права вимоги до боржника - [PERSON] за кредитним договором. Відповідно до п. 4 Протоколу № 7 від 22.04.2011 р. загальних зборів ТОВ «Фінансова компанія «Дельта М. Факторинг», останнє змінило найменування з ТОВ «Фінансова компанія «Дельта М. Факторинг» на Товариство з обмеженою відповідальністю «КУПЕР ПРАЙС» . Отже, Позивач є правонаступником усіх прав та обов'язків ТОВ «Фінансова компанія «Дельта М. Факторинг», що також підтверджується копією статуту. Таким чином, внаслідок передачі банком позивачу прав вимоги до боржників, до позивача переходить (відступається) право вимагати від боржників належного виконання обов'язків за кредитними договорами. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором № РL 700/025/2007 від 07.05.2007р. Суд зазначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст. 526 ЦК України). Відповідно до умов договору , а саме згідно п. 1.5.1. ч. 2 повернення відповідної частини кредиту здійснюється відповідачем щомісяця шляхом сплати Ануїтетних платежів у розмірі платежу та не пізніше дати платежу, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на Поточний рахунок., остання дата сплати чергового платежу - 07.05.2012р. За умова договору відповідач повинен сплачувати щомісячні платежі в розмірі 350,45 грн., які складаються із кредиту та відсотків, в період з 07.05.2017р. по 07.05.2012р. Згідно позову та доданих до нього документів станом на 16.07.2010р. відповідач порушує умови договору, вказані обставини відповідачем не оспорюються. Відповідно до п.6.2 договору він набирає чинності з моменту підписання його обома сторонами та діє до повного виконання сторонами, взятих на себе зобов'язань. Згідно положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячним платежем) в розмірі та в строки, визначені договором та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). З наданих сторонами документів, зокрема розрахунку вбачається, що відповідач станом на 16.07.2010р. порушив умови договору, щодо сплати щомісячних платежів, тому враховуючи умови договору та заявлення відповідачем про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що сума яка підлягає стягнення, з урахування меж позовних вимог та застосування строку позовної давності, складає 1752,25 грн., яка виникла за період з 01.12.2011р. по 07.05.2012р. (350,45 грн. *5місяців) та складається із заборгованост іза кредито м та відсотками. Відповідно до умов договору, зокрема п.п.3.1-3.1.5, передбачено зобов'язання позичальника сплатити пеню за порушення зобов'язань, щодо сплати кредиту та відсотків, а також боргу. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позивачем розрахунок пені на заборгованість по кредиту та відсоткам на суму яка підлягає стягнення - 1752,25 грн., не наданий, суд спеціальними знаннями в галузі економіки (бухгалтерського обліку) для розрахунку пені, не володіє, тому вимоги позивача , щодо стягнення пені задоволенню не підлягають, у зв'язку із недоведеністю суми . Стосовно вимог, про стягнення 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Нарахування трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Враховуюче встановлену судом суму боргу відповідача перед позивачем, яка підлягає стягненню, сума 3% річних за період з 07.05.2012р. (остаточна дата повернення кредиту) по 01.12.2014р (дата звернення до суду), складає 101,68 грн. (1752,25*3*706/365/100), яка підлягає стягненню з відповідач на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial