Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач у лютому 2014 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 26.12.2006 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № HMAWF110468005, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 2995грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 5,04 % на рік з кінцевим терміном повернення 25.12.2008 року. Вимоги до відповідача, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки. Відповідач [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 18.10.2013 року у розмірі 49383,08 грн., яка складається з: 2995 грн. заборгованість за кредитом, 10723,40 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1797,12 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 31039,79 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина), 2327,77 грн. штраф (процентна складова). Просили стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № HMAWF110468005 від 26.12.2006 року у розмірі 39383,08 грн., стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 10000 грн., стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати на юридичну допомогу та судові витрати. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримала у повному обсязі. Відповідачі у судове засіданні не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялися згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до заяви позичальника № HMAWF110468005 від 26.12.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2995грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 5,04 % на рік з кінцевим терміном повернення 25.12.2008 року на споживчі цілі. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № HMAWF110468005 від 26.12.2006 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року. Позивачем заявлено, що відповідач [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 18.10.2013 року у розмірі 49383,08 грн., яка складається з: 2995 грн. заборгованість за кредитом, 10723,40 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1797,12 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 31039,79 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина), 2327,77 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовні давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовні давність строком один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦП України позовні давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п. 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту , строк давності якого минув. У звязку із цим позовні давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладання стягнення на заставне майно, тощо), положення п. 7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку. Строк дії кредитного договору № HMAWF110468005 від 26.12.2006 року закінчився 25.12.2008 року, позовна давність за даним договором сплинула 25.12.2011 року. Позивач звернувся з позовом до суду 14.02.2014 року. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed