Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Покровська РДА звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] та стягнення з відповідачів аліментів на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та малолітньої [PERSON] [INFO]. В позовній заяві позивач зіслався на те, що батьками малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідачі зареєстровані у [ADDRESS]. [PERSON] ніде не працює, знаходиться з дітьми, батько [PERSON] працює по найму, зловживає спиртними напоями. Родина [PERSON] та [PERSON] проживають в незадовільних умовах, а саме: у будинку відсутнє газо-, електро- та водопостачання. В будинку брудно, неприємний сморід, одяг у дітей занедбаний, брудний та в обмеженій кількості, всі речі в будинку брудні. Будь-які продукти харчування, або їх записи відсутні. На зимовий період твердим паливом родина не забезпечена. Утриманням, навчанням та вихованням малолітніх дітей батьки взагалі не займаються. [PERSON] призупинено соціальну допомогу при народженні дитини, в зв'язку з нецільовим її використанням. [PERSON] постановою Покровського районного суду Дніпропетровської області був притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 184 КпАП України за невиконання батьківських обов'язків. Неодноразово батькам малолітніх дітей були вказані їх недоліки та надавалися відповідні поради та рекомендації щодо їх усунення та попереджено про можливість позбавлення їх батьківських прав у разі невиконання ними вказаних вимог. Однак, до цього часу жодної вимоги комісії батьками не виконано, діти змушенні проживати в умовах, які загрожують їхньому здоров'ю та життю. В зв'язку з чим, позивач просить суд позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO], та малолітньої [PERSON], [INFO] та стягувати з [PERSON] та [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON], [INFO], та малолітньої [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідачів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.08.2016 року і до повноліття дітей, на утримання дітей на користь державних закладів, прийомних сімей, дитячих будинків сімейного типу та опікунів (піклувальників). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення, посилаючись на те, що в даний час вона разом з малолітніми дітьми мешкає у будинку своєї матері. В будинку чисто, прибрано, всі речі складені. В будинку наявні продукти харчування. Родина тримає підсобне господарство. Діти доглянуті, чисто одягнені, по можливості забезпечуються сезонним одягом та взуттям. В подальшому [PERSON] зобов'язується в повній мірі виконувати батьківські обов'язки, займатися вихованням, навчанням і розвитком дітей. Постійно буде піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді був повідомлений належним чином. Представник третьої особи просила задовольнити позов. Свідок [PERSON] суду пояснила, що родина [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку у Покровській РДА в службі у справах дітей. Батьки малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] вихованням їх не займаються. Діти після народження не відвідували медичні установи. При обстеженні будинку, де проживають [PERSON] та [PERSON] з їхніми малолітніми дітьми, було встановлено, що родина проживає в незадовільних умовах, а саме: у будинку відсутнє газо-, електро- та водопостачання. В будинку брудно, неприємний сморід, одяг у дітей занедбаний, брудний та в обмеженій кількості, всі речі в будинку брудні. Будь-які продукти харчування, або їх записи відсутні. Утриманням, навчанням та вихованням малолітніх дітей батьки взагалі не займаються. [PERSON] призупинено соціальну допомогу при народженні дитини, в зв'язку з нецільовим її використанням. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона являється матір'ю [PERSON], на даний час її дочка разом з малолітніми дітьми повернулася проживати до неї. Діти доглянуті, чисто одягненні, в будинку чисто, прибрано, є в наявності продукти харчування. Діти відвідували лікарів, а також матір [PERSON] готує їх здавати до дитячого садка. На даний час [PERSON] почала працювати та зобов'язується належним чином займатися вихованням та доглядом її дітей. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність частковому задоволенню позову, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на те, що відповідачі самоусунулися від виконання батьківських обов'язків, не беруть участь у їх вихованні, не піклуються про їх фізичний розвиток як складову виховання. Так, згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування Покровської РДА дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] (а.с.6-7). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с.10). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] видно, що [PERSON] та [PERSON] мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Згідно копії постанови Покровського районного суду Дніпропетровської області від 24.02.2016 р. [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, притягнуто його до відповідальності у вигляді попередження (а.с. 17). З копії акту обстеження матеріально-побутових умов проживання родини [PERSON] та [PERSON] видно, що матеріально - побутові умови проживання родини не задовільні. Вихованням дітей та матеріальним забезпеченням дітей батьки не займаються, [PERSON] зловживає спиртними напоями. З початку 2013 р. родина знаходиться під постійним контролем служби у справах дітей райдержадміністрації в зв'язку з тим, що їх родина проживає в незадовільних умовах, а саме: в будинку відсутнє газо-, електро-, та водопостачання, в будинку постійно брудно, неприємний сморід, одяг у дітей занедбаний, брудний, або взагалі відсутній. Відсутні засоби гігієни, а також відсутні продукти харчування (а.с.18-25) Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 28.11.2016 р. комісією у складі начальника служби у справах дітей, директора районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, та фахівця із соціальної роботи Олександрівської сільської ради, було встановлено, що на даний час [PERSON] разом зі своїми малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають у помешканні її матері [PERSON] На момент обстеження мати та діти перебували вдома. Матеріально-побутові умови проживання у будинку задовільні, однак у будинку чисто, прибрано, затишно, речі складені. Є необхідний запас продуктів харчування. Родина тримає підсобне господарство. Діти доглянуті, чисто одягненні, забезпечені посезонним одягом, взуттям, харчуються продуктами харчування, необхідними для нормального росту та розвитку дитини. Мати по мірі необхідності водить дітей до лікарні на обстеження, пройшли необхідний курс щеплень. З урахуванням викладеного, суд вважає, що доводи, на які посилається позивач, вимагаючи позбавлення батьківських прав, застосувати лише до батька [PERSON] Крім того, відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки [PERSON] є батьком дітей, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: partial