Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» звернулося до суду із позовом у якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за спожиту електричну енергію та судовий збір. Позовні вимоги мотивовано тим, що ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» являється правонаступником ПАТ «Київенерго». За результатами аналізу оплат з`ясовано, що [PERSON] користується послугами, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті заборгованості, у зв`язку із чим станом на 01.12.2020 року заборгованість за спожиту електроенергію становить 4 208,08 грн. У зв`язку із простроченням сплати відповідачем спожитих послуг з надання електричної енергії позивачем також нараховано 3 % річних у розмірі 347,11 грн. та інфляційні втрати у розмірі 794,30 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.07.2021 року відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами була направлена відповідачу та відповідна кореспонденція повернута до суду із відміткою про закінчення встановленого строку зберігання. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 2.3 Статуту ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі», товариство є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в частині переданих йому майна, прав та обов`язків згідно з розподільчим балансом, а також в частині прав та обов`язків, що визначені частиною 13 розділу XVIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії». Відповідно до положень ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно положень ч. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з постачання та розподілу електричної енергії зобов`язаний постачати споживачеві електричну енергію відповідно до умов укладеного договору про постачання з дотриманням встановлених показників якості послуг. Відповідно до пп. 2 п. 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312, споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року по справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. З матеріалів справи убачається, що позивачем відповідачу нараховано заборгованість станом на 01.12.2020 року у розмірі 4 208,08 грн., 3 % річних у розмірі 347,11 грн. та інфляційні втрати у розмірі 794,30 грн. Вирішуючи питання обґрунтованості позовних вимог, суд зазначає наступне. Аналіз вищевказаних норм ч. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та пп. 2 п. 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312 дає можливості дійти висновку, що саме на споживача, як отримувача послуг з постачання електричної енергії, покладається обов`язок щодо оплати вартості таких послуг на користь виконавця. З матеріалів справи убачається, що заявлена до стягнення заборгованість позивачем нарахована починаючи з жовтня 2008 року по грудень 2020 року по квартирі [ADDRESS] . За відомостями наданими Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької РДА № 65314008 від 09.07.2021 року, [PERSON] , [INFO] , починаючи з 13.01.2008 року по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відомостей про зареєстроване або фактичне місце проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] протягом періоду часу, що є предметом спору, матеріали справи не містять. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, позивачем на підтвердження позовних вимог та розміру суми заборгованості надано виписку по особовому рахунку № [NUMBER] відкритого на ім`я [PERSON] щодо постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] . Натомість, на думку суду наявність відкритого на ім`я [PERSON] особового рахунку № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] жодним чином не доводить факту споживання відповідачем послуг з постачання електричної енергії за спірний період. Крім цього, позивачем під час звернення до суду із даним позовом не було подано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач являється власником або наймачем квартири [ADDRESS] , або доказів укладення з [PERSON] відповідного договору про постачання електричної енергії, що давало б можливість дійти висновку про наявність у відповідача [PERSON] обов`язку зі сплати послуг з постачання електричної енергії за вказаною адресою. Також позивачем не подавалось клопотання про витребування судом відповідних доказів на підтвердження належності квартири [ADDRESS] відповідачу [PERSON] . За правилами частин 1, 3 ст. 12, частини 1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачем жодним чином не доведено факту споживання відповідачем [PERSON] у спірний період послуг з постачання електричної енергії.

Outcome: dismissed