Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач у\~вересні 2018\~року звернулась\~до Яремчанського\~міського суду\~з позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~аліментів на\~утримання матері до досягнення\~дитиною трьох\~років в\~сумі 1500\~грн.\~щомісячно. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем були у січні 2017 р. заручини та у жовтні 2017 р. подано спільно заяву про шлюб, однак такий не було укладено через зраду відповідача. [INFO] у позивача народився син [PERSON] . Рішенням Яремчанського міського суду від 12.07.2018р. відповідача [PERSON] визнано батьком спільної дитини [PERSON] , та зобов`язано сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. У зв`язку із здійсненням догляду за дитиною, позивач не взмозі працювати, а тому просить позов задовольнити. Відповідач займається неофіційно туристичним бізнесом прийманням відпочиваючих у двох котеджах, інших утриманців немає. Шляхом проведення автоматизованого розподілу судової справи, визначено 29.03.2019 р. головуючого суддю Польську М.В. Позивач в судових засіданнях вимоги позову підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача вимоги позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві від 06.05.2019 р. та поясненнях в судовому засіданні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Яремчанського міського суду від 12.07.2018р. відповідача [PERSON] визнано батьком дитини [PERSON] , [INFO] , внесено зміни в актовий запис, вирішено питання стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходу [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 30.05.2018 р. (а.с.6-7). Як вбачається з копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 17.04.2019 р. (а.с.61), [PERSON] внесений у свідоцтво про народження, як батько дитини [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами не укладався. Малолітня дитина, якій не виповнилось 3-х років проживає з матір`ю. Як встановлено в судовому засіданні з доводів позивача, відповідач оплачує за рішенням суду щомісячно тільки 50% прожиткового мінімуму на дитину, оскільки офіційно не працевлаштований. Мати не має змоги працювати, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, до [INFO] (а.с.10), батьки позивача, з якими проживає мама з дитиною, також не мають можливості допомоги фінансово, що зазначено в Акті обстеження матеріально-побутових умов (а.с.9). Дійсно,\~відповідно до\~вимог ч.2,\~4,\~6\~ст.84\~СК України, дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має право\~на утримання\~від чоловіка\~-\~батька дитини,\~до досягнення\~дитиною трьох\~років. Право\~на утримання\~вагітна дружина,\~а також\~дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має незалежно\~від того,\~чи вона\~працює,\~та незалежно\~від її\~матеріального становища,\~за умови,\~що чоловік\~може надавати\~матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Отже, особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання у разі проживання з нею дитини, таке утримання має надаватися до досягнення дитиною 3-річного віку. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Дана норма забезпечує дружині, яка проживає зі спільною дитиною, незважаючи на її дохід, від чоловіка компенсацію втрати можливостей повноцінно себе реалізовувати у кар`єрному зростанні, громадському та світському житті. Це право залишається у дружини і в разі розірвання шлюбу чи недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. А тому у даних спірних правовідносинах, виходячи з вказаної норми закону, суд зобов`язаний встановити наявність шлюбних відносин та фінансової можливості відповідача. Як стверджують сторони, шлюб між ними не укладався, відповідач тільки визнаний батьком дитини за рішенням суду. Щодо фінансової можливості відповідача, то позивач надала суду копії повідомлення через інтернет послуг з відпочинку у котеджі с.Микуличин з фото (а.с.12-16), відомості з Державного реєстру для підтвердження належності відповідачу житлового будинку в [ADDRESS] , [ADDRESS] пл [ADDRESS] , житловою 33.4 [ADDRESS] (а.с.43-44, 48), фото автомобіля, в якому знаходиться відповідач (а.с.45-47) та інші фото із інтернету (а.с.49-50). Натомість представник відповідача щодо нерухомого майна підтвердив отримання такого житлового будинку у лютому 2018 р. у спадщину відповідачем (а.с.36, 37) та пояснив, що котеджі біля будинку, як самовільно збудовані до складу спадщини не входять, належні на праві користування сестрі відповідача, а контактний телефон, зазначений на сайті про надання послуг з відпочинку туристів, що належить відповідачу, є тільки контактним для зв`язку, а не для підтвердження належності таких об`єктів, право власності на які відсутні, відповідачу. [PERSON] не є підприємцем (а.с.33). Окрім того, відповідач є непрацюючим (а.с.32), створив нову сім`ю та в нього народилась [INFO] січні 2019 р. дитина (а.с.34, 35). Щодо автомобіля, то такий не зареєстровано за відповідачем, а те, що він знаходиться в авто, не є належним підтвердженням набуття прав на нього. А тому умова фінансової можливості даної норми закону не доведена перед судом. З врахуванням повних та всебічних з`ясувань всіх обставин можливості стягнення аліментів з відповідача на користь позивача до досягнення дитиною трьох років, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог за нормами ст.84 СК України. За вимогами ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Згідно вимог ст.141 ЦПК України, у разі залишення без задоволення позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 84 СК України,

Outcome: dismissed