Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач у грудні 2012 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві позивач посилався на те, що 28.12.2006 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № DZF0AK12034614, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 7608 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 27.12.2013 року. Вимоги до відповідача, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання договорів поруки: з відповідачем ПАТ «А-Банк» та відповідачкою [PERSON] Відповідач [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 14.12.2012 року у розмірі 7154,66 доларів США, яка складається з наступного: 4717,07 доларів США заборгованості за кредитом, 1345,13 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 266 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 826,46 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Просив стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № DZF0AK12034614 від 28.12.2006 року у розмірі 5903,10 доларів США, що складає 47065,73 грн., судовий збір, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму у розмірі 10000 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2013 року позовні вимоги були задоволені. Ухвалою суду від 02 грудня 2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2013 року було скасовано. [PERSON] подав зустрічний позов до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання договору. В зустрічному позові позивач посилається на те, що 28.12.2006 року між ним та банком було укладено кредитний договір, на забезпечення виконання якого було укладено договір застави рухомого майна № DZF0AK12034614 від 28.12.2006 року. Ним з метою позасудового врегулювання спору 26.03.2010 року було передано банку заставне майно автомобіль. На момент передачі автомобіля існувала заборгованість за кредитним договором у розмірі 5341,09 доларів США. Вважає, що передачею автомобіля банку він виконав свої зобовязання перед ПАТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі , а правовідносини за кредитним договором повинні бути припиненими. Вважає що обставини виконання кредитного договору були суттєво змінені. Просив припинити правовідносини між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом розірвання кредитного договору № DZF0AK12034614 від 28.12.2006 року. При новому розгляді справи представник позивача підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Суду пояснила, що передача заставного майна не є належним виконанням зобовязань позичальника за кредитним договором № DZF0AK12034614 від 28.12.2006 року. При реалізації заставного майна банк скерував виручені кошти на погашення заборгованості, але вказаних коштів було недостатньо для повного погашення заборгованості. [PERSON] не надано доказів того, що він звертався до банку із пропозицією розірвання кредитного договору за взаємною згодою. В разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінилися, або щодо його розірвання, договір може бути розірвано за наявності одночасно 4-х умов. [PERSON] не навів тих істотних обставин, які могли б призвести до розірвання договору. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання зявився, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з [PERSON] не визнав. Зустрічні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача ПАТ «А-Банк» у судове засідання не зявився. Повідомлений належним чином. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася. Причину неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги первісного позову підлягають частковому задоволенню, зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28 грудня 2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № DZF0AK12034614, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 7608 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 27.12.2013 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Право кредитора, в даному випадку, вимагати від боржника повернення кредиту, передбачене ст. 1050 ЦК України. Відповідач неналежно виконував умови договору, через що виникла заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості станом на 14.12.2012 року у розмірі 7154,66 доларів США, яка складається з наступного: 4717,07 доларів США заборгованості за кредитом, 1345,13 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 266 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 826,46 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] становитиме 7154,66 доларів США , що складає 57165,73 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушенням зобовязання боржником. Згідно частин 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється , якщо кредитор не предявить вимогу до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. В п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо кредитним договором не визначені інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих коштів має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком може бути несплата чергового платежу. В разі предявлення вимоги до поручителя, кредитор має звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником взятих на себе зобовязань перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України. За своєю правовою природою строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК є преклюзивним (припиняючим). Його закінчення є підставою для припинення поруки, цей строк не може бути поновлено, зупинено чи перервано з підстав, передбачених статтями 263, 264, ч. 5 ст. 267 ЦК України. Враховуючи те, що строк поруки не є строком порушеного права, а строком існування самого зобовязання поруки, права кредитора і обовязок поручителів по його закінченню припиняються, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого за межами передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку, бо з його закінченням припиняється матеріальне право. Зобовязання за кредитним договором № DZF0AK12034614 від 28.12.2006 року забезпечено порукою згідно договору поруки № DZF0AK12034614/1 від 28.12.2006 року, укладеного з [PERSON] Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором почала виникати з червня 2009 року. Строк дії кредитного договору закінчився 27.12.2013 року. З даним позовом до суду банк звернувся у грудні 2012 року. Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON], як з поручителя. Зобовязання за договором № DZF0AK12034614 від 28.12.2006 року було забезпечено порукою згідно договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, укладеного з ПАТ «Акцент-Банк». Відповідно до розяснень, викладених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом можебути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Пунктом 15 даної Постанови визначено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Аналогічний висновок викладений в Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» підлягає закриттю., повідомивши позивача, що розгляд даних вимог віднесено до юрисдикції господарського суду. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON]; О.В., суд вважає їх не обґрунтованими за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладанні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інакше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязань. Розірвання договору у звязку з істотними змінами обставин є самостійним випадком припинення договірних зобовязань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотно порушеного внаслідок непередбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежать від волі сторін.\~\~При наявності істотної зміни обставин, що істотно порушила баланс інтересів сторін, сторони спочатку здійснюють спроби щодо зміни або розірвання договору за взаємною згодою, як зазначено у частині першій статті 651 ЦК України.\~ \~З вимогою про розірвання кредитного договору № DZF0AK12034614 від 28.12.2006 року [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» не звертався. Звертаючись до суду та обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] посилався на те, що він передав ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до договору застави рухомого майна № DZF0AK12034614 від 28.12.2006 року автомобіль ДЄУ Ланос, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується актом прийому-передачі від 26.03.2010 року. На момент передачі автомобіля заборгованість [PERSON] перед банком складала 5341,09 доларів США. Банк реалізував автомобіль тільки у 2012 році за ціною 42000 грн. Вважає, що банк після передачі йому заставного майна автомобіля, не вчинив жодної дії, спрямованої на реалізацію заставного майна та закриття заборгованості. Якби банк зробив оцінку автомобіля на два роки раніше, ринкова ціна автомобіля була б значно вищою. Однак частиною другою статті 652 ЦК України передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінилися, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1)в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2)зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3)виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладанні договору; 4)із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає , що ризик, зміни обставин несе заінтересована сторона. Отже, закон повязує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин. До того ж, вимагаючи розірвання договору на підставі статті 652 ЦК України на позивача покладається у відповідності до статті 60 ЦПК України обовязок довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. [PERSON] не доведено наявність одночасно чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у звязку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладанні договору. [PERSON] зобовязаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Оскільки [PERSON] не здійснено досудового врегулювання спору, а також не доведено умови для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК України у судовому порядку, то підстави для задоволення зустрічних позовних вимог та розірвання кредитного договору відсутні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 571,66 грн.

Outcome: partial