Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач у грудні 2013 року звернулася до суду з позовом про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на гараж [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що 10 грудня 1997 року вона з [PERSON] уклала договір купівлі - продажу гаражу [ADDRESS]. Зазначений гараж був збудований відповідачем на земельній ділянці, що відведена їй на підставі рішення сесії Дзержинської міської ради народних депутатів від 22.05.1992 року у довічне користування для будівництва гаражу розміром 24 м.кв. При укладенні договору купівлі - продажу вони між собою досягли всіх істотних умов договору та домовились про ціну майна, яку вона одразу ж сплатила відповідачу в повному обсязі в розмірі 3000 грн. і отримала від неї ключі від гаражу та документи. Відповідач при укладенні угоди відмовилась від звернення до нотаріальної контори для належного посвідчення зазначеного правочину, посилаючись на зайнятість та відсутність вільного часу, пообіцявши при цьому виконати необхідні дії щодо нотаріального посвідчення зазначеної угоди до кінця календарного року. Однак, до теперішнього часу відповідач своїх обіцянок не виконала і з часом, що минув, зв'язок з нею був втрачений. Отже, вона на даний момент не набула у встановленому порядку права власності на придбаний нею гараж. Визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на гараж необхідно позивачу для оформлення в установленому законом порядку правовстановлюючі документи на придбане майно. Позивач у судове засідання не з'явилася, її інтереси за довіреністю представляв [PERSON], який в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні заявлених вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Оскільки «домашня» угода купівлі-продажу гаражу між [PERSON] та [PERSON] укладена у 1997 році, до виниклих правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного Кодексу Української СРСР 1963 року. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК Української СРСР 1963 року якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Таким чином, суд може визнати дійсним договір, вчинений з недодержанням вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, але за наявності сукупності зазначених умов. Для застосування вказаної норми права однією з необхідних умов є ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору. Угода має вчинятися у формі, встановленій законом. Договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Недодержання нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими законом. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власнику ( ст.ст.47 ч.1, 225, 277 ЦК 1963року). У зв'язку з цим суд зазначає, що між сторонами у справі 10.12.1997 року був укладений усний договір купівлі - продажу гаражу, розташованого за адресою: [ADDRESS] На виконання досягнутих домовленостей позивач передала відповідачу грошові кошти у сумі 3000 грн., а остання, отримавши грошові кошти за договором купівлі-продажу, пообіцяла оформити договір купівлі - продажу до кінця 1997 року, про що вони склали відповідну розписку. При цьому в своїй позовній заяві, що підтвердив представник позивача в судовому засіданні, позивач зазначила, що, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа та технічної документації на гараж посвідчити в нотаріальному порядку укладений між ними договір вони не мали можливості. Отже, на момент укладання договору купівлі - продажу гаражу у продавця [PERSON] не було відповідних правовстановлюючих документів на гараж, а тому вона не була власником цього гаражу, а тому не мала права укладати такий договір. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, суд вважає позовні вимоги недоведеними, тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed