Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить на підставі ст.ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 27900,57 грн. та судові витрати, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного між сторонами у справі договору б/н від 13.02.2007 року, який складається з Заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, відповідач отримав у позивача кредит в розмірі 11400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки; однак, зобов'язань за договором позивач належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 31.12.2013 року утворилась заборгованість в сумі 27900,57 грн., яка складається із заборгованості по кредиту, процентах та комісії за користування кредитом і штрафу; відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Представник позивача в судове засідання 27.05.2014 року та 15.07.2014 року не прибув, двічі надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні 29.05.2014 року, позов не визнав, повідомив, що отриманою від Приватбанку на підставі заяви (договору) від 13.02.2007 року платіжною карткою не користується більше п'яти років, строк її дії давно закінчився; а тому вважав, що у нього немає заборгованості перед банком, оскільки сплачував кредитні платежі через касу банку; на усні вимоги відповідача позивач жодного разу не надав роздруковки про рух коштів по картковому рахунку і не повідомляв його про наявність заборгованості; відповідач неодноразово подавав до Приватбанку заяви про припинення банківського обслуговування, однак письмові докази цього у нього відсутні, такі заяви залишені позивачем без будь-якого реагування. 15.07.2014 року відповідач через канцелярію суду подав письмову заяву, в якій просив розглянути справи без його участі, застосувати позовну давність та відмовити в позові. Дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір б/н від 13.02.2007 року, який складається з Заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів банку, що підтверджується зокрема підписом відповідача на Заяві. Відповідно до цього договору відповідач отримав у позивача кредит в розмірі 6200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік із розрахунку 360 днів у році, на суму залишку заборгованості за кредитом; строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки (пункт Заяви «Платіжна картка»). При цьому відомостей, на який саме строк видавалась відповідачу платіжна картка (один рік, три роки чи більше) або коли саме закінчується строк її дії матеріали справи не містять. Згідно з п.п.3.2, п.п.3.3 п.3 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити чи зменшити) кредитний ліміт; підписання цього договору є прямою і безумовною згодою держателя картки відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Тобто зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку і без попереднього повідомлення клієнта. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання; якщо протягом цього строку жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Докази повідомлення сторони іншою стороною про припинення дії договору у матеріах справи відсутні та сторонами не подані. Згідно з п.п.6.5 п.6 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, по перевитратах платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах передбачених даним договором. Відповідно до п.п.6.6 п.6 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов'язався у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Згідно з п.п.8.6 п.8 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Як стверджує позивач в позовній заяві та вбачається з доданого до позовної заяви розрахунку суми заборгованості, відповідач не скористався збільшенням кредитного ліміту, однак зобов'язань за договором щодо погашення кредиту, сплати процентів належним чином не виконав, внаслідок чого у нього станом на 31.12.2013р. існує заборгованість перед позивачем в загальній сумі 27900,57 грн., що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком суми заборгованості, яка складається з наступного: 6195,49 грн. - заборгованість за кредитом; 15068,19 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 4832,10 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також нарахованих, відповідно до пункту 8.6 Умов і правил надання банківських послуг, штрафів: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1304,79 грн. - штраф (процентна складова). Відтак, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка складає суму позову 27900,57 грн. У відповідності до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стеттею 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно з ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належні докази відсутності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі кредиту, відсотків, комісії та штрафу, як і в сумі позову загалом, у матеріалах справи відсутні та сторонами суду не надані. Однак, відповідач письмово заявив про застосування позовної давності. Досліджуючи питання спливу строку позовної давності у спірних правовідносинах та доходячи висновку про відмову в позові з цієї підстави, суд врахував, що згідно з пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, які є частиною укладеного сторонами договору від 13.02.2007 року, та при відсутності належних доказів повідомлення відповідачем позивача про припинення дії договору, останній є таким, що автоматично лонгувався на 12-тимісячний строк його дії, тобто був чинним до 13.02.2009 року, оскільки вказаний пункт Умов не містить застереження про неодноразовене/безперервне автоматичне лонгування дії договору; щодо настання строку виконання кредитних зобов'язань відповідача за укладеним між сторонами кредитним договором від 13.02.2007 року, то згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості відповідача вперше сальдо простроченої заборгованості за кредитом в сумі 432,60 грн. виникло 01.04.2007 року, і зросло до суми 6195,49 грн., яка заявлена до стягнення в позові як основний борг і на яку нараховані проценти, комісія та штрафні санкції в сумі позову, - 31.08.2009 року (при цьому відповідач перестав погашати проценти ще з 15.05.2007 року), а відтак із вказаної дати позивач знав чи міг знати про порушення його права відповідачем, і звернутись у встановлений законом строк до суду за захистом свого порушеного права. Однак, позов до суду подано 11.03.2014 року, тобто з пропуском загального трьорічного строку позовної давності. Поважності причин пропуску позовної давності позивач суду не навів та належних доказів цього не надав, що з огляду на норми ст.ст.257, 258, 266, 267 ЦК України, є підставою для відмови в позові. Зокрема ч.4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. З огляду на викладене та

Outcome: dismissed