Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позиція сторін у справі У грудні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, посилаючись на порушення останнім обов`язків щодо її утримання. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала та просила задовольнити. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що являється сусідкою позивача, спілкується з нею, проте ніколи не бачила, щоб відповідач приїзжав їй допомагати, усю необхідну допомогу по мірі можливості надають сусіди та сестра. Свідок [PERSON] суду повідомила, що являється сестрою позивача, раз на тиждень приїжджає до неї, щоб допомогти, онук не приїжджає та не допомагає. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і сторона позивача не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 січня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2021 року витребувано докази у Шостої київської нотаріальної контори. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 13 червня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Ларіною О. В., за яким [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У пункті 7 договору встановлено, що [PERSON] зобов`язується повністю утримувати [PERSON] , надавати їй матеріальне забезпечення, сплачувати комунальні платежі, електроенергію, телефон, догляд та необхідну допомогу, медичну допомогу та сплачувати ліки, а також забезпечити їй довічне проживання в указаній квартирі. Вартість забезпечення, догляду та необхідної допомоги визначається сторонами у розмірі 100, 00 грн в місяць. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача в разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання в зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до договору довічного утримання істотними умовами договору є: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житлі, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг, виконання різних видів ремонтних робіт, забезпечення медичною допомогою, забезпечення харчуванням. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 509/513/16-ц (провадження № 61-6725св18). Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за договором довічного утримання, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для розірвання договору довічного утримання. Позовні вимоги про повернення [PERSON] права власності на квартиру задоволенню не підлягають, оскільки у випадку розірвання договору довічного утримання частина перша статті 756 ЦК України передбачає можливість повернення самого майна, а не права власності на нього. Оскільки судом розірвано договір довічного утримання, то позивач набуває право власності на майно, яке було ним передане, відповідно до закону (частина перша статті 756 ЦК України). За правилами статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840, 80 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 грн пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial