Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №500221527 від 10.08.2011 року, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 49\~955,20 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, визначених договором. 23.12.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №2013-1, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №500221527 від 10.08.2011 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк», прострочена заборгованість за яким станом на 23.12.2013 року складала 52\~238,31 грн. Таким чином, банк свій обов`язок по кредитному договору щодо надання відповідачу кредиту виконав. Однак, відповідачем не здійснювалось вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі. Станом на 23.12.2013 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 52\~238,31 грн. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Представник позивача\~за довіреністю\~Реутов [PERSON] . [PERSON] до судового засідання не з`явився, однак зі змісту прохальної частини позову вбачається, що останній просить розглянути справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Піпко А.М. позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити, у зв`язку з пропуском позивачем загального трирічного строку позовної давності для звернення до суду за захистом свого права. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №500221527 від 10.08.2011 року, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 49\~955,20 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, визначених договором. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. 23.12.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №2013-1, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №500221527 від 10.08.2011 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк», прострочена заборгованість за яким станом на 23.12.2013 року складала 52\~238,31 грн. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~ Таким чином, до позивача перейшли всі права ПАТ «Альфа-Банк» щодо права вимоги до відповідача за кредитним договором\~№500221527 від 10.08.2011 року, що також підтверджується Витягом з Реєстру передачі Прав Вимоги до договору факторингу №2013-1 від 23.12.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА». Як вбачається з матеріалів справи, позичальник зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Однак, відповідачем не здійснювалось вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 525-526, 530, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до Витягу з Реєстру передачі Прав Вимоги до договору факторингу №2013-1 від 23.12.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 52\~238,31 грн., з них: 45\~038,31 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту; 7\~200,00 грн. прострочені відсотки за користування кредитом. Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Проте, варто зазначити наступне. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» вказує на форму захисту шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Оскільки метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до\~статті 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. На підставі ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою\~\~ у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Таким чином, виходячи з того, що у ПАТ «Альфа-Банк» 23.12.2013 року існувало право на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача 52\~238,31 грн., яке в порядку переуступки права вимоги 23.12.2013 року перейшло до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», однак останнє у відведений Законом строк не скористалось своїм правом на звернення до суду, а натомість подав позов після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявлено стороною відповідача, є всі достатні підстави для відмови в задоволенні позові в силу ч.4 ст.267 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed