Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач у грудні 2015 р. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі Наказу № 5 від 01.03.2014 р. його прийнято на посаду підсобний робітник ТОВ «ВТП «УКРТАРА», проте, у грудні 2014 р. та січні 2015 р. Товариством не було здійснено виплату заробітної плати. Далі позивач зазначає, що 26.01.2015 р. у нього піднялась температура, у зв'язку з чим він перебував на лікарняному до 03.02.2015 р., при цьому, у період перебування на лікарняному директор Товариства - Мартиненко Р.І. повідомив позивача про його звільнення. В подальшому, позивач дізнавшись юридичну адресу відповідача, 17.02.2015 р. направив на адресу Товариства лист притензію з вимогою про виплату заборгованості по заробітній платі, проте, конверт повернувся без вручення адресату, у зв'язку з закінченням терміну зберігення. У зв'язку з відсутністю координатів відповідача, позивач звернувся з заявою до Прокуратури Дніпровського р-ну м. Києва, яка була перенаправлена до Оболонського РУГУ та 16.07.2015 р. відкрито кримінальне провадження № 12015100050006770 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України. Позивач зазначає, що саме за допомогою оперативного працівника Оболонського райвідділу, він отримав трудову книжку, де було зазначено про його звільнення за власним бажанням з 02.01.2015 р. Позивач вважає, що його звільнення є незаконним, оскільки жодної заяви про звільнення він не писав, у зв'язку з чим просить суд поновити його на роботі, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період грудень 2014 р. та січень 2015 р. в розмірі 6 000 грн., а також, середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 10 000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином (а.с. 15, 19, 20, 24, 28), також, суд враховує, що представник ТОВ «ВТП «УКРТАРА» - Шевчук А.В., 15.07.2016 р. ознайомилась з матеріалами справи (а.с. 25), у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що представник відповідача був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд вважає неявку останнього без поважних причини та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено та як вбачається з копії трудової книжки позивач [PERSON] на підставі Наказу № 5 від 01.03.2014 р. прийнятий на посаду підсобний робітник ТОВ «ВТП «УКРТАРА» (а.с. 7 зворот). Судом встановлено, що відповідно до запису у трудовій книжці, на підставі Наказу № 6 від 02.01.2015 р. ТОВ «ВТП «УКРТАРА», позивач [PERSON] звільнений з посади підсобного робітника згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 7). Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Проте, як зазначає позивач він не звільнювався з займаної посади ТОВ «ВТП «УКРТАРА» за власним бажанням, в порядку ст. 38 КЗПП України, оскільки жодних заяв до відповідача з цього приводу він не писав. Відповідач, який був повідомлений про розгляд даної справи, про що свідчить його заява про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 25) не спростував посилання позивача про відсутність його заяви про звільнення за власним бажанням. Згідно ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, оскільки в судовому засіданні не спростовано доводи позивача, що останній був звільнений з займаної посади без наявності його особистої заяви про звільнення саме за власним бажанням, в порядку ст. 38 КЗпП України, про що є відповідний запис у трудовій книжці [PERSON], суд приходить до висновку, про необхідність поновлення останнього, в порядку ст. 235 КЗпП України, на посаді підсобного робітника в ТОВ «ВТП «УКРТАРА». Згідно ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Оскільки, відповідач своїх заперечень та спростувань на позов, у разі їх наявності до суду не направив, суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за час вимогушеного прогулу в розмірі 10 000 грн., який підлягає стягненню з відповдіача на коритсь позивача. Також, встановлено, що позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач не здійснив йому виплату заробітної плати за період грудень 2014 р. та січень 2015 р., у зв'язку з чим, позивач 15.02.2015 р. направив на адресу відповідача письмову притензію про виплату йому зазначеної вище заборгованості, проте, дана притензія не була отримана ТОВ «ВТП «УКРТАРА» та була повернута без вручення адресату (а.с. 3, 5). Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідачем, всупереч ст. 60 ЦПК України, не надано письмових доказів в спростування відсутності заборгованості перед позивачем по заробітній платі, а саме: за період грудень 2014 р. та січень 2015 р. в розмірі 6 000 грн., у зв'язку з чим вказана заборгованість підлягає примусовому стягненню з відповідача на користь позивача. З урахуванням вищевикладеного та досліджених матеріалів справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач на підставі ст. 60 ЦПК України належним чином обґрунтував позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладено,

Outcome: approved