Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк» звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору\~ № б/н від 25 лютого 2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом №СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, в клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування банківською картою». ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, - У разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати [PERSON]. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми позову. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31 грудня 2016 року має заборгованість у розмірі 12742,02 грн., яка складається з наступного: -107,97 грн. заборгованість за кредитом; -8301,10 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -3250,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500,00 грн. - штраф (фіксована частина). -582,95 грн. штраф (процентна складова). Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за даним договором не погашає, позивач просить стягнути вищезазначену суму заборгованості на його користь та сплачений ним судовий збір. У судове засідання представник позивача\~ ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] не зявився, подав до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи без його участі /а.с.38/. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у запереченні проти позову /49-50/, у яких посилався на те, що позивач не надав доказів надання йому кредиту; розрахунок заборгованості є необґрунтованим; угода-анкета не містить угоди про сплату комісії, а тому правова підстава для її нарахування відсутня; штраф та пеня є різновидами неустойки, тобто одного і того самого виду юридичної відповідальності, до якої його намагається притягти відповідач, що суперечить ст. 61 Конституції України та правовій позиції Верховного суду України, викладеній у постанові № 6-47цс12 від 31 жовтня 2012; він не підписував Умов та правил надання банківського кредиту, на які посилається позивач; а також просить застосувати строк позовної давності. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши обставини по справі, перевіривши їх наявними доказами та надавши доказам правової оцінки, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 лютого 2011 року між сторонами по справі було укладено договір, за умовами якого відповідачу оформлено кредитну картку «Універсальна» та відкрито кредитну лінію зі сплатою відсотків за користування кредитом /а.с.6/. При укладенні названого договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України згідно з якою, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач [PERSON] згідно із анкетою-заявою приєднався до Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів на обслуговування кредитної картки. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, - У разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати [PERSON]. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми позову /а.с.8-31/. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25 лютого 2011 року, станом на 31 грудня 2016 року [PERSON] має заборгованість у сумі у розмірі 12742,02 грн., яка складається з наступного: -107,97 грн. заборгованість за кредитом; -8301,10 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -3250,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500,00 грн. - штраф (фіксована частина). -582,95 грн. штраф (процентна складова) /а.с. 4-5/. Вказаний розрахунок підтверджується також виписками з особового рахунку [PERSON] /а.с.72-76/. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526, 530, 623, 624 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Судом встановлено, що [PERSON] порушив визначені статтею 526 ЦК України загальні умови виконання зобов'язання по кредитному договору №\~б/н від 25 лютого 2011 року, допустивши невиконання зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування коштами. Положеннями частин 3, 4 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідачем заявлено вимоги про застосування строку позовної давності. Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України). Оскільки з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», як сторони договору, не домовлялись про збільшення строку позовної давності, відтак, слід виходити з того, що до правовідносин по поверненню кредиту та сплаті процентів застосовується встановлений законом (ст.257 ЦК України) загальний строк позовної давності у три роки, до правовідносин про стягнення пені застосовується встановлений законом (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України) спеціальний строк позовної давності в один рік. Даний позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» пред'явлено до суду 07 лютого 2017 року. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25 лютого 2011 року /а.с.4-5/ вбачається, що останнє погашення за наданим кредитом [PERSON] відбулось 22 травня 2014 року. Таким чином, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом, трирічний строк позовної давності за основним зобовязанням не сплинув. Однак, судом також встановлено, що згідно вищезгаданого розрахунку заборгованість за пенею нараховано у тому числі й поза межами спеціального строку позовної давності. Так, стягненню підлягає пеня у межах річного строку позовної давності, що з урахуванням розрахунку заборгованості, наданого банком та дати звернення до суду з позовною заявою, становить 1100,00 грн. (з лютого 2016 року). Таким чином, стягненню підлягає сума боргу у межах строку позовної давності у розмірі 9509,07 грн., яка складається з наступного: - 107,97 грн. заборгованість за кредитом; - 8301,10 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1100,00 грн. заборгованість\~ за пенею та комісією. Позивач також просить стягнути з [PERSON] штраф фіксовану та процентну складові, однак, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, суд приходить до висновку, що у стягненні з відповідача штрафів слід відмовити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Відповідач у своїх запереченнях проти позову вказував на необхідність застосування у даній справі правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові по справі №6-698цс15 від 10 червня 2015 року. У цій правовій позиції мова йде про строки позовної давності та непідписані позичальником Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, які містили пункти щодо збільшення строку позовної давності, тобто вона безпосередньо пов'язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності та його застосування судом. Дана правова позиція могла б бути застосована у подібних між собою правовідносинах, тобто при вирішенні тих спорів, де є тотожними предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. У правовідносинах, які склалися між відповідачем [PERSON] та ПАТ «ПриватБанк» вказана правова позиція не підлягає застосуванню, так як у даній цивільній справі сторони питання про застосування чи скасування продовжених строків позовної давності не порушували, і ці правовідносини не є подібними до тих правовідносин, відносно яких була висловлена правова позиція Верховного Суду України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі слід розподілити між сторонами пропорційно до суми задоволених вимог. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1200,00 грн (75 % від розміру задоволених вимог).

Outcome: partial