Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

Позиція позивача та заперечення відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька на підставі ст. 202 СК України. На обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] наказом по Вишняківському будинку-інтернату для громадян похилого віку та інвалідів від 25.08.2015 року №237 було зараховано на всі види постачання і матеріального забезпечення на правах підопічного зазначеного будинку-інтернату. [PERSON] є інвалідом 3-ї групи загального захворювання, на даний час стан його здоров`я погіршився, прикутий до ліжка та потребує сторонньої допомоги, має дорослого сина [PERSON] , працездатного віку, який проживає в м. Києві. У зв`язку з відсутністю відомостей про доходи, позивач вважає, що доцільним буде визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень або у ј від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Після отримання копії позову з додатками, протягом встановленого судом строку представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив задовольнити позовні вимоги частково, виходячи з того, що відповідач на даний час постійного офіційного місця роботи не має, на життя заробляє тимчасовими заробітками, які є мінливими й, окрім того, на утриманні відповідача перебуває неповнолітня донька, на утримання якої він щомісячно сплачує аліменти колишній дружині. За таких обставин стягнення з відповідача аліментів у розмірі, який просить позивач, а саме ј всіх видів доходу, поставить у скрутне становище відповідача, тому відповідач погоджується на аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 250,00 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до зміни матеріального та сімейного стану сторін. У матеріалах справи відомостей щодо повідомлення третьої особи про розгляд справи немає, протягом строку, встановленого судом, відзиву на позовну заяву, жодних заяв чи клопотань на адресу суду від неї не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Оскільки від сторін не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив чи заперечення, а також про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін чи клопотань про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що заява позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що громадянина [PERSON] було зараховано на всі види постачання і матеріального забезпечення на правах підопічного Вишняківського будинку-інтернату для громадян похилого віку та інвалідів, що підтверджується копією путівки Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації № 159 від 19.08.2015 року, копією витягу з наказу по Вишняківському будинку-інтернату для громадян похилого віку та інвалідів від 25.08.2015 року №237. [PERSON] згідно з доданою копією довідки серії [NUMBER] є інвалідом 3-ї групи загального захворювання, та є батьком повнолітнього працездатного [PERSON] , що вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем. Норми права, застосовані судом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції Україн повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу Відповідно до Типового положення про будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2001 року № 549, як виняток, до будинку-інтернат можуть прийматися особи похилого віку та інваліди, які мають працездатних дітей або родичів, зобов`язаних відповідно до чинного законодавства їх утримувати, якщо вони з об`єктивних причин не можуть цього зробити. За наявності вільних місць до будинку-інтернату можуть прийматися особи, які мають працездатних дітей або родичів, які відповідно до чинного законодавства зобов`язані їх утримувати, за умови стовідсоткового відшкодування будинку-інтернат витрат на їх утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним. Згідно із ч. 3 ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці і інших громадян похилого віку в Україні» у випадках, коли батьки похилого віку знаходяться на державному утриманні в будинках-інтернатах, пансіонатах або в інших установах, аліментні виплати на їх догляд сплачуються цим установам. Відповідно до ч. 1 статті 205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Відповідно до ст. 79 ч. 1 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Мотивована оцінка аргументів сторін. Суд, застосовуючи положення ст. 202 СК України до даних правовідносин, зазначає, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення, факт біопоходження); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. Окрім цього, необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є непрацездатною особою, оскільки є інвалідом 3 групи загального захворювання та особою пенсійного віку, має повнолітнього сина та у зв`язку із непрацездатністю, хворобою й погіршенням стану здоров`я потребує матеріальної допомоги. Таким чином, суд доходить висновку, що в даній справі наявні всі 3 вищезазначені юридичні факти, що є підставою для стягнення аліментів. Проте, розмір допомоги повинен визначатися з урахуванням не тільки потреб непрацездатної особи, а і можливостей платника. Суд приймає аргументи відповідача щодо того, що він на даний час постійного офіційного місця роботи не має, на життя заробляє тимчасовими заробітками, окрім цього має неповнолітню доньку, на утримання якої він щомісячно сплачує аліменти колишній дружині, і за таких обставин стягнення з відповідача аліментів, а саме ј всіх видів доходу поставить його у скрутне матеріальне становище. Також з огляду на те, що середньомісячна заробітна плата по м. Києву є найвищою в Україні, то аліменти у вказаному розмірі становитимуть майже 4000 гривень, що є для відповідача непомірною сумою. За таких обставин, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнути на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн щомісячно. Суд вважає, що такий розмір аліментів буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам непрацездатного батька відповідача та рівню платоспроможності самого відповідача. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Зважаючи на викладене, з огляду на задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача судового збору у розмірі 384,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial