Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Представник [PERSON] подав в інтересах [PERSON] позов в якому зазначив, що вона є власницею житлового будинку розташованого по [ADDRESS]. Вона також є власницею земельної ділянки на якій розміщений даний будинок, що підтверджується державним актом на праві власності серії [NUMBER] від 14.03.2005 року загальною площею 0,2463 га. Колишній зять позивачці, [PERSON] без її дозволу вселився в житловий будинок розташованого по [ADDRESS]. Представник позивача вважає, що відповідач [PERSON] порушує права позивача як власника житлового будинку та земельної ділянки вільно користуватися нею та розпоряджатися. Відповідача та її доньку нічого не пов'язує, шлюб між ними розірваний в добровільному порядку він відмовляється висилятися. Представник позивача вважає, що відповідач порушує права позивача вільно розпоряджатися своєю власністю та посилаючись на вимоги ст..383 та 391 ЦК України просить суд усунути перешкоди шляхом виселення [PERSON] з житлового будинку розташованого по [ADDRESS] та зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою загальною площею 0.2463 га. [PERSON] подала в інтересах [PERSON] зустрічний позов в якому зазначила, що 25 лютого 1996 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Від спільного проживання [INFO] у них народився син [PERSON]. Приблизно з 2002 року він нелегально виїхав на заробітки до Республіки Італія, приблизно з цього часу до нього приїхала його дружина [PERSON]. В 2003 році він домовився з своїм родичем [PERSON], щоб викупити у нього земельну ділянку під будівництво житлового будинку. В 2004 році він з дружиною передав [PERSON] 1800 Евро які були передані [PERSON] за земельну ділянку. В літку 2005 року приїхавши у відпустку, на земельній ділянці отриманій від [PERSON] розпочав будівництво житлового будинку. Спільними зусиллями його та дружини побудовано житловий будинок літер - А, 2005 року забудови, сарай літер Г, 2005 року забудови, вбиральня літер Д, колодязь №1 та огорожа №2-5. Житловий будинок будувався до 2013 року. В цьому же році він дізнався що [PERSON] оформила право власності на житловий будинок на себе. Він звернуся до органів міліції про притягнення її до кримінальної відповідальності за шахрайство. Представник [PERSON], в інтересах [PERSON] вважає, що власниками спірного будинку є троє осіб [PERSON], [PERSON] та його колишня дружина [PERSON]. Представник по зустрічному позову посилаючись на вимоги ст..16,17 Закону України «Про власність» просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину в житловому будинку розташованого по [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, зустрічний позов не визнав. Позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, зустрічний позов не визнала та суду додатково пояснила, що вона в 2004 році на підставі договору дарування земельної ділянки була обдарована земельною ділянкою яка розташована по [ADDRESS]. В 2004 році нею розпочато будівництво житлового будинку, якій є її власністю. Під час будівництва житлового будинку вона не домовлялась з відповідачем та її донькою [PERSON], щодо спільного будівництва житлового будинку розташованого по [ADDRESS]. Відповідач та її донька [PERSON] після реєстрації шлюбу і до 2000 року проживали в господарстві батьків [PERSON] по [ADDRESS], де вони спільно побудували новий житловий будинок. Після народження онука вони перейшли проживати до неї в господарстві по [ADDRESS]. Після виїзду доньки та зятя за кордоном вона доглядала за їхнім сином [PERSON] в її господарстві. Вона визнає обставину, що відповідач [PERSON] приймав участь в будівництві огорожі, та виконав роботи щодо встановлення керамічної плитки в кухні, та малярні роботи в будинку. [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS], в будинок по [ADDRESS], вселився самовільно. Просить суд висилити відповідача та відмовити в задоволенні його позовних вимог. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов про виселення [PERSON] не визнала в повному обсязі, зустрічний позов підтримала в повному обсязі просить суд його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов про його виселення не визнав в повному обсязі підтримав заявлений зустрічний позов в повному обсязі, суду додатково пояснив, що під час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] яка є донькою позивачці вони спільно домовились про будівництво житлового будинку по [ADDRESS]. Він з дружиною виїхали за кордоном на заробітки до Республіки Італія в 2001 році. Будівництво розпочали в 2005 році, будинок будувався на зароблені ним та його колишньою дружиною гроші. Займалась будівництвом [PERSON]. В 2009 році він особисто поставив в туалеті і на кухні плитку, виконав малярні роботи, обклав тротуарної плиткою подвір'я, поставив огорожу в 2013 році. Зареєстрований він за адресою [ADDRESS], в господарстві його батьків. За згодою [PERSON] проживав в її житловому будинку по [ADDRESS]. Третя особа [PERSON] будучи належним чином повідомлений про день час та місце розгляду справи в судовому засіданні не з'явився і не повідомив суд про причину не явки. Представник [PERSON] в інтересах [PERSON] зустрічний позов не визнав та заперечує проти його задоволення. Третя особа [PERSON] будучи належним чином повідомлена за місцем реєстрації про день час та місце розгляду справи в судовому засіданні не з'явилась і не повідомила суд про причину не явки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він та ще троє осіб виконували будівельні роботи по будівництву житлового будинку розташованого по [ADDRESS], наняли їх на роботу [PERSON] з розмов він зрозумів що будинок будується для молодих. За виконанні роботи з ними розраховувалась [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що в 2009 році він домовився з [PERSON] виконати роботи щодо проведення газопостачання до будинку по [ADDRESS]. Відкривала будинок його теща [PERSON]. За роботу і матеріал розрахувався [PERSON] сплатив йому 6800 грн.. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що літом 2009 році він був нанятий [PERSON] та [PERSON] для виконання робіт з встановленню та виготовленню навісної стелі в будинку по [ADDRESS]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він проживає по сусідству з господарством по [ADDRESS]. З розмов з [PERSON] йому відомо, що будинок будувався ним та його дружиною [PERSON], вони працювали в Італії де знаходились на протязі тривалого періоду часу на заробітки. З наданих стороною доказів судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 0.2463 га відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 14 березня 2005 року, що підтверджується договором дарування земельної ділянки від 01.12.2014 року посвідченого приватним нотаріусом Бежан Д.С. Новоселицького районного нотаріального округу в реєстрі за №7147 ВВО№758166. Земельна ділянка розташована в с. Костичани, Новоселицького району. Право власності на земельну ділянку зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно що підтверджується витягом від 30.08.2014 року за №26210574 на підставі державного акту серії [NUMBER] від 14 березня 2005 року. Відповідно до свідоцтва на право власності на житловий будинок видане 21.08.2015 року за №42644090 розташований в [ADDRESS] та належить [PERSON]. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS], забудовником є [PERSON]. Житловий будинок розпочатий будівництвом у 2005 році до його складу також входять сарай літер Б, літня кухня літер В, сарай літер Г, вбиральня №1 огорожа №2-5. Відповідно до рішення виконавчого комітету сільради с. Костичани, Новоселицького району №56 від 08 грудня 2004 року, [PERSON] отримала дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці площею 0.2463 га. яка належить їй на праві приватної власності по [ADDRESS]. Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Сторони визнають, що житловий будинок який належить на праві власності [PERSON] за адресою [ADDRESS] та земельна ділянка загальною площею 0.2463 га яка відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 14 березня 2005 року, що належить [PERSON] за адресою с. Костичани, Новоселицького району, знаходяться за однією і тією ж адресою в [ADDRESS]. Сторони визнають, що [PERSON] разом з його дружиною [PERSON] проживав в житловому будинку своєї тещі (позивачці [PERSON]) за її згодою якій знаходиться по [ADDRESS]. Отже суд вважає, що дані обставини як такі що визнаються обома сторонами не підлягають доказуванню. Згідно з ст..60 ЦПК України, 1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ст..179 ЦПК України,1. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 2. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Згідно з ст..355 ЦК України, 1. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). 2. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. 3. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. 4. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Постановою № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у абз. 2 п.17 зазначено, що спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 16 грудня 2015 року розглянув справу № 6 - 2017 цс 15, предметом якої був спір про поділ майна подружжя. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого індивідуальне житлове будівництво здійснюється з метою забезпечення житловою площею тих громадян і членів їх сімей, яким у встановленому порядку надано право на земельну ділянку для будівництва будинку. У зв'язку з цим сама по собі участь інших осіб у спорудженні будинку не може слугувати підставою для визнання за такими особами права власності на частку у спорудженому будинку. Такі особи можуть лише вимагати відшкодування власником будинку понесених ними затрат. Лише у виняткових випадках, якщо з урахуванням всіх обставин справи та в результаті з'ясування справжніх правовідносин сторін буде встановлено, що сторонні особи брали участь у спорудженні будинку на підставі укладеної із забудівником та членами його сім'ї угоди про створення спільної власності на будинок з метою забезпечення зазначених осіб жилими приміщеннями, за особами, які, не будучи членами сім'ї забудівника, брали участь у спорудженні будинку, може визнаватися право на частку в будинку. Суд оцінюючи пояснення сторін, викладені докази та зазначені правові норми у своєї сукупності дійшов висновку, що в результаті з'ясування справжніх правовідносин сторін встановив, що [PERSON] в розумінні вимог ст..355 ЦК України не брав участь у спорудженні будинку на підставі укладеної із забудовником та членами його сім'ї угоди про створення спільної власності на будинок з метою забезпечення його та членів його сім'ї жилими приміщеннями. [PERSON] під час розгляду справи по суті не надав суду належні та допустимі докази того, що він та його колишня дружина [PERSON] домовилися про спільне будівництво в 2004 році житлового будинку розташованого по [ADDRESS]. з [PERSON]. Суд вважає, що покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] на які посилається [PERSON] та його представник в обґрунтуванні заявленого зустрічного позову не можуть бути належним та допустимим доказом існування між сторонами домовленості (правочину) щодо спільного будівництва житлового будинку оскільки, неможливо довести показами свідків факт укладання договору якій потребує письмової форми укладання в розумінні вимог ст..208 ЦК України. Постановою № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у п. 33 зазначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57-59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований [ADDRESS], вселився самовільно в 2012 році в житловому будинку по [ADDRESS], власником якого є [PERSON]. Відповідно до вимог ч.3 ст..116 ЖК України, Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Суд оцінюючи викладені обставини у сукупності з викладеними правовими нормами та роз'ясненнями Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку, що [PERSON] без відповідних правових підстав самоправно вселився в житловий будинок по [ADDRESS], чим обмежує права користування та розпорядження своїм майном позивачці [PERSON] а тому суд вважає, що його дії є неправомірними та він підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення. Суд вважає, що оскільки позовна вимога позивача про зобов'язання [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні земельної ділянки є похідним від його виселення тому суд вважає, що є обґрунтованим (правомірним) зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні земельної ділянки загальною площею 0.2463 га що розташована по [ADDRESS] Згідно з ст..88 ЦПК України, 1. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] сплачено судовий збір відповідно до квитанції від 28.08.2015 року в сумі 243 грн. 60 коп., які суд вважає за необхідним стягнути з [PERSON] на користь позивачці.

Outcome: approved