Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки [PERSON] на свою користь заборгованість за договором кредиту в розмірі 30 230,38 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № DNH4KР23670216 від 22.07.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2 923,69 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 26.06.2015 року має заборгованість у розмірі 30 230,38 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь. В судовому засіданні представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Супряга С.А., яка діє на підставі довіреності позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позові, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачка - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча повідомлялася судом про місце і час розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи не надала, причини неявки не повідомила. Поштові повідомлення повернулись до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування Позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про що зазначено у п. 1.1. Статуту Публічного акціонерного товариства Комерційни банк «ПРИВАТБАНК» (а.с. 14). Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Згідно п. 4 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (у редакції Закону України від 23.10.2013 року), фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (у редакції Закону України від 11.10.2013 року), банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Принцип забезпеченості кредиту передбачає наявність у банку права для захисту своїх інтересів, недопущення збитків від неповернення боргу через неплатоспроможність позичальника. Принципи повернення, строковості та платності означають, що кредит має бути повернений позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк із відповідною платою за його користування. Цільовий характер використання передбачає вкладення позичкових коштів із конкретною метою, визначеною кредитним договором. Сторонами кредитного договору є кредитодавець - банк або інша кредитна організація, яка надає кошти, а також позичальник - особа, якій надаються кошти. Предметом договору кредитування є сума грошових коштів (речей, визначених родовими ознаками), яка передається позичальникові на умовах повернення та сплати процентів. Кредитний договір укладається в письмовій формі, недодержання якої призводить до недійсності договору. Він є оплатним, консенсуальним, двостороннім. Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 22.07.2006 року між Закритим акціонерним товариством «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4KР23670216, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2 923,69 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.4-8). Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідачки у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник новіше надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № DNH4KР23670216 (а.с.3). Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов'язання за вказаним договором не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 26.06.2015 року має заборгованість у розмірі 30 230,38 гри., яка складається з наступного: - 1 120,84 грн. - заборгованість за кредитом; - 8 215,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 18 978,53 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 1 415,73 грн. - штраф (процентна складова). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України,зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Стаття 536 ЦК України встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч. 2 ст. 615 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до частини третьої ст. 212 ЦПК України,суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З наданого представником позивача розрахунку вбачається, що основна сума заборгованості за кредитом відповідачки [PERSON] перед банком становить 11 251,85 грн., в той час розмір пені, вказаний представником банку, становить 18 978,53 грн., що значно перевищує суму основного боргу. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що розмір пені повинен бути зменшений до розміру основного боргу, а саме до 9 336,12 грн., що складається з розміру заборгованості за кредитом та розміру заборгованості по процентам за користування кредитом і саме ця сума підлягає стягненню з відповідачки на користь банку. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Отже з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 243,60 грн. судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: partial