Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позов та його обґрунтування 28.01.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] в якій позивачка просить суд: - стягнути з [PERSON] аліменти, у твердій грошовій сумі у розмірі 7 500,00 грн щомісячно, на користь позивачки на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня подачі цивільного позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 19.11.2020, шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Під час шлюбу у сторін народилися спільні діти: дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що з часу фактичного припинення подружніх відносин (квітень 2020 року) доньки проживають разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Витрати на двох дітей (щомісячно) приблизно становлять 15 000,00 грн. Відповідач надає грошові кошти на утримання дітей, але за самостійно встановленим графіком та розрахунком, однак його грошова виплата не становить половину тієї суми, що позивачкою витрачається на утримання дітей. Зі слів позивачки, розрахунок відповідача полягає в наступному: під час знаходження дітей у відповідача, останній здійснює підрахунок власних витрачених коштів, половина цієї суми і є частковою сплатою аліментів. Грошова сума, що витрачається позивачкою на дочок - повинна бути надіслана лише в зазначений відповідачем день, у разі якщо позивачка забуває, вона вимушена чекати наступного понеділка поточного місяця. Відповідач відмовився від укладення нотаріально завіреного договору про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у вихованні дітей. Позивачка зазначає, що не бажає бути залежна від емоційного стану та примх відповідача, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом. Рух справи Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. (а.с. 14). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.02.2021 позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.(а.с. 17-19). Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу(ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Відзив та його обґрунтування 22.03.2021 від [PERSON] до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд позовну заяву задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 7 500,00 грн. щомісячно на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , починаючи з дати прийняття судового рішення у даній справі. Відзив на позов обґрунтований тим, що позовна заява про стягнення аліментів на дітей є такою, що подана передчасно, так як відповідач свої батьківські обов`язки щодо утримання та забезпечення дітей всім необхідним виконує у повному обсязі. Відповідач вважає, що відповідна позовна заява є засобом маніпулювання та моральним тиском на нього, з метою дискредитації його, як батька, який піклується та дбає про своїх дітей. Наполягає на тому, що між ним та позивачкою відсутній предмет спору - аліменти на утримання дітей, так як відповідач сплачував та сплачує їх по цей час, незалежно від наявності позову про стягнення аліментів у суді. Відповідач звертає увагу на те, що позивачка не надає щомісячного переліку витрат на дітей та їх вартості, звертаючись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 7 500,00 грн. не обґрунтовує свої позовні вимоги та їх розмір. Відповідач наголошує на тому, що працює в ТОВ «ЮКОФІ-МАШИНЗ» на посаді директора і його заробітна плата в місяць становить 6 360,00 грн. Також, відповідач повідомляє про те, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває на розгляді справа №369/6130/20 за позовною заявою позивачки про розподіл майна подружжя, що є спільною сумісною власністю та визнання права власності. Предметом спору у цій справ є квартира [ADDRESS] . Окрім вказаної квартири, щодо якої існує спір, іншого нерухомого майна відповідач не має. Окрім того, звертає увагу на те, що в позовній заяві позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей починаючи з дня подачі цивільного позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Проте, відповідач з цим не погоджується, зазначає, що виконує свої батьківські обов`язки та систематично перераховує кошти позивачці з призначенням платежу: на утримання дітей, а тому просить при ухваленні рішення вказати про стягнення з нього аліментів з дати прийняття судового рішення у справі. Відповідь на відзив на позовну заяву 30.03.2021 від позивачки до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивачка, зокрема, звертає увагу на те, що відповідачем додано до відзиву неналежним чином засвідчені документи. Позивачка наполягає на стягненні аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід. Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 19.11.2020 у справі № 760/6732/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, позов [PERSON] задоволено, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 25.05.2012 Городецькою сільською радою Уманського району Черкаської області, актовий запис № 7, розірвано; відновлено позивачці [PERSON] дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с. 25-26). Під час шлюбу, в позивачки та відповідача народилися спільні діти: -дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 12); -дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 13). Позивачка з 19.07.2006 по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 10.02.2021 № 14208734 (а.с. 16). Відповідач з 26.03.2013 по 30.05.2019 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 06.02.2021 № 14168332 (а.с.15). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання (а.с. 27, зворотня сторона) від 23.02.2021 № 14302131 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 26.03.2013 по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . Згідно заяви [PERSON] від 22.01.2021, останній цією заявою підтверджує, що його онука [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає в належній йому на праві власності квартирі номер [ADDRESS] , разом з її матір`ю [PERSON] (а.с. 27) Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко І.В. (зареєстровано в реєстрі за № 10). На підставі наведеного, судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками [PERSON] та [PERSON] та те, що діти після розірвання шлюбу проживають разом з позивачкою. Мотиви суду Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (частини перша - друга статті 184 СК України). Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд зобов`язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дітей за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Щодо доводів відповідача про те, що позовна заява є засобом маніпулювання та моральним тиском на нього, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги. Так, як зазначив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 359/9512/17 (постанова від 12.11.2020) звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відтак, звернення позивачки з даним позовом до суду розцінюється судом як передбачений законом спосіб забезпечити дітям належне фінансове забезпечення. Щодо посилань відповідача на те, що позов подана передчасно, за відсутності предмету спору, оскільки відповідач свої батьківські обов`язки щодо утримання та забезпечення дітей виконує у повному обсязі, то вони не можуть бути враховані судом, оскільки позов про стягнення аліментів, за наявності двох малолітніх дітей та відсутності нотаріально посвідченого договору щодо утримання таких дітей та участі батьків у їхньому вихованні, виключає можливість передчасності звернення до суду з відповідним позовом. При цьому суд бере до уваги, що факт виконання відповідачем батьківських обов`язків позивачкою не спростовується. Водночас, позивачка зазначає про те, що відповідач виділяє кошти у сумі та в час, коли сам бажає цього, у зв`язку з чим і звернулась до суду з даним позовом, з метою надходжень коштів на дітей системно. Суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивачка звертаючись з позовом до суду не надала детального розрахунку та доказів на підтвердження саме визначеного нею розміру аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Водночас, судом враховано, що в прохальній частині відзиву на позовну заяву відповідач просить позов задовольнити частково та стягнути з нього на користь позивачки 7 500,00 грн. щомісячно на утримання дітей. Тобто відповідач фактично погодився з визначеним позивачкою розміром аліментів, а оскаржує лише період з якого слід розпочинати стягувати аліменти - не з моменту звернення з позовом до суду, а з моменту постановлення рішення. При цьому, відповідач не спростовує факту, що діти відвідують додаткові гуртки, в тому числі з англійської мови, танців і т.д., що потребує певних витрат. Тому, враховуючи обов`язок суду в першу чергу забезпечити дітям право на належне утримання та повноцінний розвиток, а також той факт, що аліменти є власністю дітей, позов належить визнати обґрунтованим. Щодо посилань відповідача на те, що розмір його заробітної плати становить 6 360,00 грн. (а.с.38), що підтверджується довідкою про доходи, суд зазначає наступне. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 308/4214/18, провадження № 61-16005св20). При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідач уклав договір фінансового лізингу № 5 від 11.12.2019 (а.с. 108-113), а в подальшому договір про внесення змін і доповнень № 1 від 23.12.2019 (а.с. 114). Згідно графіку сплати лізингових платежів (додаток № 2 до договору) (а.с.115), відповідач зобов`язався вносити лізингові платежі щомісячно за наступним графіком, наприклад - 05.05.2021 - 34 378,16 грн (сума лізингового платежу), 05.06.2021 - 33 621,86 грн.,05.07.2021 - 33 440,37 грн, 05.08.2021 - 32 971,44 грн, 05.09.2021 - 32 260,55 грн, 05.10.2021 - 32 033,64 грн, 05.11.2021 - 31 352,99 грн, 05.12.2021 - 31 095,83 грн. Відповідачем факту укладена такого договору та його чинності не спростовано. Є очевидним, що вказаний відповідачем заробіток у розмірі 6 360,00 грн є несумірним з взятими ним на себе зобов`язаннями по зазначеному договору фінансового лізингу. Отже, вбачається, що наразі витрати відповідача перевищують його заробіток і щодо таких витрат відповідачем не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Щодо доводів відповідача про те, що він не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а тому підстав стягувати аліменти на дітей за минулий період не має, у зв`язку з чим просить суд постановити рішення про стягнення аліментів не з моменту подачі позову, а з моменту ухвалення рішення, суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 у справі №748/2340/17 зазначено, що аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими. Проте в даному випадку позовні вимоги за минулий час, тобто час, що передував поданню позову, не заявлялись. Суд звертає увагу відповідача на те, що позивачка не заявляла вимоги про стягнення аліментів за минулі роки, а тому до кола дослідження в рамках даного спору питань не входить дослідження виконання відповідачем батьківських обов`язків щодо утримання дітей чи ухилення від таких. Таким чином посилання відповідача на необхідність зміни дати, з якої слід розпочати стягнення з нього аліментів, судом не приймається як такі, що суперечать приписам ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.03.2019 у справі № 237/1183/17, провадження № 61-23772св18). На підставі наведеного, суд зазначає, що позивачка правомірно просить суд стягнути аліменти на утримання дітей саме з моменту пред`явлення позову до відповідача. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дітей судом не встановлено. Про них не зазначили і сторони в справі. Висновки суду Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача як аліменти на спільних дітей сторін, суд приймає до уваги встановлені у справі обставини,

Outcome: approved