Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона з 2015 року по 2016 рік проживала однією сімєю без шлюбу з відповідачем. 25.10.2016 року вона народила дитину сина [PERSON], відомості про батька якої у документах були зазначені з її слів, оскільки на той час відповідач вже мешкав окремо від неї. Зазначила, що батьком її дитини є відповідач , а тому просить визнати відповідача батьком [PERSON] та внести відповідні зміни до актового запису про народження сина. 23 жовтня 2017 року відповідач подав суду заяву про визнання позову. 27 листопада 2017 року третьою особою подані письмові пояснення щодо позову. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач сповіщений про час та місце розгляду справи, подав письмові пояснення з приводу позову та клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Третя особа повідомлена про час та місце розгляду справи, але до суду її представник не зявився. У звязку з подання відповідачем заяви про визнання позову, відповідно до ч. 3 ст 200 ЦПК України, судом ухвалено рішення за результатами підготовчого засідання. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази подані сторонами, вважає позов обґрунтованим з огляду на таке. Судом встановлено, що 25 жовтня 2016 року позивач народила дитину сина [PERSON]. Як вбачається з актового запису про народження про народження [PERSON] (а.с. 38) №1467 від 15.11.2016 року по Зарічному районному у м. Суми Відділу державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Сумській області відомості про батька дитини ([PERSON]) внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України зі слів матері. Також встановлено, що батьком дитини є позивач у даній справі. Дана обставина зазначена позивачем та визнана відповідачем. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону. Як вбачається з позову позивача та письмових пояснень відповідача, останній є особою, що не має громадянства та яка проживала на території Латвії. Відповідно до ч. 2ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Батьки і діти мають взаємні особисті немайнові та майнові права та обовязки . Згідно зі ст. 121 СК України права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Отже, юридичною підставою відносин між батьками та дітьми є кровне походження дітей від певних осіб (матері та батька), яке засвідчене державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому нормами СК України. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. У звязку з наведеними вище обставинами, суд вважає за необхідне встановити як доведений той факт, що батьком дитини ([PERSON]), яку [PERSON] народила 25.10.2016 року є відповідач. На підставі викладеного суд вважає позов таким що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved