Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач у червні 2013 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 09.01.2004 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір №ZPP0R045490363, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 4590 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0,12% на рік з кінцевим терміном повернення 07.01.2005 року. Вимоги до відповідача, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки. Відповідач [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 14.05.2013 року у розмірі 141582,85 грн., яка складається з: 4571,54 грн. заборгованість за кредитом, 42352,03 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 94659,28 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Просив стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №ZPP0R045490363 від 09.01.2004 року у розмірі 131582,85 грн., витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн., судові витрати по справі, та стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 10000 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені. Ухвалою суду від 23 травня 2016 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2013 року було скасоване та справа призначена до розгляду в загальному порядку. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Акцент-Банк» у судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання зявилися, проти задоволення позову заперечували. Представник відповідача просив застосувати строк позовної давності. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору №ZPP0R045490363 від 09.01.2004 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4590 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0,12% на рік з кінцевим терміном повернення 07.01.2005 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №ZPP0R045490363 від 09.01.2004 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року. Позивач заявив, що у звязку з невиконанням відповідачем зобовязань за договором виникла заборгованість станом на 14.05.2013 року у розмірі 141582,85 грн., яка складається з: 4571,54 грн. заборгованість за кредитом, 42352,03 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 94659,28 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовні давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п. 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладання стягнення на заставне майно, тощо), положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача за даним кредитним договором почала виникати з лютого 2004 року. Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 06.02.2009 року було стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №ZPP0R045490363 від 09.01.2004 року, яка виникла станом на 04.08.2008 року у розмірі 8628,25 грн. Після набрання даного рішення суду законної сили 17.02.2009 року, позивач звернувся до суду з даним позовом 14.06.2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Щодо договору поруки № 167 від 22.10.2010 року, він був укладений після спливу строку дії основного договору, тому договір поруки є нікчемним. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed