Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Шинака-Україна» звернулося з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів. Свій позов обґрунтовує тим, що 03 лютого 2015 року відповідач [PERSON] був прийнятий на роботу бетонярем. 22 червня 2015 року відповідача [PERSON] було відправлено у відрядження в Республіку Польщу в місто Кутно з метою виконання будівельних робіт та видано аванс в розмірі 1815 гривень, що підтверджується видатковим касовим ордером №468 від 22 червеня 2015 року, а також спецодяг виданий по відомості на видачу матеріальних цінностей (черевики вартістю 339,00 гривень, що підтверджується видатковою накладною №406 від 10 квітня 2015 року, жилет, вартістю 87,00 гривень, що підтверджується видатковою накладною №406 від 10 квітня 2015 року, каска вартістю 36,00 гривень, що підтверджується накладною №444 від 02 квітня 2015 року, куртка ватна (куфайка) вартістю 186,00 гривень, що підтверджується видатковою накладною №1072 від 03 листопада 2014 року) та необхідний інструмент (молоток покрівельника, вартістю 134,83 гривні та лом вартістю 158,31 гривень, що підтверджується видатковою накладною №0004118 від 30 квітня 2015 року). Загальна вартість виданих коштів та матеріальних цінностей становить 2756,14 гривень. Однак, відповідач самовільно залишив місце роботи, куди він був відряджений, та зник у невідомому напрямку, а отримані ним матеріальні цінності не повернув. З даного приводу позивач звертався з правоохоронні органи з заявою про вчинення злочину, однак розгляд даної заяви було припинено до встановлення місця знаходження [PERSON] з метою його опитування для прийняття остаточного процесуального рішення. Відповідач добровільно зазначені кошти не сплатив, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з нього 2756,14 гривень завданої матеріальної шкоди та 1378 гривень понесених судових витрат. Представник позивача Коломейчук О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що він 03 лютого 2015 року був прийнятий на роботу бетонярем в ТОВ «Шинака-Україна». В червні 2015 року він був відряджений в Республіку Польща в місто Кутно для проведення будівельних робіт. Однак, вказане місце роботи він самовільно залишив, оскільки йому не сподобалися умови праці. Щодо отриманих матеріальних цінностей, на які посилається представник позивача, то вказані речі були не нові, а тому сплачувати їхню вартість в розмірі 2756,14 гривень він відмовляється. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щ Судом встановлено, що відповідач [PERSON] був прийнятий на роботу бетонярем дільниці загально будівельних робіт на умовах строкового трудового договору строком на 3 (три) місяці з 03 лютого 2015 року по 03 травня 2015 року з посадовим окладом відповідно до штатного розпису, що підтверджується копією наказу №19-к від 03 лютого 2015 року про прийняття на роботу. З вказаним наказом відповідач був ознайомлений під особистий підпис. Наказом №66-вд від 22 червня 2015 року про відрядження стверджується, що відповідач [PERSON] був відряджений для виконання будівельних робіт в місто Кутно, Республіка Польща, терміном на 30 (тридцять) днів з 23 червня 2015 року по 22 липня 2015 року. У зв'язку з відрядженням, відповідачем [PERSON] було отримано аванс в розмірі 1815 гривень, що підтверджується видатковим касовим ордером №468 від 22 червеня 2015 року (а.с. 12), а також спецодяг виданий по відомості на видачу матеріальних цінностей (а.с. 6, 7). Вартість отриманого спецодягу та інструменту підтверджується копіями відповідних видаткових накладних. Зокрема, черевики вартістю 339,00 гривень, що підтверджується видатковою накладною №406 від 10 квітня 2015 року, жилет, вартістю 87,00 гривень, що підтверджується видатковою накладною №489 від 10 квітня 2015 року, каска вартістю 36,00 гривень, що підтверджується накладною №444 від 02 квітня 2015 року, куртка ватна (куфайка) вартістю 186,00 гривень, що підтверджується видатковою накладною №1072 від 03 листопада 2014 року та необхідний інструмент - молоток покрівельника, вартістю 134,83 гривні та лом вартістю 158,31 гривень, що підтверджується видатковою накладною №0004118 від 30 квітня 2015 року (а.с. 8-11). З доповідної записки виконроба ТОВ «Шинака-Україна» Наглюка О.М. від 13 липня 2015 року вбачається, що відповідач [PERSON] самовільно залишив місце роботи в місті Кутно, Республіка Польща, куди він був відряджений, та повернувся на Україну, мотивуючим тим, що йому не сподобалися умови праці. Згідно наказу №160-к від 30 вересня 2015 року про припинення трудового договору, відповідача [PERSON] було звільнено з роботи за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Згідно ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків за сукупністю таких умов: порушення працівником трудових обов'язків, наявності прямої дійсної шкоди, наявності причинного зв'язку між порушенням та шкодою, вини працівника. За змістом ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків. Відповідно до ст.135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», виходячи з вимог ст.15 ЦПК, суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. В ході розгляду справи позивачем доказана наявність умов для покладення повної матеріальної відповідальності на відповідача. Шкоди позивачу завдано внаслідок порушення трудових обов'язків покладених на відповідача. Шкода про стягнення якої просить позивач є прямою та дійсною, та заподіяна позивачу винними протиправними діями (бездіяльністю) відповідача. Згідно п.19 Постанови від 29 грудня 1992 року №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснено, що до конкретної обстановки, за якої було заподіяно шкоду, слід відносити обставини, що перешкоджали працівникові виконувати належним чином покладені на нього обов'язки, зокрема, відсутність нормальних умов зберігання матеріальних цінностей, неналежна організація праці. Разом з тим, необхідно враховувати, чи приймав працівник залежні від нього заходи до запобігання шкоди. В ході розгляду справи, судом не встановлено обставин, що перешкоджали відповідачу виконувати належним чином покладені на нього обов'язки, щодо виконання будівельних робіт, а тому суд позов задовольняє в повному обсязі. Крім того, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача в користь позивача сплачені останнім при зверненні до суду 1378 гривень судових витрат. На підставі наведеного,

Outcome: approved