Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстровано 3 особи, в тому числі відповідач, яка з 1998 року не проживає в спірній квартирі, не оплачує комунальні послуги, її особисті речі в квартирі відсутні. В спірній квартирі зареєстрований і син відповідача. Через вказані обставини позивач несе зайві витрати по утриманню власності. В добровільному порядку відповідач з реєстрації не знімається, тому він просить суд визнати відповідача та її сина такими, що втратили право користування квартирою. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник третьої особи проти позову заперечив. Позивач та відповідач в судове засідання не з'явилися про місце, час розгляду справи повідомлялися. Представник центру по наданню адміністративної допомоги у м. Суми не з'явився про місце, час розгляду справи повідомлявся. Суд, вислухавши пояснення з'явившихся учасників, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS], що підтверджується копією ордеру на житлове приміщення (а.с.13). Згідно довідки, наданої КП «Сумитеплоенергоцентраль» б/н від 1 лютого 2017 року, в квартирі зареєстровані: [PERSON], його донька [PERSON], онук [PERSON] ( а. с. 11). Згідно акту від 7 лютого 2017 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS]: [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в спірному житлі з 1998 року по теперішній час не проживають (а.с.12). Згідно відповіді КУ «Сумська міська клінічна лікарня №4» Сумської міської ради та інформаційної довідки вбачається, що [PERSON] проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а. с. 87-88). Згідно листів Сумського ДНЗ №23 «Золотий ключик» м. Суми від 8 серпня 2017 року 28 вересня 2017 року [PERSON] був вихованцем вказаної установи з 11 вересня 2013 року по 11 серпня 2017 року, в особовій справі дитини вказана домашня адреса: [ADDRESS] (а. с. 89). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач в квартирі не мешкає, дитячі речі в ній відсутні. Свідок [PERSON] пояснив, що відповідач в квартирі не проживає, виїхала разом з матір'ю. Свідок [PERSON] пояснила, що в спірній квартирі проживають позивач з дружиною та донькою [PERSON], у вказаному житлі відповідач не проживає більше 10 років. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає відповідача, вона зареєстрована в квартирі позивача, однак не мешкає там не менше 10 років. Згідно пояснень позивача відповідач не мешкає в спірному житлі з 1997 року. Відповідач в судове засідання не з'явилася, свою позицію по справі не висловила, однак зі слів представника Служби у справах дітей, відповідач позов не визнала, пояснила, що не проживає в квартирі з дитинства. Згідно висновку Служби у справах дітей Сумської міської ради від 28 листопада 2017 року, служба не погоджується з позовом [PERSON] про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] - [PERSON] разом з родиною проживає в квартирі матері за адресою: [ADDRESS]. Свою позицію обґрунтовують посиланням на ст. ст. 64, 65 Житлового кодексу України, ст. 405 ЦК України, ст. 232 Сімейного кодексу України. Відповідачем доказів на підтвердження того, що позивач чинить їй перешкоди в користуванні житлом не надано. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 1997 року у вказаній квартирі фактично не проживає, її син [PERSON] ніколи в цій квартирі не проживав, перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачам ніхто не чинив, особисті речі відповідачів в квартирі відсутні. Вирішити проблему в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості, оскільки відповідач в квартирі фактично не мешкає, не відвідує квартиру та стосунки із позивачем не підтримує. Участі у проведенні оплати комунальних послуг відповідачі не приймають. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Суд, вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним йому житлом порушується та підлягає захисту. Згідно вимог ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що доводи позивача про не проживання відповідача з дитиною в спірній квартирі понад 6 місяців без поважних причин є обгрунтованими та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Заперечення третьої особи є такими, що не заслуговують на увагу з вищенаведених підстав. Посилання на ст. 405 ЦК України в даному випадку є недоречним, оскільки квартира, в якій проживає позивач, не перебуває в його власності, вона знаходиться у користуванні, а ст. 405 ЦК України регулює право членів сім»ї власника житла на користування цим житлом. Ст. 232 Сімейного кодексу України стосується правових наслідків усиновлення і не має ніякого відношення до даної справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, та визнання [PERSON] та її сина [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю в жилому приміщенні понад 6 місяців без поважних причин.

Outcome: approved