Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивач у липні 2020 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . В будинку також зареєстрований разом з позивачем з 30.03.2001 року [PERSON] , [INFO] , який є сином позивача. Відповідач не проживає у квартирі понад п`ятнадцять років. До 2013 року іноді приїздив до позивача. Відповідач спочатку виїжджав на заробітки до Росії, останні сім років він жодного разу не приїхав, не телефонує, місцезнаходження його невідоме. Оскільки реєстрація відповідача у належній їй квартирі перешкоджає їй в отриманні субсидії та сплатою надмірних комунальних послух вимушена звернутися до суду. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 09.07.2020 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. [PERSON] пояснила, що відповідач є її сином. Працюючи у Росії спочатку 2000-х років він там залишився, оскільки одружився. Коли до 2013 році приїжджав позивач просила його виписатись з квартири, він обіцяв, але так і не зробив цього. Останні 7 років взагалі не приїжджав, не спілкується з позивачем, мав схильність до зловживання спиртними напоями. [PERSON] вказала, син добровільно виїхав з квартири, в якій зараз проживає донька позивача з онуком, місце проживання син змінив добровільне, постійно вирішив проживати за межами України. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляд. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2001 року (а.с.5). Відповідач є сином позивача і зареєстрований у квартирі [ADDRESS] (а.с.7-10). Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду показали, що є сусідами позивача, підтвердили, що [PERSON] понад 10 років не проживає по [ADDRESS] . Відповідачу ніхто не чинить перешкод у користуванні квартирою, він її залишив добровільно. Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, суд виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство (частина четвертої статті 156 ЖК України). За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до вимог статей 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи, що досліджені під час судового розгляду докази в сукупності підтверджують, що відповідач є членом сім`ї позивача, він не проживає у спірній квартирі понад 15 років, витрат на утримання житла відповідач не несе, поважних причин його не проживання у квартирі не установлено, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . За таких обставин позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved