Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

позивач та його представник просять суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 114 193 грн. 68 копійок, з яких: 113 734 грн. є сумою неповернутої позики, 459 грн. 68 копійки - 3% річних за користування неповернутими коштами, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, обґрунтовуючи позов наступним. Ним, [PERSON] 12.09.2018 року та 29.12.2018 року було укладено з відповідачем - [PERSON] два договори позики. За договором позики від 12.09.2018 року відповідач взяв у нього в борг 1 700 доларів США, які зобов'язався повернути до 13.10.2018 року. За договором позики від 29.12.2018 року відповідач взяв у нього в борг 2 400 доларів США, які зобов'язався повернути до 03.01.2019 року. Таким чином, сторони досягли згоди щодо валюти зобов'язання, строку (терміну) зобов'язання з повернення коштів та порядку розрахунку і суми боргу. На підтвердження чого, відповідачем було надано написані власноручно письмові розписки, в яких зазначена дата (строк) повернення суми позики, оригінали яких перебувають у позивача. Однак, станом на день звернення із цим позовом до суду, відповідач [PERSON] взяті на себе за зобов'язаннями обов'язки з повернення сум позик належним чином не виконав. Усі звернення до відповідача щодо повернення коштів залишаються без відповіді - усно відповідач обіцяє позивачу погасити суму боргу за позиками, однак без якоїсь видимої конкретики та з увесь час новими обіцянками щодо дат погашення у майбутньому. У зв'язку з чим, позивач змушений звернутися до суду. Відповідно до ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст. 533 ЦК України - якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами. В порушення умов Договорів та законодавства України відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання з повернення коштів, отриманих ним за договорами в позику у строк, на умовах та в порядку, передбаченому у вищезазначених договорах. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України - якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На день звернення із вказаним позовом до суду, відповідач не виконав своїх обов'язків, у зв'язку з чим, позивач вважає за доцільним також використати надане йому чинним законодавством право щодо стягнення з відповідача також 3% процентів річних за користування позикою у зв'язку із її несвоєчасним поверненням. Кошти, які відповідач не повернув позивачу складає наступну суму, яка еквівалента 2 400 та 1 700 доларів США, а разом за двома договорами 4 100 (чотири тисячі сто) доларів США - за курсом НБУ станом на момент звернення до суду (27,74 грн. станом на 01.02.2019 року) це відповідно складає - 113 734 (сто тринадцять тисяч сімсот тридцять чотири) грн. У зв'язку із неповерненням коштів у передбачений договором строк, позивач також просить стягнути із відповідача 3% річних від простроченої суми, як це передбачено ст.625 ЦК України. Вказані 3% річних за обома договорами позики становлять суму 459, 68 грн. Детальний розрахунок вищевказаної суми боргу: 1) За договором позики від 12.09.2018 року; Сума позики - 1 700 (одна тисяча сімсот) доларів США; Еквівалент у національній валюті - 1 700 дол. США*27, 74 грн. = 47 158 грн.; Строк повернення настав з 14.10.2018 року (включно) - кількість днів прострочення з вказаної и - 79 днів. 3% річних складає: 3% річних (К) визначено за формулою: R=S х 3% : 365 днів у році х К, де S - сума заборгованості за період; R - кількість днів прострочення у періоді. R = 47 158 грн. х 3%: 365 х 79 дні = 306, 52 грн. 2) За договором позики від 29.12.2018 року: Сума позики - 2 400 (дві тисячі чотириста) доларів США; Еквівалент у національній валюті - 2 400 дол. США*27, 74 грн. = 66 576 грн. Строк повернення настав з 04.01.2019 року (включно) - кількість днів прострочення з вказаної дати - 28 днів. 3% річних складає: 3% річних (R) визначено за формулою: R=S х 3% : 365 днів у році х К, де S - сума заборгованості за період; К - кількість днів прострочення у періоді. R - 66 576 грн. х 3%: 365 х 28 дні = 153,16 грн. Разом до стягнення за двома договорами позики з урахуванням процентів: 47 158 грн. + 66 576 грн. + 306, 52 грн. + 153,16 грн. = 114 193,68 грн. Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат складає суму судового збору за подання позову (1 142 грн.). Відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши сторони та вивчивши письмові докази, приходить до висновку до висновку про задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Судом установлено, що [PERSON] 12.09.2018 року та 29.12.2018 року було укладено з відповідачем - [PERSON] два договори позики. За договором позики від 12.09.2018 року відповідач [PERSON] взяв у позивача [PERSON] в борг 1 700 доларів США, які зобов'язався повернути до 13.10.2018 року. За договором позики від 29.12.2018 року відповідач [PERSON] взяв у позивача [PERSON] в борг 2 400 доларів США, які зобов'язався повернути до 03.01.2019 року. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Таким чином, установивши, що укладені сторонами письмові договори позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про виникнення між сторонами боргового зобов'язання. Відповідач умов договору позики не виконав. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Згідно статтей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України). Таким чином, [PERSON] не спростовано розписку позичальника, яка у сенсі положень частини 2 статті 1047 ЦК України посвідчує передання [PERSON] [PERSON] визначеної у розписці грошової суми. Оригінал боргової розписки знаходився у [PERSON], що є підтвердженням неповернення боргу, та був переданий суду для приєднання до матеріалів справи. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Згідно статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, передбачено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Одними з загальних засад цивільного законодавства є, зокрема, справедливість та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин (абзаци перший та другий частини першої статті 7 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. На день звернення із вказаним позовом до суду, відповідач не виконав своїх обов'язків, у зв'язку з чим, позивач вважає за доцільним також використати надане йому чинним законодавством право щодо стягнення з відповідача також 3% процентів річних за користування позикою у зв'язку із її несвоєчасним поверненням. Кошти, які відповідач не повернув позивачу складає наступну суму, яка еквівалента 2 400 та 1 700 доларів США, а разом за двома договорами 4 100 доларів США - за курсом НБУ станом на момент звернення до суду (27,74 грн. станом на 01.02.2019 року) це відповідно складає - 113 734 (сто тринадцять тисяч сімсот тридцять чотири) грн. У зв'язку із неповерненням коштів у передбачений договором строк, позивач також просить стягнути із відповідача 3% річних від простроченої суми, як це передбачено ст. 625 ЦК України. Вказані 3% річних за обома договорами позики становлять суму 459, 68 грн. Правові підстави для відмови в позові відсутні, тому суд задовольняє позовні вимоги позивача та стягує з [PERSON] на користь [PERSON] 114 193 (сто чотирнадцять тисяч сто дев'яносто три) грн. 68 копійок, з яких: 113 734 (сто тринадцять тисяч сімсот тридцять чотири) грн. є сумою неповернутої позики, 459 (чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 68 копійки - 3% річних за користування неповернутими коштами. Що стосується судових витрат, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по справі. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. З наведеної норми процесуального закону вбачається, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, на такого учасника справи покладається обов'язок компенсувати судові витрати по справі у вигляді сплати судового збору лише у розмірі 50 відсотків, адже інші 50 відсотків компенсуються позивачеві за рахунок державного бюджету. Враховуючи викладене, слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 571 грн. 00 коп., а також повернути позивачу 50 відсотків, тобто 571 грн. 00 коп. сплаченого судового збору з державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved