Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Полтавське обласне комунальне підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з позовом до відповідачів у якому просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 38041,94 грн., зазначивши, що послуги надавались за адресою: [ADDRESS] , відповідно до встановлених тарифів. Договір між сторонами не укладався. Позивачем надавались послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а відповідачі не оплачували надані послуги, в результаті чого, в період з 01.02.2015 року по 01.03.2020 року утворилась заборгованість в розмірі 32575, 25 грн. За період з 21.03.2015 по 01.03.2020 нараховано індекс інфляції в сумі 3731,35 грн. та 3% річних у сумі 1735,34 грн. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] надали до суду відзив на позовну заяву в якому просять застосувати до позову строк позовної давності за період з 01.02.2015 року по 01.03.2017 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних та здійснити перерахунок сум заявлених до стягнення. Крім того у наданих до суду письмових поясненнях від 18.11.2020 року просять також відмовити у задоволенні позовних вимог в частині нарахування індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, посилаючись на те, що договір про надання послуг між ними та позивачем укладено не було. Представник позивача ПОКПТГ «Полтаватеплоенерго» Суржинський К.О. який діє по довіреності від 02.01.2020 року в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце його проведення. У наданій суду письмовій заяві представник позивача просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав повністю. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Від відповідачів надійшли письмові заяви від 19.11.2020 року про розгляд справи без їх участі. За вказаних обставин, відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2ст.247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Судом встановлено та заперечувалося сторонами по справі, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS] , та є користувачами послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води (особовий рахунок: [NUMBER] ), які надаються позивачем - ПОКПТГ «Полтаватеплоенерго». Нарахування за вказані послуги здійснюються відповідно до встановлених тарифів: - з 01.05.2015 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 663,32 за 1 Гкал теплової енергії; - з 01.07.2016 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 1350,66 за 1 Гкал теплової енергії; - з 31.12.2017 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 1332,82 за 1 Гкал теплової енергії; - з 11.10.2018 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 1348,15 за 1 Гкал теплової енергії; - з 01.01.2019 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 1569,39 за 1 Гкал теплової енергії; При проведенні розрахунків підприємство керується Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №359 від 31.10.2006 «Про затвердження методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх користування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.11.2006 року за №1237/13111. Відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року, споживач зобов`язаний оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця. Протягом всього зазначеного періоду відповідачами частково проводилась оплата наданих послуг з теплопостачання. Однак, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок: [NUMBER] ), свідчить про неналежну оплату відповідачами наданих послуг в зв`язку з чим в період з 01.02.2015 року по 01.03.2020 року виникла заборгованість в розмірі 32575, 25 грн. Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. За змістом статті 1 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV) тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу. Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до статті 13 Закону № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону № 1875-IVспоживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Судом встановлено, що в період з 01 лютого 2015 року по 01 березня 2020 року позивач надавав послуги з теплопостачення до квартири належної відповідачам, що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунком належних до стягнення платежів, який здійснено відповідно до періоду надання послуг. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. У зв`язку з наявністю заборгованості, позивачем розраховано інфляційні втрати за період з 21 березня 2015 по 01 березеня 2020 у розмірі 3731,35 грн. та 3% річних у розмірі 1735,34 грн. (а.с. 9-12), що відповідає положенням статті 625 ЦК України. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Щодо посилання відповідачів про застосування строку позованої давності, слід зазначити наступне. Загальна позовна давність встановлена тривалістю 3 роки (ст.257 ЦК). Відповідно до ст.267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перелік випадків переривання строку позовної давності наведено і в ст. 264 ЦК. У відповіді на відзив від 17.07.2020 року (а.с. 67-71), представник позивача посилається на те, що строк позовної давності перервано проведенням відповідачами оплати заборгованості за надані послуги за період з 01.02.2015 року по 01.03.2020 року в розмірі 32 575,25 грн., що свідчить про визнання відповідачами свого боргу. Доводи відповідачів на пропуск позивачем позовної давності, суд не бере до уваги з огляду на наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя, четверта статті 267 ЦК України). Разом з тим, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, який відповідачі не оспорювали, мали місце періодичні платежі врахунок оплати послуг, зокрема вносилась оплата за надані послуги у квітні 2015 року в сумі 400 грн, , травні 2015 року в сумі 500 грн., вересні 2015 року в сумі 150 грн., жовтні 2015 року в сумі 100 грн. та грудні 2015 року в сумі 200 грн. Також періодична оплата за надані послуги з теплопостачання проводилась у березні 2016 року в сумі 500 грн., у квітні 2016 році в сумі 400 грн., у жовтні 2016 року в сумі 224,36 грн., листопаді 2016 року в сумі 200,36 грн., та у грудні 2016 року в сумі 767 грн. 02 коп. А також у 2017 року : у січні 2017 року сплачено борг в сумі 80,36 грн., у лютому 2017 року в сумі 800 грн. Враховуючи часткову оплату відповідачами заборгованості за надані послуги за період з 01.02.2015 року по 01.03.2017 року, суд не вбачає спливу строку позовної давності, оскільки мається його переривання. Врахувавши зазначене вище, суд, задовольняє позов у повному обсязі, та вважає можливим стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість, що утворилася за надані послуги у розмірі, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, у загальному розмірі 38041,94 грн. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі, в порядку ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача сплачений позивачем судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог по 1051 грн. з кожного.

Outcome: approved