Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що згідно кредитного договору від 24.06.2008 року відповідач отримав у тимчасове платне користування на умовах повернення та строковості кредит в розмірі 110\~000 доларів США з кінцевим строком погашення до 24.06.2021 року та зі сплатою 12,5 % річних з користування кредитом. У разі прострочення строків сплати чергових платежів відповідач взяв на себе зобовязання сплатити пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день такого прострочення. Однак, позичальник взяті на себе зобовязання у належний спосіб не виконав. Станом на 26.01.2015 року відповідач має заборгованість з повернення тіла кредиту в розмірі 70593,97 доларів США (в тому числі прострочену заборгованість зі сплати кредиту в розмірі 1128,40 доларів США), а також має заборгованість зі сплати відсотків в розмірі 8620,07 доларів США. У звязку з порушенням строків сплати чергових платежів відповідач має сплатити пеню в розмірі 20201,47 доларів США, що становить станом на 26.01.2015 року 319385,34 грн. Вважає, що у звязку з порушенням відповідачем взятих на себе зобовязань, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 99\~415,51 долар США, що становить 1\~571\~759,71 грн. в перерахунку на національну валюту за офіційним курсом НБУ станом на 26.01.2015 року, а також понесені по справі судові витрати. Відповідач не погоджуючись з позовом подав зустрічний позов по визнання недійсним кредитного договору та укладеного у забезпечення його виконання договору іпотеки, якій обґрунтовує тим, що умови кредитного договору мають несправедливі для позичальника умови а діяльність банку має ознаки нечесної підприємницької діяльності. Зазначає, що банк у порушення вимог закону не надав в зрозумілій формі їй інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, договором передбачена плата за дострокове погашення кредиту та встановлена плата за надання кредиту, розмір процентів за умовами договору має розраховуватися за незрозумілою формою. В судовому засідання представник ПАТ«[PERSON] Аваль» підтримав власний позов та заперечив зустрічний позов, посилаючись на безпідставність зустрічного позову. Зазначив, що просить стягнути зазначену у позові заборгованість в валюті кредиту із зазначенням її еквіваленту в гривнях за офіційним курсом НБУ станом на 26.01.2015 року. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримав позов про визнання договорів недійсними та заперечив позов банку. Суд, заслухавши пояснення представників ПАТ«[PERSON] Аваль» та [PERSON], дослідивши подані суду докази, вважає, що позов ПАТ«[PERSON] Аваль» підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову належить відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 червня 2008 року між ПАТ«[PERSON] Аваль» (банк) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір № 014\\30650\\74\\84725 за умовами якого позичальнику було надано грошові кошти у вигляді кредиту на придбання нерухомості та оплату комісії за надання кредиту у розмірі 110 000 доларів США на строк до 24.06.2021 року зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом. Позичальник зобовязувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором, сплатити пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення виконання зобовязання. Позичальник мав здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними платежами в розмірі згідно з Графіком погашення кредиту та інших платежів. Відповідно до графіку розмір щомісячно платежу встановлений в сумі 1429,74 доларів США щомісячно. Забезпеченням повного та своєчасного виконання зобовязань за кредитним договором, відповідно до п.1.1.3 укладеного кредитного договору виступала іпотека: житловий будинок в м. Суми по вул. Л. Українки, 5 та земельна ділянка після її приватизації (а.с.67-75). Окрім того, сторонами даного договору було погоджено графік погашення кредиту та сплати відсотків (а.с.76-78) Посилання представника позичальника на те, що до кредитного договору було додано два графіки погашення кредиту та є незрозумілим якій з них мав виконуватися не можуть бути взяті до уваги. Як пояснив представник банку в судовому засіданні, спочатку позичальник просила видати кредит в червні місяці, а тому був розроблений графік, виході з цього, але фактично кредит був виданий 01 липня 2015 року, а тому був розроблений та погоджений сторонами договору новий графік. Встановлено, що банком виконанні зобовязання щодо надання позичальнику кредиту (а.с. 21) за вказаним договором, але позичальник у належний спосіб припинив виконання взятих на себе зобовязань та припинив внесення щомісячних платежів визначених договором. У звязку з чим, позичальник має сплати банку пеню визначену п. 16.3 договору. Окрім, у банку на підставі 1050 ЦК України та п. 9.1 договору виникло право вимагати дострокового повернення кредиту. Встановлено, що станом 26 січня 2015 року заборгованість позичальника за даним договором становить 99\~415,51 долар США, що у перерахунку на гривню за офіційним курсом НБУ станом на дату визначену позивачем 26.01.2015 року становить 1\~571\~759,71 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 70\~593,97 доларів США в тому числі прострочена заборгованість в сумі 1\~128,40 доларів США), заборгованості зі сплати відсотків в розмірі 8\~620,07 доларів США, а також пені в розмірі 20\~201,47 долар США, що становить за офіційним курсом НБУ 319\~385,34 грн. Даний висновок суду підтверджується розрахунок банку, підстав не довіряти якому у суду не має, оскільки відповідачами не надано суду жодних доказів на його спростування. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Посилання [PERSON] на те, що їй не була надано перед укладення договору в зрозумілій формі інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, договором передбачена плата за дострокове погашення кредиту та встановлена плата за надання кредиту, розмір процентів за умовами договору має розраховуватися за незрозумілою формою, умови договору мають несправедливі для неї умови, та має місце нечесна підприємницька діяльність не заслуговують на увагу з наступних підстав. Як вже зазначалося судом, на час укладення кредитного договору банк мав на момент необхідний обсяг повноважень для здійснення кредитування в іноземній валюті, використання якої при здійсненні кредитних операцій (в кредитних зобов'язаннях) було передбачено чинним на час укладення даних договорів законодавством. Сторонами кредитного договору досягнуто згоди щодо валюти виконання грошового зобовязання та виразили її в доларах США. Процентна ставка виражена в зрозумілій формі в п. 1.2.1 в розмірі 12,5 % річних, а п. 7.1 договору визначена не формула обрахування процентів, а формула визначення щомісячного платежу, оскільки договором між сторонами визначене що повернення кредиту та сплата відсотків буде провадитися позичальником щомісячними однаковими платежами за ануітетною формою. Встановлення банком комісійних платежів за розрахунково-касове обслуговування не суперечить вимогам закону (ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність передбачено самостійне встановлення банком процентних ставок та комісійну винагороду за надані послуги), у звязку з чим визначення договором обовязку сплати такою комісії при видачі кредиту є оплатою послуг банку, а не платою за надання доступу до кредитних ресурсів, як вважає позичальник. Також не суперечить вимогам закону встановлення банком комісії за дострокове погашення кредиту. Посилання позичальника на невідповідність п. 3.4 договору (яким визначено обовязок сплати такої комісії) з обґрунтуванням цього правовою позицією ВСУ висловленою у справі № 6-80цс12 не заслуговують на увагу, оскільки дана правова позиція висловлена у інших правовідносинах та стосується заборони банку включати до умов договору положення про можливість в односторонньому порядку змінювати визначену договором плату за обслуговування кредиту та його дострокове погашення. Згідно зі ст. 627 та відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Пунктами 15.4 15.7 кредитного договору визначено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він отримав повну, доступну та вичерпну інформацію щодо умов надання кредиту за договором, а саме - щодо сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, переліком та розміром всіх комісій (тарифів) банку, що повязані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, щодо розміру, враховуючи розмір комісії (тарифів). Позичальник зазначив, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам (інтересам його сімї), є розумними та справедливими. Таким чином, спростовуються твердження позивача, щодо ненадання йому відповідачем повної, всебічної, обєктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням договору. За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору В ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» зазначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що при укладенні спірного договору сторонами було дотримано усі вимоги закону та погоджені усі істотні умови договору. Позивач добровільно погодився на укладення спірних правочинів, певний тривалий період сплачував періодичні платежі , а отже, не вважав їх несправедливими. Відповідно до вимог ст. 526, 530, 1049 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, а тому суд вважає за необхідне стягнути з позичальника на користь банку заборгованості за кредитним договором. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь банку 3654грн. на відшкодування понесених по справі судових витрат. В задоволенні позову [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved