Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позовні вимоги. \~ \~ \~ \~ Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивував тим, що даний виконавчий напис є незаконним, оскільки законодавство не передбачає можливості стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса за договором кредиту та страхування, який було укладено між сторонами. Крім того, відповідач допустив порушення у вигляді безпідставного нарахування процентів після спливу строку кредитування, а також безпідставного нарахування штрафних санкцій та компенсаційних виплат у розмірі, який перевищує половину суми, одержану позивачем за кредитним договором, а також інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором у період дії карантину. Відтак, просить суд визнати виконавчий напис, який вчинено приватним нотаріусом таким, що не підлягає виконанню. Рух справи в суді. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. Крім того, ухвалою суду в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову в справі за позовом [PERSON] до АТ «Ідея Банк», за участі третіх осіб: приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни, приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,- відмовлено. Позиція сторін по справі. \~ \~ \~ \~ Позивач в судове засідання для розгляду справи не з`явився, подав клопотання про здійснення розгляду без його участі. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив, в якому зазначив наступне. AT «Ідея Банк» надало нотаріусу всі необхідні документи в оригіналі для вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису. Зазначив, що надані документи в повній мірі встановлюють суму заборгованості позивача, як боржника, перед AT «Ідея Банк», з врахуванням усіх сплат, визначених умовами договору кредиту та страхування. Додатково наголосив\~на тому,\~що у відповідно до пункту 6 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», AT «Ідея Банк» починаючи 01 березня 2020 року зупинило нарахування неустойки (штрафу, пені) за кредитним договором. Повідомив,\~що підписавши\~кредитний договір\~сторони погодили\~всі його\~умови,\~в тому\~числі щодо\~розмірів та\~строків погашення\~грошових зобов`язань\~позивачем,\~відповідальності за\~порушення договірних\~умов кожною\~із сторін.\~Так,\~позичальник зобов`язався\~погашати кредит\~щомісячно до\~02\~числа календарного\~місяця в\~період з\~02\~вересня 2018\~року по\~30\~листопада 2021\~року у\~сумах,\~передбачених графіком\~щомісячних платежів.\~Разом з\~тим,\~виписка по\~рахунку боржника\~містить інформацію\~про те,\~що погашення\~кредитної заборгованості\~позивачем здійснювались\~лише в\~період з\~28\~грудня 2018\~року по\~23\~грудня 2019\~року.\~Отже,\~боржнику було\~достовірно відомо\~про наявність\~у нього\~кредитної заборгованості\~перед кредитором\~та доцільність\~погашення такої. Станом на\~день вчинення\~нотаріусом виконавчого\~напису,\~чи раніше,\~ним не\~було вчинено\~жодних дій\~з метою\~оскарження сум\~заборгованості в\~судовому/позасудовому\~порядку.\~При цьому,\~ознака безспірності\~грошового зобов`язання,\~щодо якого\~вчинено виконавчий\~напис,\~повинна була\~встановлюватись на\~момент його\~вчинення. Виходячи з вищенаведеного, зазначене боржником у позовній заяві про відсутність ознаки безспірності суми заборгованості не відповідає дійсним обставинам справи. Крім того, ним не доведено, у чому саме полягає спірність заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі, що є його обов`язком в таких категоріях справ. Щодо дійсності\~та чинності\~положень Постанови\~Кабінету Міністрів\~України №662,\~зазначив наступне. У своїй постанові від 23 січня 2020 року Верховний Суд підтвердив чинність постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року та зазначив, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Вказане й було виконано приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису №2692 від 16 липня 2021 року про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором. Відтак, враховуючи вищевикладене в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Третя особа по справі приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. подала до суду клопотання про здійснення розгляду без її участі. Третя особа по справі, -приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю.А. будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи свого представника до суду не направила. Письмових пояснень по справі не надано. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом було встановлено, що між [PERSON] та AT «Ідея Банк» було укладено кредитний договір №Z02.00210.004601553 від 30.11.2018, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 70 282,00 гривень включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник одержав кредит і зобов`язався повернути його з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. АТ «Ідея Банк» було надано [PERSON] грошові кошти, що підтверджується випискою по рахунку [PERSON] за період з 30 листопада 2018 року по 13 липня 2021 року. Однак останнім було порушено грошові зобов`язання, внаслідок чого у нього виникла кредитна заборгованість, що станом на 07.06.2021 становила 86 676,85 гривень, з яких: 19 767,97 грн. -строковий основний борг; 39 314,73 грн - прострочений основний борг; 8 355,09 грн - прострочені проценти; 80,12 грн - строкові проценти; 365,47 грн - строкова плата за обслуговування кредиту 18 596,61 грн - прострочена плата за обслуговування кредиту; 196,86 грн - пеня. 07 червня 2021 року АТ «Ідея Банк» було направлено на адресу позивача вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань, яка останнім була залишена без уваги. Відтак, AT «Ідея Банк» з метою вчинення нотаріусом виконавчого напису було подано відповідні документи, у тому числі: 1. Заяву про вчинення виконавчого напису №12.4.2/50116 від 13.07.2021; 2.Вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань №12.4.2/ Z02.00210.004601553 від 07.06.2021. 3. Довідку про ненадходження платежів №12.4.2/50650 від 13.07.2021. 4.Довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором №Z02.00210.004601553 від 30.11.2018, станом на 07.06.2021. 5. Виписку по рахунку за період із 30.11.2018 по 13.07.2021; 6. Кредитний договір №Z02.00210.004601553 від 30.11.2018; 7.Заяву Z02.00210.004601553 про акцепт публічної оферти AT «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку AT «Ідея Банк» від 30.11.2018. 8. Опис вкладення у цінний лист. 9. Список №11. 10. Фіскальний чек AT «Укрпошта». 11. Список від AT «Укрпошта». 12.Детальний розрахунок заборгованості [PERSON] відповідно до умов кредитного договору. На підставі\~вищевказаних документів,\~16\~липня 2021\~року приватним\~нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості за період з 04 березня 2020 року по 07 червня 2021 року в розмірі 88576,85 грн. Постановами приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. від 02 вересня 2021 року було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на кошти боржника. Мотиви прийняття рішення судом. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5\~(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29червня 1999року№ 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц із подібних правовідносин, а також у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року по справі № 200/16871/17-ц. Відповідно до ч.1-4\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами було укладено кредитний договір. Згідно умов вказаного договору, позивач отримав кредит в розмірі 70\~282 грн., однак взяті на себе обов`язки не виконав. При цьому, АТ «Ідея Банк» було виконані вимоги законодавства щодо вчинення виконавчого напису та надані всі необхідні документи для його вчинення, зокрема, заяву про вчинення виконавчого напису, договір кредиту та страхування, виписку з рахунку боржника, довідку-розрахунок заборгованості за договором кредиту та страхування, довідку про ненадходження платежів, вимогу до боржника про усунення порушень за кредитним договором, докази направлення даної вимоги боржнику та докази її отримання боржником, тощо. Дані документи підтверджують те, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису позивач дійсно мав безспірну заборгованість перед стягувачем в сумі 86676,85 гривень, оскільки отримав від АТ «Ідея Банк» вимогу про усунення порушень за кредитним договором на таку ж суму, в результаті чого був вчасно проінформований про наявність заборгованості та мав можливість надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги АТ «Ідея Банк». [PERSON] мав можливість подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно б виключало можливість вчинення виконавчого напису, проте жодних дій не вчинив та борг не погасив, що АТ «Ідея Банк» підтвердило довідкою про ненадходження платежів. З огляду на це, не знайшли свого підтвердження посилання позивача на те, що нотаріус не мав права вчиняти спірний виконавчий напис, оскільки не мав в розпорядженні документів, необхідних для цього. Навпаки, зазначене спростовується наявними в матеріалах справи документами. Крім того, помилковими є твердження позивача, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису нотаріусом було порушено вимоги cт. ст.\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», оскільки виконавчий напис вчинено не на оригіналі кредитного договору. Підпунктами 5.2. та 5.3 пункту 5 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, встановлено, якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій. Відтак, законом передбачено можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса на копії кредитного договору, як і викладення його змісту на окремому бланку, чому в повній мірі кореспондує також позиція Великої Палати Верховного Суду, висловлена у постанові від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17, згідно якої суд, надаючи оцінку аналогічним за змістом правовідносинам, зазначив наступне: «у даному випадку вчинено виконавчий напис, в якому зазначено, що він стосується саме певного, визначеного у написі договору. Його вчинення на окремому документі не спростовує відсутність зобов`язання та не впливає на дійсність виконавчого напису». Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 6 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. У зв`язку із цим, AT «Ідея Банк» починаючи 01 березня 2020 року зупинено нарахування неустойки (штрафу, пені) за кредитним договором. Щодо дійсності\~та чинності\~положень Постанови\~Кабінету Міністрів\~України №662,\~суд зазначає\~наступне. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 не визначено моменту з якого втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, внаслідок чого така втрачає чинність в загальному порядку, встановленому законом для нормативно-правових актів, що узгоджується з наступним. Відповідно до пункту 10.2. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень. При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим. Скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Зважаючи на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 було саме визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року, то вбачається, що така може втратити чинність лише на майбутнє з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття спірного акту. Разом з тим, резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 не містить відомостей про те, з якого саме моменту втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662, внаслідок чого така, як вже вказувалося, втрачатиме чинність в загальному порядку, а саме відповідно до Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 №32/5. Згідно з підпунктом 4.2. вище вказаного Порядку підставами для скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта є: набрання законної сили судовим рішенням про визнання нормативно-правового акта незаконним чи таким, що не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили повністю або в окремій його частині. Нормативно-правовий акт, рішення про державну реєстрацію якого скасовано, не є чинним з дня його виключення з державного реєстру, крім випадків визнання нормативно-правових актів нечинними судом (пункт 16 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру). В постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2020 по справі №355/1214/16-ц підтвердив чинність постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, зазначивши наступне: «При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Так, відповідно до пункту 2 Переліку, для одержання виконавчого напису додаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». \~ \~ \~ \~Відтак, зважаючи на те, що спірний виконавчий напис вчинено до втрати чинності і постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 (пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 №1172), оскільки така залишається чинною станом на день розгляду позовної заяви, - оспорюваний документ вчинено з додержанням вимог чинного законодавства, а стягнута заборгованість є безспірною. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що при вчинені виконавчого напису приватним нотаріусом не були дотримані вимоги діючого законодавства щодо його вчинення. Позивач не довів та не надав належні та допустимі докази порушення норм законодавства щодо вчинення нотаріального напису, обґрунтованості зазначеного порушення, а тому суд приходить до висновку, про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed