Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 17 461,84 грн - борг за оплату житлово-комунальних послуг, 599,00 грн - інфляційні нарахування, 380,16 грн - 3% річних, 72,26 грн - пеня, 1 921,00 грн - судовий збір. У обґрунтуванні позову позивач зазначив, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] . 25 грудня 2014 року між позивачем та відповідачами було укладено договір про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та сприяння у отриманні комунальних послуг № 14/02/05/640. Однак відповідачі за спожиті послуги не сплачують. У зв`язку з чим у них перед позивачем утворилася вищевказана заборгованість. 18 грудня 2019 року за вказаним вище позовом відкрито спрощене позовне провадження. У судове засідання представник позивача не з`явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій також не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідачам на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . 25 грудня 2014 року між позивачем та відповідачами було укладено договір про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та сприяння у отриманні комунальних послуг № 14/02/05/640. Частиною 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивачем надано письмові докази про понесення щомісячних грошових витрат на утримання будинку [ADDRESS] , які не спростовані відповідачем. Також відповідачами не надано належних та допустимих доказів щодо сплати ними грошових коштів на утримання будинку, в якому знаходяться їхня квартира. У зв`язку з неналежною сплатою відповідачами грошових коштів на утримання квартири [ADDRESS] у них перед позивачем за період з 21.07.2018 по 22.10.2019 утворилася заборгованість у розмірі 17 461,84 грн - борг за оплату житлово-комунальних послуг, 599,00 грн - інфляційні нарахування, 380,16 грн - 3% річних, 72,26 грн - пеня. Положення статті 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Беручи до уваги наведене та те, що відповідачі не виконували своїх зобов`язань щодо сплати грошових коштів на утримання квартири, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судові витрати в сумі 960,50 грн з кожного. Враховуючи вищенаведене, ст. 319, 322, 525, 526, 625 ЦК України та

Outcome: approved