Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Позиція сторін у справі У липні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрована матір позивача - [PERSON] , яка з 1996 року не проживає за цією адресою. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі позбавляє позивача можливості оформити субсидію та здійснювати право розпорядження у повному обсязі. Позивач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. За правилами частини першої статті 223 ЦК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до договору купівлі-продажу від 27 листопада 1996 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 12 липня 2019 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З акту від 25 квітня 2019 року, затвердженого ДП «ЕКО», вбачається, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 1996 року. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вини проживають, що суттєво відрізняє їхній правовий статус від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема, право розпорядження цим майном. Разом із тим їм належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обмеження (позбавлення) права користування житлом можуть обумовити тільки такі дії членів сім`ї власника житла, які пов`язані зі зловживанням ними своїми правами або з невиконанням покладених на них обов`язків і безпосередньо порушують при цьому права та законні інтереси інших осіб. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] понад один рік, поважних причин такої відсутності судом не встановлено, а тому позов підлягає задоволенню. За правилами статті 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 768, 40 грн.

Outcome: approved