Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

Позивач ТОВ «Місто для людей Енергодар» звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з первинною позовною заявою до відповідача [PERSON] та відповідача [PERSON] (т.1 а.с.2-5зворот), уточнивши яку в частині кола відповідачів та заявивши вимоги лише до відповідача [PERSON] (т.1 а.с.231-234, 244-247), просить суд стягнути на свою користь заборгованість по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01.08.2018 р. по 01.02.2020 р. у розмірі 6646 грн. 82 коп. В обґрунтування вимог позову, зазначає, що рішенням виконкому Енергодарської міської ради №161 від 06.06.2018 р. ТОВ «Місто для людей Енергодар» починаючи з 01.08.2018 р. обслуговує багатоквартирні будинку в місті Енергодарі. 08.06.2018 р. було укладено Договір №08/06/2018-83 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком між ТОВ «Місто для людей Енергодар» та від імені співвласників багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] - міським головою міста Енергодара Музикою П.О. якого уповноважено на укладання цього договору пунктом 3 рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 06.06.2018 р. №161. Відповідно до вказаного Договору №08/06/2018-83 на співвласників багатоквартирного будинку покладено обов`язок сплачувати за надані послуги з управління багатоквартирним будинком. Пунктом 5 Договору визначено розмір і форму оплати послуг управителя відповідно до якого, замовник сплачує за надані послуги управителем щомісяця додатково до встановленого тарифу на житлово-комунальні послуги для житлових та нежитлових приміщень в розмірі 6,20 гривень на місяця за 1 квадратний метр у загальній площі житлового або нежитлового приміщенні у об`єкті яке перебуває у власності або у користуванні кожного зі співвласників. На відповідача [PERSON] було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] та за період з 01.08.2018 р. по 01.02.2020 р. мешканцю багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] було надано послуги з управління багатоквартирним будинком. Кожного місяці споживач повинен сплачувати за надані послуги з управління багатоквартирним будинком у своїй квартирі 434,99 грн., яка розраховується за формулою: (тариф) х (на загальну площу квартири). Боржник не здійснила оплату за надані послуги з управління багатоквартирним будинком в наслідок чого виникла заборгованість, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з позовом. Відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважаючи їх незаконними та необґрунтованими, просить в задоволенні відмовити. На обґрунтування заперечень викладених у відозву посилається на невідповідність умов Договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком та визначеному в ньому тарифу положенням законодавства. Зазначає на незрозумілість проведення позивачем розрахунку заборгованості у довідці №01/419-03 від 16.07.2021 р. Вважає, що вказаний у розрахунку період з серпня 2018 року по січень 2020 року не співпадає зі строком дії договору, який закінчився 08.06.2019 р. Вимоги про стягнення витрат з правничої допомоги також вважає безпідставними. В задоволенні позову просить відмовити (т.1 а.с.181-182зворот). Позивачем ТОВ «Місто для людей Енергодар» надана до суду відповідь на відзив у якій заперечення відповідача викладені у відзові на позовну заяву вважає безпідставним, вимоги позову обґрунтованими. Вважає посилання відповідача на невідповідність умов Договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком положенням законодавства, безпідставними, зазначаючи, у тому числі, що рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради №161 від 06.06.2018 р. «Про призначення управителя багатоквартирних будинків», виконавцем послуг з управління багатоквартирними будинками визначено ТОВ «Місто для людей Енергодар» за об`єктом конкурсу №1 та за об`єктом конкурсу №2 і уповноважено міського голову Музику П.О. , підписати з ТОВ «Місто для людей Енергодар», від імені співвласників багатоквартирного будинку, договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за кожним багатоквартирним будинком, що входив в об`єкт конкурсу №1 та конкурсу №2, строком на один рік, не скасовано, а отже воно є чинним. Посилання відповідача на строку дії Договору вважає безпідставними враховуючи і те, що жодна з його сторін не відмовилась від Договору, а отже він продовжує свою дію. Заперечення з приводу вимог про стягнення витрат з правничої допомоги вважає безпідставними. Позовні вимоги просить задовольнити (т.1 а.с.195-198). В судове засідання, для розгляду справи по суті, позивач ТОВ «Місто для людей Енергодар», не з`явився, представником позивача за письмовою довіреністю (т.2 а.с.27-28) - адвокатом Турчинським М.І. надано до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника позивача (т.2 а.с.26-26зворот). Будь-яких інших заяв або клопотань позивачем в судове засідання надано не було. В судовому засіданні відповідач [PERSON] , позовні вимоги визнала частково, вважаючи, що загальна сума позову не може бути більшою за 3396,12 грн., оскільки повинна відповідати фактично виконаним роботам, надавши свій розрахунок. Зазначивши, також, що відповідно до «Розрахунку вартості послуг з утримання будинку та прибудинкової території», який на її адресу надсилався позивачем для їх оплати, вказано і послуги які фактично позивачем в будинку не надавались та не виконувались, проте вказуються до стягнення у «Розрахунку вартості послуг з утримання будинку та прибудинкової території». Так, протягом всього періоду, не проводився позивачем «Поточний ремонт загального майна багатоквартирного будинку», місячна вартість якого визначена позивачем у «Розрахунку вартості послуг з утримання будинку та прибудинкової території» в сумі 169,79 грн.. Відповідні Акти які б підтверджували виконання таких робіт матеріали справи не містять. Отже, виходячи з розміру щомісячної оплати за нараховані проте невиконувані роботи з «Поточного ремонту загального майна багатоквартирного будинку» протягом всього періоду, становитиме загальний розмір у 2886,43 грн. Також, позивачем у період з 01.10.2019 р. по 31.12.2019 р. не виконувалось і зазначене у «Розрахунку вартості послуг з утримання будинку та прибудинкової території» - «технічне обслуговування ліфта», щомісячна плата за яке значиться в розмірі 50,52 грн., таким чином не підлягає оплаті за вказаною зазначено послугою загальна сума в розмірі 151,56 грн. Крім того вказує, що протягом періоду який заявляється позивачем до стягнення, не виконувались і наступні послуги зазначені у «Розрахунку вартості послуг з утримання будинку та прибудинкової території», такі як: «Прибирання сходових клітин», «Прибирання підвалів, технічних поверхів та криш». Окрім цього, вважає безпідставним і визначену «Розрахунком вартості послуг з утримання будинку та прибудинкової території» нарахування з «Винагороди управителю». Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача, суд, враховуючи, що його явка не визнавалась обов`язковою (п.3 ч.2 ст.43 ЦПК України), представником позивача надано письмову заяву про розгляд справи без участі позивача, правову позицію Верховного Суду у постанові від 24.01.2018 р. по справі №907/425/16, що застосовується судом відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, в якій роз`яснено, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи та їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, відсутність будь-яких заяв, клопотань та інших обставин, які перешкоджають розгляду даної справи, суд вважає можливим провести її розгляд у відсутності представника позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази відповідно до положень ст.89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Встановлено, що Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради 06.06.2018 р. прийнято рішення №161 «Про призначення управителя багатоквартирних будинків», виконавцем послуг з управління багатоквартирними будинками визначено ТОВ «Місто для людей Енергодар» за об`єктом конкурсу №1 та за об`єктом конкурсу №2 і уповноважено міського голову Музику Павла Олексійовича , від імені співвласників багатоквартирного будинку підписати з ТОВ «Місто для людей Енергодар» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за кожним багатоквартирним будинком що входив в об`єкт конкурсу №1 та конкурсу №2, строком на один рік (т.1 а.с.7), яке при цьому, не містить строку на який ТОВ «Місто для людей Енергодар» визначено управителем багатоквартирних будинків в місті Енергодарі. Та відповідно до приписів положень частини 5 статті 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», який набрав чинності 01.07.2015 р., в разі, якщо управителя призначено на конкурсних засадах, ціна за послуги з управління багатоквартирним будинком визначається за результатами конкурсу, а договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя. Відповідно до приписів п.14 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування», у тому числі, і міський голова представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності. Відповідно до п.5 ст.13 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №150 від 13.06.2016 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.2016 р. за №893/29023, було затверджено «Порядок проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку» (далі - Порядок №150), приписами пункту 6 розділу V якого визначалось, що протягом п`яти календарних днів з дня прийняття виконавчим органом місцевої ради рішення про призначення управителя, з переможцем конкурсу укладається договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком за кожним багатоквартирним будинком, що входив в об`єкт конкурсу, строком на один рік, який, від імені співвласників багатоквартирного будинку підписує уповноважена особа виконавчого органу місцевої ради, за рішенням якого призначається управитель. Судом не встановлено наявності доказів якими зазначене вище рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради №161 від 06.06.2018 «Про призначення управителя багатоквартирних будинків» визнано недійсним чи його скасовано, у встановленому законом порядку. 08.06.2018 р. між співвласниками багатоквартирного будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , від імені яких діє Енергодарський міський голова Музика Павло Олексійович, який уповноважено на укладання цього договору рішенням виконавчого комітету ЕМР від 06.06.2018 р. №161, згідно з Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», надалі іменовані - «Замовник», з однієї сторони та ТОВ «Місто для людей Енергодар», в особі директора Шепеленка Володимира Миколайовича , що діє на підставі Статуту, який надалі йменується - «Управитель», з іншої сторони, було укладено Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №08/06/2018-83 (далі - Договір №08/06/2018-83) (т.1 а.с.8-10зворот). Відповідно до п.5 Договору №08/06/2018-83, сторони погодились, що замовник сплачує за надані управителем послуги щомісяця додатково до встановленого тарифу на житлово-комунальні послуги для житлових та нежитлових приміщень 6,20 гривень на місяць за 1 квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у Об`єкті, яке перебуває у власності або користуванні кожного зі Співвласників (т.1 а.с.8). Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком у разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу. Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватись виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку визначених таким договором. Відповідно до п.3 Договору №08/06/2018-83, в управління передається майно об`єкта, що належить власникам (співвласникам) окремих приміщень на праві спільної власності. Відповідно до п.20 та п.21 Договору №08/06/2018-83, надання послуг з управління багатоквартирним будинком розпочалось з 01.08.2018 року та Договір діє до 08.06.2019 р. (т.1 а.с.10) і в силу положень ч.6 ст.11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», договір вважається продовженим на наступний однорічний строк, якщо за один місяць до закінчення строку дії жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про відмову від договору. Наявності такої відмови від сторін Договору, судом не встановлено, як і не встановлено наявності доказів які б свідчили на те, що Договір №08/06/2018-83 було припинено з підстав визначених і умовами самого Договору, або його скасовано чи визнано недійсним у встановленому законом порядку. Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», із змінами, управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Відповідно до положень п.1 Договору №08/06/2018-83, управитель, зобов`язався надавати замовникові послуги з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях (далі - об`єкт), для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень (далі - мешканців об`єкта) у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості (далі - послуги), а замовник надає право управителю відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, а також відшкодовувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлінням об`єктом (т.1 а.с.8). Відповідно до приписів положень ст.12, ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. №1875-IV в редакції винній на час прийняття Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради рішення №161 від 06.06.2018 р. та укладання Договору №08/06/2018-83, послуги, що відповідно до п.1 Договору №08/06/2018-83 зобов`язався надавати ТОВ «Місто для людей Енергодар», відносились до житлово-комунальних послуг. На час надання послуг з управління багатоквартирним будинком за Договором №08/06/2018-83, був чинним Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 09.11.2017 р. №2189-VІІІ, частиною 1 статті 5 якого, послугу з управління багатоквартирним будинком віднесено до житлово-комунальної послуги, яка включає в себе: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Нормами ст.ст.525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Згідно підпункту 2 пункту 10 Договору №08/06/2018-83, управитель (тобто ТОВ «Місто для людей Енергодар») зобов`язався надавати послуги відповідно до вимог правил управління будинком, у тому числі: планувати заходи щодо збереження і сталого функціонування об`єкта та організовувати надання його мешканцям житлово-комунальних послуг відповідно до стандартів, нормативів, норм, порядків і правил; вести передбачену законодавством звітність, а також технічну документацію щодо стану об`єкта; забезпечувати належну експлуатацію та утримання об`єкта відповідно до його цільового призначення і здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир та приміщень такого об`єкта; надавати необхідну інформацію мешканцям об`єкта, а також власникам (співвласникам) окремого приміщення, які в ньому не проживають, і в разі тимчасового припинення надання послуги, передбаченої цим договором; проводити відповідний перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження якості (т.1 а.с.9). Згідно підпунктів 7, 8, 9 пункту 10 Договору №08/06/2018-83, управитель (ТОВ «Місто для людей Енергодар») зобов`язався: планувати та провадити діяльність з управління об`єктом відповідно до стандартів, нормативів, норм, порядків і правил; зберігати документацію передбачену правилами управління будинком; проводити огляд основних конструктивних елементів будинків і споруд об`єкта, за результатами якого складати відповідні акти та забезпечувати проведення профілактичних, поточних, капітальних та аварійних ремонтів згідно із стандартами, нормативами, нормами, порядками, правилами, вимогами щодо строків та регламентами (т.1 а.с.9). Відповідно до ч.1, ч.5 ст.16 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно, крім часу перерв на: 1) проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами; 2) міжопалювальний період для систем опалення виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами; 3) ліквідацію наслідків аварії. У разі настання перерв, визначених цією статтею, плата за відповідні житлово-комунальні послуги за час таких перерв не нараховується. Відповідно до п.1 ч.2 ст.8 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 16 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, обов`язок забезпечення відповідності якості послуги з управління встановленим вимогам та договору покладається на управителя багатоквартирного будинку. Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до п.1, п.5 ч.2 ст.7 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до приписів частини 1 статті 9 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Обов`язок щодо оплати споживачами житлово-комунальних послуг, закріплений також у статтях 67, 68 Житлового кодексу Української РСР, якими передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймачі (власники) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Разом з тим, відповідно до пунктів 1, 5, 6 частини 1 статті 7 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, споживач має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п.1); на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості (п.5); на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг (п.6). Відповідно до правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 р. у справі №6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 р. у справі №751/3840/15-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, при цьому, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг укладеного безпосередньо зі споживачем послуг, само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до правової позиції викладеної в постановах Верховного Суду від 20.04.2016 р. у справі №6-2951цс15, від 26.09.2018 р. у справі №750/12850/16-ц, від 06.11.2019 р. у справі №642/2858/16, зобов`язання оплатити житлово-комунальні послуги виникає у будь-якого споживача, якщо ці послуги були фактично надані (а не тільки нараховані). Отже, обов`язок відповідача щодо сплати послуг не залежить від обставин укладення договору безпосередньо з самим споживачем та не є підставою для їх несплати за відсутності відповідного договору, а залежить від того, чи були такі послуги надані та їх обсяг. Позивачем заявляється до стягнення з відповідача заборгованість за період з 01.08.2018 р. по 01.02.2020 р. в розмірі 6646,82 грн. (т.1 а.с.5) та на підтвердження надається Довідка №01/419-03 від 16.07.2020 р. (далі - Довідка) (т.1 а.с.6), зі змісту якої встановлено, що вона містить проведений позивачем розрахунок заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] відкритого на відповідача [PERSON] , яка мешкає по [ADDRESS] . Відповідно до розрахунку вказаного у Довідці, заборгованість в сумі 6646,82 грн. - складається із щомісячних платежів нарахованих позивачем за 17 (сімнадцять) місяців на загальну суму у 7174,86 грн. за вирахуванням оплати в розмірі 528 грн. здійсненої відповідачем у грудні 2018 року, що останньою не заперечується. При цьому, суми нарахувань у період з 01.10.2019 р. по 01.01.2020 р. містять показники сум які є меншими за суми нараховані в інші місяці, при цьому, обґрунтувань таких сум позивачем не наведено та іншого розрахунку, з якого вбачалось з яких саме послуг складається визначена позивачем заборгованість і чому наведені суми щомісячного розрахунку різняться, позивачем не надано. Разом з тим, відповідачем частково визнаються вимоги щодо стягнення розміру заборгованості та надається «Розрахунок вартості послуг з утримання будинку та прибудинкової території» в якому зазначено, що його здійснено ТОВ «Місто для людей Енергодар», адреса: [ADDRESS] , [PERSON] та вказано Банковські реквізити для сплати (далі - Розрахунок вартості послуг) (т.2 а.с.29-29зворот). Підстав неприйняття якого як доказу виду послуг, які повинні щомісяця надаватись відповідачу позивачем та їх вартості, судом не встановлено, враховуючи, і те, що наданий позивачем «Кошторис фактичних витрат з управління багатоквартирним будинком» (далі - Кошторис) (т.1 а.с.201) не може бути належним доказом виду послуг які повинні надаватись позивачем відповідно до умов Договору №08/06/2018-83, оскільки він не доводить виду послуг які повинні щомісячно надавались позивачем відповідачу та їх щомісячної вартості. Крім того, Кошторис не містить і зазначення щомісячної вартості послуг та коли саме (помісячно) вони надавались і сам по собі є лише підтвердженням того, які послуги були надані та загальні понесені позивачем витрати за цими послугами. Даних щодо послуг які не були надані позивачем чи надані не в повному обсязі, наданий Кошторис не містить. При цьому, у ньому зазначено період з 09.2018 по 09.2020 з якого неможливо встановити чи всі зазначені в ньому послуги та понесені фактичні витрати були надані саме у період який заявляється позивачем: з 01.08.2018 р. по 01.02.2020 р., а розрахунок наведений у Довідці (т.1 а.с.6) - не містить даних з будь-яких послуг які відповідно до зазначених вище умов Договору №08/06/2018-83 зобов`язався надавати позивач. Крім того і самі умови Договору №08/06/2018-83 містять лише загальне зазначення послуг які зобов`язався надавати позивач та не містить які послуги щомісячно зобов`язаний надавати позивач та їх щомісячної вартості, не містять таких даних і будь-які інші матеріали наявні у справі. Крім того, слід зазначити, що загальний розмір вартості послуг який пред`явлено до сплати за місяць відповідачу вказаним Розрахунком вартості послуг - становить 434,99 (т.2 а.с.29), що повністю відповідає розміру помісячної вартості, який, як зазначає позивач у змісті позову (т.1 а.с.2зворот, абзац 4), повинна була сплачувати відповідач кожного місяця по своїй квартирі. З даних Розрахунку вартості послуг, встановлено, що сума у 434,99 складається з наступних послуг та їх вартості за місяць: 1. Прибирання прибудинкової території - 44,20; 2. Прибирання сходових клітин - 51,92; 3. Прибирання підвалів, технічних поверхів та криш; 4. Технічне обслуговування ліфтів; 5. Технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем тепло-водо-постачання, водовідведення, злив каналізації - 23,15; 6. Дератизація - 2,10; 7. Дезінсекція - 2,10; 8. Обслуговування димових та вентиляційних каналів - 0,70; 9. Технічне обслуговування систем електропостачання та електрообладнання, систем протипожежної автоматики, та інше - 17,54; 10. Поточний ремонт загального майна багатоквартирного будинку - 169,79; 11. Освітлення місця загального користування та підвалів, підкачування води - 48,31; Енергопостачання ліфтів - 13,93; 13 Винагорода управителю - 12,63 (т.2 а.с.29). Відповідач вважає, що «Винагорода управителю» не повинна сплачуватись, а отже її вартість, за весь період, повинна бути вирахувана із загальної суми заборгованості заявлено до стягнення позивачем. Разом з цим, як зазначалось вище, Договір №08/06/2018-83 або певні його умови не визнано недійсним чи припиненим та як зазначено у п.п.8 п.11 Договору №08/06/2018-83, управитель має право отримувати плату за виконання своїх обов`язків, а також кошти відшкодування за здійснені ним витрати з управління будинком (т.1 а.с.9зворот). Приписами п.3 ч.1 ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що до витрат на управління багатоквартирним будинком відноситься і витрата на винагороду управителю. Таким чином, заперечення відповідача щодо неврахування розміру за «Винагороду управителю», як в загальну суму щомісячного розміру платежу, а отже і у весь період, що заявляється позивачем до стягнення, є безпідставним. Відповідачем заперечується щомісячне надання позивачем, протягом вказаного позивачем періоду, наступних послуг значених у Розрахунку вартості послуг (т.2 а.с.29), таких як: «Прибирання сходових клітин», «Прибирання підвалів, технічних поверхів та криш», «Поточний ремонт загального майна багатоквартирного будинку», а також зазначається, що в період з 01.10.2019 р. по 31.12.2019 р. не надавалась послуга з «Технічне обслуговування ліфта». Надання позивачем щомісяця протягом періоду з 01.08.2019 р. по 01.02.2020 р. інших послуг зазначених у Розрахунку вартості послуг (т.2 а.с.29), відповідачем не заперечується. Разом з тим, з аналізу даних наведених у наданих позивачем до матеріалів справи Актів про приймання-виконання робіт (т.1 а.с.43-156), щодо співставлення їх з послугами, щомісячне надання яких у повному обсязі та частково заперечуються відповідачем, про що вказано вище, судом встановлено наступне. Актів які б підтверджували надання у період з 01.08.2018 р. по 01.02.2020 р. такої послуги як «Поточний ремонт загального майна багатоквартирного будинку», щомісячна вартість якої зазначена 169,79 грн. - не міститься. Відсутність понесення позивачем витрат за вказаною послугою - не міститься і у «Кошторисі фактичних витрат з управління багатоквартирним будинком» (т.1 а.с.201). Будь-яких доказів, що позивачем надавалась, протягом періоду який заявляється позивачем до стягнення з відповідача, зазначена у Розрахунку вартості послуг (т.2 а.с.29), така послуга як «Поточний ремонт загального майна багатоквартирного будинку», наявні у суду матеріали не містять. Тобто і підстав враховувати у щомісячні платежі за період з 01.08.2018 р. по 01.02.2020 р., а отже і у загальну суму заборгованості, яка заявляється до стягнення позивачем, вартості послуги «Поточний ремонт загального майна багатоквартирного будинку», яка не була надана, враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд не вбачає. Судом, виходячи з щомісячної вартості вказаної послуги - у 169,79 грн., яка, як встановлено вище, входить у загальний розмір щомісячного нарахування, та кількості місяців - 17 (сімнадцять), за які позивачем проведено нарахування загального розміру заборгованості, встановлено, що підлягає відрахуванню із загальної суми заявленої до стягнення позивачем з відповідача - розмір у 2886,43 грн. (169,79х17) - загальна сума вартості послуги «Поточний ремонт загального майна багатоквартирного будинку», надання якої не доводиться жодним доказом. Крім того, з наданих Актів, судом встановлена відсутність доказів надання у період з 01.11.2019 р. по 31.01.2020 р. (включно), тобто за 3 (три) місяці, такої послуги, зазначеної у Розрахунку вартості послуг (т.2 а.с.29), як: «Технічне обслуговування ліфта», щомісячна плата за яку вказана в сумі 50,52 грн., а ні за період який заперечується відповідачем: з 01.10.2019 р. по 31.12.2019 р.. Будь-які інші докази надання у період з 01.11.2019 р. по 31.01.2020 р. (включно) даної послуги - матеріали справи не містять. Ненадання вказаної послуги у інший період, тобто з 01.08.2018 р. по 31.10.2019 р. (включно), судом не встановлено та відповідачем не заперечується. Таким чином, з загальної суми заборгованості підлягає і вирахування суми загальної вартості послуги «Технічне обслуговування ліфта» за 3 (місяці) періоду з 01.11.2019 р. по 31.01.2020 р. (включно), розмір якої становить 151,56 грн., оскільки у зв`язку з недоведенням її надання відповідачу у встановлений судом період, підстав її стягнення з відповідача на користь позивача, за наведених вище положень законодавства, не вбачається. Заперечення відповідача щодо ненадання у період з 01.08.2018 р. по 01.02.2020 р. таких послуг як: «Прибирання сходових клітин» та «Прибирання підвалів, технічних поверхів та криш», не доведено відповідними доказами та спростовуються даними зазначених вище Актів, а підстав неврахування їх вартості у загальний розмір заборгованості, відсутні. Слід також зазначити, що позивачем, у змісті позову (а.с.233зворот, 246зворот - абзац 11), вказано, що на те, що всі наявні документи справи [PERSON] стосовно заборгованості надані до суду з позовом в копіях. Позивачем не вказувалось про неможливість надання разом з позовною заявою (ч.2 ст.83 ЦПК України) усіх доказів обставин на які він посилається на доведення здійсненого ним розрахунку розміру заборгованості, не заявлялось суду клопотань про витребування доказів, в разі неможливості їх надання позивачем (ч.1 ст.84 ЦПК України), як і не надходило від позивача клопотань про призначення у справі експертиз з метою доведення розміру заборгованості заявленого у вимогах позову. Таким чином, загальна сума заборгованості в розмірі 6646,82 грн., яку просить позивач стягнути з відповідача на свою користь, за період: з 01.08.2018 р. по 01.02.2020 р., підлягає зменшенню на розмір послуг надання яких позивачем не доведено, тобто: на суму у 2886,43 грн. - «Поточний ремонт загального майна багатоквартирного будинку» за період з 01.08.2018 р. по 01.02.2020 р. та на суму у 151,56 грн. - «Технічне обслуговування ліфта» за період з 01.11.2019 р. по 31.01.2020 р.. Отже, сума яка залишається становить загальний розмір у 3608,83 грн. (6646,82-2886,43-151,56) та саме вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період: з 01.08.2018 р. по 01.02.2020 р. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позову на суму в розмірі 3608,83 грн., інша частина вимог задоволенню не підлягає. Згідно приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення. Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн., що підтверджується платіжним дорученням №29 від 31.07.2020 р. (т.1 а.с.1), а отже враховуючи приписи ст.141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат з правничої допомоги про які просить позивач, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями частин 1 та 2 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п.1 ч.2); розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п.2 ч.2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до положень ч.4 ст.10 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справи, суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі - ЄСПЛ). ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції, зокрема у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (п.95), в рішенні у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (п.268) (заява № 19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Згідно з пунктом 4 частини статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 р. у №5076-VI, із змінами визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представником позивача до матеріалів справи надано Договір про надання правової допомоги №02/01/2020 від 02.01.2020 р. з додатками (т.1 а.с.11-16), Додаткова угода №1 до вказаного договору з додатком (т.2 а.с.15-16), Договір про надання правової допомоги №37 (т.1 а.с.204-206), разом з тим, матеріали справи не містять даних, які саме були виконані роботи (надані послуги). При цьому, перелік Боржників - Додаток №1 до Додаткової угоди №1, в яких зазначено і відповідача у справі та розмір правової допомоги сам по собі та у сукупності з іншими зазначеними доказами, не доводить, що ці витрати були фактично понесені позивачем враховуючи, у тому числі, відсутність переліку складових послуг та їх вартості які було здійснено за вказаний розмір винагороди. А отже і безпідставним є зазначення розрахунку витрат на професійну правничу (правову) допомогу у позовні заяві (т.1 а.с.232зворот, 245зворот), крім того, сам Договір та його складові не містять даних, що наведений у позові розрахунок є їх частиною. Додане представником позивача платіжне доручення №50 від 31.08.2020 р. на суму 750 грн. (т.1 а.с.170, 209) не містить відомостей за яку саме послугу з правничої допомоги було здійснено вказаний платіж, у тому числі і наведені в розрахунку у змісті позову. Крім того, відсутні дані, що цей платіж стосується саме Договору про надання правової допомоги у цій конкретній справі, оскільки відповідних посилань не міститься. Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат з правничої допомоги. На підставі викладеного та

Outcome: partial