Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач у серпні 2017 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що йому на праві власності належить 1/4 частина приватизованої однокімнатної квартири [ADDRESS]. Іншими співвласниками указаної квартири є його колишня дружина [PERSON], її донька від першого шлюбу [PERSON] (попереднє прізвище Євік) [PERSON], та їх спільний з відповідачем син [PERSON]. Кожному належить по 1/4 частині цієї квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.01.2000 року, яке видане органом приватизації виконкому Тростянецької міської ради. Рішенням Тростянецького районного суду від 21.06.2007 року [PERSON] відмовлено в задоволенні її позову до нього в частині поділу квартири шляхом припинення частки позивача в квартирі за відповідну грошову компенсацію за необґрунтованістю. Позивач стверджує, що відповідач перешкоджає йому у користуванні його власністю, а саме не впускає у квартиру, змінила замки на вхідних дверях, щоб він не міг потрапити у квартиру. 18.07.2017 року позивач звернувся до Тростянецького відділення поліції з цього приводу та за результатами перевірки було встановлено, що відповідач змінила дверні замки, а сама пояснювала це тим, що не бажає, щоб позивач потрапив до квартири без її відома. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд зобов'язати [PERSON] передати йому комплект ключів від вхідних дверей у квартиру [ADDRESS], не чинити в подальшому перешкод у користуванні вказаною квартирою позивачу. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. У судовому засіданні позивач також пояснював, що не проживає після розлучення з дружиною у спірній квартирі тривалий час, на цей час [PERSON] проживає сама у квартирі, проте позивач як співвласник оплачує квартплату щомісячно, а інші платежі за електроенергію, воду, газопостачання, які використовує відповідач оплачує остання. Відповідач самовільно змінила замок у вхідних дверях, що перешкоджає позивачу вільно користуватись належною йому часткою у квартирі. Позивач неодноразово хотів потрапити до квартири, але відповідача часто немає вдома як повідомляли йому сусіди по квартирі. Намагався телефонувати відповідачу, щоб врегулювати це питання, проте на пропозицію зустрітись та обговорити питання про спірній квартирі відповідач припинила телефонну розмову. Прийшовши у липні цього року в черговий раз до квартири, оскільки відповідача не було вдома, а власним ключом він не зміг відчинити двері, позивач викликав дільничного інспектора поліції, який прийшов, опитав сусідів, позивача, потім відповідача, але у порушенні кримінального провадженні відмовлено, розяснено право звернутись до суду з позовом. Відповідач та її представник [PERSON] в судове засідання не зявились, належним чином були повідомлені про час і місце судового розгляду справи, особисто отримали повістки (а.с.46, 47), будь-яких поважних причин неявки в судове засідання указані учасники справи суду не повідомили. Ураховуючи, що відповідач втретє не зявилась у судове засідання, доказів поважних причин неявки в судове засідання суду не подала, ураховуючи право позивача на розгляд його справи протягом розумного строку, суд визнав за можливо розглянути справу без участі відповідача на підставі частини 3 статті 223 ЦПК України. Під час судового розгляду справи позивач у судовому засіданні заперечила проти заявлених позовних вимог повністю та просила відмовити в позові. В обґрунтування заперечень [PERSON] посилалась на те, що не готова надати позивачу ключі від квартири, оскільки ключ у неї один, і крім того, вони по суті з позивачем вороги, відповідач не бажає, щоб позивач приходи до квартири без її відома та у її відсутність. [PERSON] також стверджувала, що позивач до неї не звертався, не прикладав зусиль, щоб поспілкуватись, визнала, що дійсно часто не буває у квартирі, оскільки допомагає доньці доглядати за її дітьми. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, повідомлялась про час і місце розгляду справи належним чином (а.с.53). Представником відповідача [PERSON] подавались клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] та про виклик свідків [PERSON] та [PERSON], які ухвалою суду 20.11.2017 року були задоволені. Оскільки і відповідач, і свідки, які належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с.55, 56) в судове засідання не зявились, їх допит не проводився, суд визнав за можливе вирішити справу на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.01.2000 року, виданого органом приватизації виконкому Тростянецької міської ради квартира, яка знаходиться за адресою по вул. Б.Хмельницького, 15/67ум.Тростянець Сумської області, належить на праві приватної спільної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних долях. Загальна площа квартири становить 34,3 кв.м. (а.с.10). Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 21.06.2007 року у справі №2-90/2007 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя відмовлено [PERSON] у визнанні права власності на 1/2 частину спірної квартири, яка була залишена сторонам у справіу спільному користуванні (а.с.7-9). На підставі матеріалів, зареєстрованих Тростянецьким відділенням поліції ГУ НП в сумській області у Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події 18.07.2017 року за № 2026, які надані на підставі ухвали суду для огляду, установлено, що 18.07.2017 року черговим інспектором сектору реагування патрульної поліції Тростянецького відділення поліції [PERSON] від позивача було отримано повідомлення про те, що його колишня дружина [PERSON] без його дозволу замінила замки у його квартирі [ADDRESS]. Після указаного повідомлення слідчим слідчого відділу Тростянецького відділення поліції [PERSON] 18.07.2017 року від [PERSON] було прийнято заяву про вчинення кримінального правопорушення про те, що прийшовши о 20 год. 18.07.2017 року до спільної квартири, що належить колишній дружині та їх синові, позивач виявив, що у дверях квартири замінено замки, а тому до квартири він не потрапив. За змістом пояснень, відібраних у відповідача 21.07.2017 року інспектором поліції [PERSON],[PERSON] пояснила, що «у 2007 році розлучилась зі своїм чоловіком [PERSON], у 2007 році відповідач замінили замки, оскільки колишній чоловік мешкав окремо з іншою жінкою, та приходив без дозволу до квартири, брав без дозволу все, що йому заманеться». Як вбачається з висновку інспектора СРПП Тростянецького відділення поліції ГУНП в сумській області [PERSON] від 25.07.2017 року за зверненням [PERSON] проведено перевірку та встановлено, що в діях [PERSON] відсутнє кримінальне правопорушення. [PERSON] розяснено право звернення до суду, оскільки вбачаються цивільно-правові відносини (а.с.11,12-13). Оцінюючи позиції сторін та вирішуючи питання про те чи порушене відповідачем право позивача та чи підлягає воно захисту у судовому порядку, суд виходить з таких норм матеріального права. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина 1 статті 316 ЦК України). Зміст права власності визначений статтею 317 ЦК України, яка передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (стаття 41 Конституції України). Згідно з частиною 1\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (стаття 358 ЦК України). Згідно з частинами 1, 2\~статті 386 ЦК України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також, за змістомроз'яснень, викладених у пункті 33постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року за № 5 згідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57-59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Досліджені в ході судового розгляду докази у сукупності вказують на те, що позивач є власником ? частини квартирі [ADDRESS], а тому як власник має права володіння, користування та розпоряджання належною йому часткою, ці права він здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Проте, як установлено судом відповідач,замінивши замки у вхідних дверях, фактично чинить позивачу перешкоди у користуванні належним позивачу нерухомим майном. Доводи відповідача про те, що вона не бажає, щоб позивач входив до спірної квартири у її відсутність, не є обґрунтованими і така позиція відповідача позбавляє позивача вільно та незалежно від відповідача користуватись належною йому власністю. Факт постійного проживання у спірній квартирі лише [PERSON] не може бути підставою для обмеження правомочностей позивача як співвласника цієї квартири. З огляду на викладене, позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд керується положеннями частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 640 грн. 00 коп. судового збору (а.с.2). Позивач також просив стягнути з відповідача на його користь витрати на оплату послуг фахівця у галузі права [PERSON], які були повязані із складанням позовної заяви, вартість яких відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 02.08.2017 року склала 500 грн. Відповідно до частини 1 та 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом указаної норми процесуального закону до складу судових витрат належать витрати на професійну правничу допомогу, до яких відповідно до статті 137 ЦПК України належать витрати, повязані з правничою допомогою адвоката. Позивачем не надано доказів того, що понесені ним витрати на оплату послуг фахівця у галузі права [PERSON] є витратами на професійну правничу допомогу. Згідно з наданою суду копією свідоцтва [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, веде діяльність у сфері права (а.с.35, 36), але документів, що підтверджують, що на час надання позивачу послуг [PERSON] мав право на зайняття адвокатською діяльністю, матеріали справи не містять. З огляду на викладене, понесені позивачем витрати в сумі 500 грн., повязані із оплатою послуг за складання позовної заяви до суду компенсації за рахунок відповідача не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: approved