Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивач Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача [PERSON] вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 349,80 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 17 березня 2016 року [PERSON] звернувся до Харківського міського центру зайнятості з питання сприяння йому у працевлаштуванні, після чого він був зареєстрований як особа, що шукає роботу з відкриттям персональної картки №203916031700038, згідно з поданою заявою від 17 березня 2016 року, наказом директора від 17 березня 2016 року №НТ160317 [PERSON] надано статус безробітного, а з 23 березня 2016 року по 18 березня 2017 року йому була призначена виплата допомоги по безробіттю у встановленому законодавством порядку. Під час реєстрації відповідача в службі зайнятості та подальших відвідувань Харківського міського центру зайнятості, останньому було роз'яснено чинне законодавство України про зайнятість, надані консультації з питань працевлаштування та порядку реєстрації в службі зайнятості. Однак, згідно отриманої інформації з Пенсійного фонду України, Харківському центру зайнятості стало відомо про те, що в період перебування [PERSON] на обліку в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю, він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Персонал-Комплект» згідно наказу №30/к від 20 лютого 2017 року по 11 травня 2017 року (наказ №71/к). На підставі виявленого факту, було проведено перевірку обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, за результатами якої складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №413 ПФУ/СБ від 12 травня 2017 року. В ході проведення перевірки було підтверджено, що [PERSON] дійсно перебував у трудових відносинах з ТОВ «Персонал-Комплект». Таким чином [PERSON] в період перебування на обліку в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю відносився до категорії зайнятого населення відповідно до норм ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення». Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вона підтримує вимоги у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи маються відповідні документи, про причини неявки суд не повідомив, заперечень за позовом та заяви про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 17 березня 2016 року відповідач [PERSON] звернувся до Харківського міського центру зайнятості із заявою про реєстрацію його як безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначення йому виплати допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Як вбачається зі змісту Витягу із наказів про прийняті рішення по особі [PERSON], наказом директора Харківського міського центру зайнятості від 17 березня 2016 року №НТ160317 [PERSON] був наданий статус безробітного з 17 березня 2016 року з призначенням допомоги по безробіттю, як застрахованій особі залежно від страхового стажу, відповідно до п.п. 1,3,4 ст.22, п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15 червня 2015 року №613, з 24 березня 2016 року по 18 березня 2017 року. Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їх прав на соціальний захист від безробіття, основні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України «Про зайнятість населення» та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», безробітним визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики № 60/62 від 13.02.2009 року, розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час реєстрації та протягом перебування на обліку як безробітного. Перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України, у державних реєстраторів. Згідно із зазначеним порядком до Харківського міського центру зайнятості надійшла інформація з Пенсійного фонду України про те, що під час перебування [PERSON] на обліку в Харківському міському центрі зайнятості, останній перебував у трудових відносинах з ТОВ «Персонал-Комплект». На підставі виявленого факту проведено перевірку обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, за результатом якої складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Закону України «Про зайнятість населення» № 413-ПФУ/СБ від 12 травня 2017 року у відповідності до п.18 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15 червня 2015 року №613, Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 13 лютого 2009 року №60/62 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за № 232/16248. В ході проведення перевірки було підтверджено факт перебування [PERSON] у трудових відносинах з ТОВ «Персонал-Комплект» з 24 лютого 2017 року по 11 травня 2017 року, що підтверджується наказом ТОВ «Персонал-Комплект» №30/к від 24 лютого 2017 року про прийняття на роботу [PERSON] та наказом ТОВ «Персонал-Комплект» №72/к від 11 травня 2017 року про припинення трудового договору (контракту), яким звільнено [PERSON] за власним бажанням. Тобто, відповідач в період перебування на обліку в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю відносився до категорії зайнятого населення, відповідно до норм ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення». Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати її забезпечення та надання соціальних послуг. В п. 3 ст. 3 Закону України «Про зайнятість населення» передбачається що зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. Згідно вимог ст.4 Закону України «Про зайнятість населення», до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Таким чином, особи які працюють по найму на підприємствах, в установах і організаціях, незалежно від форми власності, не можуть бути зареєстровані як безробітні, оскільки відносяться законодавством до категорії зайнятого населення. Частина 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» передбачає, що відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Невиконання [PERSON]. обов'язку щодо повідомлення про своє працевлаштування призвело до безпідставної виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття. Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 17 травня 2017 року Харківським міським центром зайнятості був виданий наказ № 669 «Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю [PERSON]» щодо вжиття заходів по поверненню коштів, виплачених [PERSON] як допомога по безробіттю за період з 24 лютого 2016 року по 28 лютого 2017року в сумі 349,80 гривень. Харківським міським центром зайнятості на адресу відповідача був направлений лист-претензія про повернення коштів №ХМЦЗ-02-6018 від 18 травня 2017 року, однак до теперішнього часу грошові кошти відповідачем не повернуті. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач по справі Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи на підставі п.18 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». В зв'язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір суд стягує з відповідача в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (одна вимога немайнового характеру) відповідно до Закону України «Про судовий збір», яким передбачена ставка судового збору за подання юридичною особою позовної заяви немайнового характеру, у розмірі 1600 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved