Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, зважаючи на наступне. 26.12.2013 р. між позивачем та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено кредитний договір № R53131509937В , за умовами якого банк зобов`язався надати кредит позивачу у розмірі 5 700,00 грн. до 26.12.2016 р. з оплатою 10,0% річних та комісією з обслуговування кредиту у розмірі 1,69% від початкової суми кредиту щомісячно. 10.09.2015 р. представник позивача звернувся до банку уз запитом на інформацію, а саме просив повідомити чи передавались права кредитора поданому договору третім особам, якщо передавалась то направити правові підстави такої передачі, надати таку інформацію: сума погашеного кредиту , сума нарахованих відсотків , суму сплачених відсотків (комісії) , суми нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій, сальдо розрахунків на дату надання інформацію Також представник позивача просив надати Положення (інструкцію) про кредитування , що діяла на дату підписання спірного правочину (26 грудня 2013 року),підтвердити повноваження особи, яка підписала кредитний договір № R53131509937 від імені банку, повідомити номер рахунку на який банк зарахував 5 700,00 грн. кредитних коштів, надати копії меморіальних ордерів та/або платіжних доручень та/або заяви на видачу готівки на оплату 5 700,00 грн. від 26.12.2013 року - на споживчі цілі. 22.09.2015 р. відповідач повідомив позивача про неможливість надати інформацію зазначену у запиті оскільки повноваження представника не підтверджені належним чином. Зважаючи на те, що позивач має право на отримання інформації виходячи з положень чинного законодавства України, представник [PERSON] просить суд визнати бездіяльність банку протиправною; зобов`язати відповідача надати інформацію на запит [PERSON] від 15.09.2015 р., а саме: «Повідомити чи передавались права кредитора по даному кредитному договору третім особам, якщо передавались та направте правові підстави такої передачі. Надати інформацію : 3.2.1. сума погашеного кредиту; 3.2.2 сума нарахованих відсотків; 3.2.3.сума сплачених відсотків (комісії); 3.2.4. сума нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій; 3.2.5. сальдо розрахунків на дату надання інформації. 3..3 Надати Положення (інструкцію) про кредитування, що діяла на дату підписання спірного правочину (26 грудня 2013 року). 3.4. Підтвердити повноваження особи, яка підписала кредитний договір R53131509937 від 26 грудня 2013 року від імені банку.3.5. повідомити номер рахунку на який банк зарахував 5 700,00 грн. кредитних коштів. 3.6. Надати копії меморіальних ордерів та/або платіжних доручень та/або заяви про видачу готівки на оплату 5 700,00 грн. від 26 грудня 2013 року -на споживчі цілі.» 10.12.2015 року суддею Шевченківського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі. 20.05.2016 року від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову. Представником [PERSON] зазначено, що банк був зобов`язаний надати запитувану інформацію з огляду на положення ст. 1076 ЦК України 20.11.2017 розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва № 01-08-996 здійснено повторний авторозподіл справи відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду . 22.11.2017 р. винесено ухвалу про прийняття справи до провадження, призначено її розгляд на 13.02.2018 року. 13.02.2018 р. у зв`язку із набуттям чинності змін до ЦПК України вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін) учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Як свідчать матеріали справи від учасників процесу не надходили заяви щодо розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача не скористався правом надати відзив на позовну заяву. Натомість в справі містяться заперечення на позов, подані представником відповідача 06.05.2016 р. та 20.11.2017 р. Представником Національного банку України подано пояснення на позов 21.03.2016 р. Дослідивши надані докази та надавши їм належну оцінку суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується сторонами, що 26.12.2013 року між позивачем [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» було укладено кредитний договір № R53131509937В за умовами якого відповідач взяв на себе зобов`язання надати позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі , а також Правилах споживчого кредитуван26.12.2016 року з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10% річних. 10.08.2015 р. представником позивача [PERSON] направлено в адресу ПАТ «ВТБ Банк» запит на інформацію та на підставі ст. 34 Конституції України, ст. 56 Закону України «Про Банки і банківську діяльність», Закону України «Про доступ до публічної інформації» та ст.ст. 5,9,28,29,32,33 Закону України «Про інформацію» просив: Повідомити чи передавались права кредитора по даному кредитному договору третім особам, якщо передавались та направте правові підстави такої передачі. Надати інформацію : 3.2.1. сума погашеного кредиту; 3.2.2 сума нарахованих відсотків; 3.2.3.сума сплачених відсотків (комісії); 3.2.4. сума нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій; 3.2.5. сальдо розрахунків на дату надання інформації. 3..3 Надати Положення (інструкцію) про кредитування, що діяла на дату підписання спірного правочину (26 грудня 2013 року). 3.4. Підтвердити повноваження особи, яка підписала кредитний договір R53131509937 від 26 грудня 2013 року від імені банку.3.5. повідомити номер рахунку на який банк зарахував 5 700,00 грн. кредитних коштів. 3.6. Надати копії меморіальних ордерів та/або платіжних доручень та/або заяви про видачу готівки на оплату 5 700,00 грн. від 26 грудня 2013 року -на споживчі цілі. 22.09.2015 р. представник ПТ «ВТБ Банк» надав заявнику - [PERSON] відповідь за № 8032/1-2 якою відмовив у надані інформації, яка відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» є банківською таємницею, зважаючи на копія довіреності заявника не містить повноважень на представлення інтересів клієнта в банківських установах та отримання інформації, що містить банківську таємницю, а інформація зазначена у п. 3 запиту містить інформацію банку з обмеженим доступом. Представник [PERSON] вважає права позивача порушеними, оскільки запитувана інформація була необхідна для захисту її прав при розгляді цивільної справи, а бездіяльність банку неправомірною. Оскільки надання такої інформації передбачено чинним законодавством України. У запереченнях на позов від 20.11.2017 р. представник банку зазначив, що [PERSON] особисто не зверталась до ПАТ «ВТБ Банк», проте, не маючи відповідних повноважень до відповідача звернувся [PERSON] . Зазначеній особі було надано вмотивовану відповідь на запит. Представником НБУ у поясненнях зазначено, що відповідач повинен забезпечувати захист інформації, яка становить банківську таємницю. Так, за приписами ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: 1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; 2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; 3) фінансово-економічний стан клієнтів; 4) системи охорони банку та клієнтів; 5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; 6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; 7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; 8) коди, що використовуються банками для захисту інформації; 9) інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи. Так, як встановлено в судовому засіданні запит направлено відповідачу представником клієнта банку, на підтвердження повноважень, як вбачається з копії запиту заявником надано копію довіреності на представлення інтересів [PERSON] . За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя, відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними, як це встановлено приписами ст. 1003 ЦК України. Так, як свідчить довіреність видана [PERSON] 27.08.2015 р. на представлення, зокрема, [PERSON] своїх інтересів, посвідчена приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області, позивач уповноважила представника представляти її інтереси у всіх без винятку установах, на підприємствах, в організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкування ( в тому числі в органах державної влади та управління, міністерствах, відомствах, їх структурних підрозділах; державних комітетах та підвідомчих їм органах; в органах місцевого самоврядування, в органах юстиції, в тому числі - в управліннях юстиції будь - якого рівня, в органах державної реєстраційної служби, в органах державної виконавчої служби, в органах реєстрації актів цивільного стану,; центрах надання адміністративних послуг, в органах (бюро) технічної інвентаризації, в судах загальної, адміністративної та господарської юрисдикції усіх інстанцій, третейських судах, в органах прокуратури; в органах податкової міліції, податкових фіскальних органах, у будь - яких інших правоохоронних органах України; в органах статистики, в органах дозвільної системи, в державному підприємстві Інформаційний центр Міністерства юстиції України, в житлово-комунальних органах; на пошті; в архівних установах, територіальних підрозділах у справах громадянств, імміграції та реєстрації фізичних осіб, в органах опіки та піклування; житлово-експлуатаційних органа, інших, не обумовлених в цій довіреності органах та організаціях, перед фізичними особами-підприємцями , незалежно від підпорядкування. Зазначеною довіреністю позивач надала представнику право, зокрема, подавати від її імені документи, в тому числі заяви відповідного змісту, запити, клопотання, скарги тощо, які стосуються виконання цієї довіреності, отримувати зокрема, відповіді на запити, скарги, заяви, витяги та копії документів, що є в матеріалах справи та отримання яких дозволяється законом, а також інші документи, в разі виникнення такої потреби. Разом з тим, Правилами зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 14.07.2006 р. № 267, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 03 серпня 2006 р. за № 935/12809, визначено вимоги до оформлення запитів (дозволу) власників банківської таємниці на отримання останньої. Відповідно до п. 1.1. Правил, останні розроблені відповідно до Цивільного кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про Національний банк України» і визначають вимоги до захисту, зберігання, використання та розкриття інформації, яка містить банківську таємницю. За п. 3.1. Правил письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є такий клієнт, складається за довільною формою. Запит та/або дозвіл клієнта може бути включений до договору про надання банківських послуг, що укладається між клієнтом і банком. У договорі також можуть бути визначені підстави та межі розкриття банком інформації, що становить банківську таємницю клієнта. На письмовий запит власника інформації, що становить банківську таємницю або з його письмового дозволу, банк розкриває таку інформацію в обсязі, визначеному в письмовому запиті або дозволі. Так, в розумінні вимог чинного законодавства України банківська таємниця, є інформацією, яка охороняється законом. З огляду на вищенаведені норми матеріального права представник власника інформації - клієнта банку може отримати відповідні відомості за умови надання йому таких повноважень, що підтверджуються відповідними документами. Матеріали справи не містять відомостей направлення (надання) [PERSON] в адресу банку згоди на надання відповідної інформації представнику не надавалась. Зміст довіреності на представлення інтересів [PERSON] , копія якої долучено до матеріали справи, не дає підстави вважати, що особа, яка звернулась до банку має на це повноваження. Крім того, відсутні достовірні відомості, к саме довіреність направлялась банку разом із запитом. З огляду на наведене, підстави вважати, що ПАТ «ВТБ Банк» порушено права позивача - клієнта банку відсутні. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, відповідно до ст. 80 ЦПК України. За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що представником [PERSON] не доведена та обставина, які свідчать про порушення права позивача, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог. Розподіляючи судові витрати суд керується приписами ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed