Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Представник [PERSON] акціонерного товариства КБ «Приватбанк» [PERSON], яка діє на підставі довіреності, звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 28767, 01 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 6283,20 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 20637, 76 грн., штраф (фіксована частина) 500, 00 грн., штраф (процентна складова) 1346, 05 грн. У судове засіданні представник позивача [PERSON] акціонерного товариства КБ «Приватбанк» [PERSON] не зявилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. [PERSON] надала суду письмове клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву в якій просить суд розгляд справи провести без його участі. Крім цього, [PERSON] надав до суду заперечення проти позову [PERSON] акціонерного товариства КБ «Приватбанк», в якому просить застосувати наслідки спливу строку загальної та спеціальної позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити повністю з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Публічне акціонерне товариство КБ «Приватбанк» має статус юридичної особи і входить до банківської системи України, що підтверджується світлокопіями статуту, копією банківської ліцензії та свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи. Матеріалами справи встановлено, що 23 квітня 2007 року між [PERSON] акціонерним товариством КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, за яким позивач відкрив відповідачеві кредитну лінію на суму 1608,00 грн. на строк 12 місяців з 23.04. 2014 року по 23.04.2008 року, включно. Факт укладення кредитного договору не заперечує і сам відповідач, що вбачається із наданого ним заперечення проти позовної заяви. Згідно з вимогами ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім цього, в заяві позичальника № PLXRRX03480060 від 23.04.2007 року зазначено, що [PERSON] отримав строковий споживчий кредит у сумі 1608, 00 грн., відповідно до якого позичальник доручає Банку перерахувати кошти в день надання кредиту в сумі 1340, 00 грн. на поточний рахунок № 26004054525350 з призначенням платежу «Перерахування коштів згідно з рахунком-фактурою № 51 від 23.04.2007 року». Відповідно до змісту Умов погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з « 15» по « 20» число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 147, 01 грн., для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагородою комісією, а також інші витрати згідно Умов договору. Проте, взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення сум за користування кредитом відповідно до умов договору [PERSON] своєчасно не виконав. Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник, як встановлено ст. 527 ЦК України, зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання. У порушення зазначених норм ЦК України та умов договору відповідач зобовязання належним чином не виконав. Договором також передбачено сплату позичальником процентів у розмірі 8.5 % в місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом у разі порушення ним зобов'язань із погашення кредиту, а також пені та штрафних санкцій. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором на 31.03.2014 року утворилась заборгованість у сумі 28767, 01 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 6283,20 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 20637, 76 грн., штраф (фіксована частина) 500, 00 грн., штраф (процентна складова) 1346, 05 грн. Відповідно до ч.1 ст 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, відповідно до розрахунку ціни позову за кредитним договором № PLXRRX03480060 від 23.04.2007 року щомісячні платежі відповідачем допускалиось порушення умов погашення заборгованості по вказаному кредитному договору, останній платіж ним був внесений 26 січня 2009 року в сумі 205 грн. 50 коп. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України), так як останній платіж був внесений відповідачем 26.01.2009 року, то перебіг позовної давності для стягнення кредиту починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, тобто з 27.01.2009 року. При цьому, на підставі п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Це ж правило відображене і у п.31 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де зазначено, що позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Крім цього, при розгляді та винесенні рішення по даній цивільній справі суд, також керувався правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116 цс 13. Так, відповідно до викладеної правової позиції в постанові ВСУ аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти до висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Враховуючи викладене, та беручи до уваги, що відповідачем [PERSON] дійсно було допущено порушення своїх зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, проте, позов поданий до суду після спливу позовної давності (28.05.2014 року), та враховуючи вимогу відповідача про застосування строків позовної давності , суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позову [PERSON] акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору у зв'язку зі спливом строку позовної давності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України позивачу не присуджуються. Враховуючи вище викладене,

Outcome: dismissed