Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач у вересні місяці 2016 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення про визнання [PERSON] такою особою, що втратила право на користування житлом в квартирі [ADDRESS], стверджуючи, що відповідач більше 3 років не користується квартирою, житлом не цікавиться, не несе витрат по утриманню квартири, його фактичне місце мешкання позивачу невідоме. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала. Відповідач до суду після перерви не зявляється, про час і місце слухання справи відповідач сповіщений відповідно до вимог закону, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Департаменту з надання адміністративних послуг проти задоволення вимог позивача в частині визнання відповідача особою, що втратила право на користування житлом не заперечувала. Вимоги [PERSON] про примусове зняття [PERSON] з реєстраційного обліку по квартирі позивача представник Департаменту вважає такими, що не містяться на вимогах закону. Суд вислухав учасників процесу, вивчив матеріали справи і встановив наступне: Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування від 21.06.2016 року. В квартирі крім власника і її чоловіка [PERSON], зареєстрований з 2013 року відповідач [PERSON] Реєстрація відповідача була оформлена відповідно до вимог закону на підставі договору довічного утримання, укладеного 23 квітня 2012 року між [PERSON] і [PERSON] У звязку з тим, що [PERSON] зобовязання за договором довічного утримання не виконував не здійснював утримання та догляд [PERSON], рішенням Київського райсуду м. Одеси від 02.07.2015 року договір довічного утримання розірвано, квартиру [ADDRESS] повернуто у власність [PERSON] 21.06.2016 року [PERSON] подарував належну йому квартиру дружині [PERSON] Позивач доводить, що більше трьох років [PERSON] в спірній квартирі не зявляється, не цікавиться житлом, не несе витрат на утримання квартири, належне відповідачу майно в квартирі відсутнє. Наявність у [PERSON] реєстрації по належній їй квартирі порушує право позивача на користування і володіння квартирою - позивач сплачує комунальні послуги по квартирі з розрахунку усіх осіб, що мають реєстрацію, а не фактично проживають в квартирі. На сьогодні ці витрати для позивача є суттєвими. На підтвердження своїх вимог позивачева сторона посилалась на такі докази: довідку з місця проживання і реєстрації, договір дарування , витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, договір довічного утримання від 23.04.2012 року, рішення Київського райсуду м.Одеси від 02.07.2015 року про розірвання договору довічного утримання, свідоцтво про шлюб, укладений між [PERSON] і [PERSON], акт, складений сусідами позивача та посвідчений головою ОСББ «Гармонія» про не проживання [PERSON] [INFO]. При наведених обставинах суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню з таких підстав: Ч.2 ст.405 ЦК України визначає, що «член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом», а ст.391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Надані суду докази безперечно свідчать, що [PERSON], колишній власник квартири на підставі договору довічного утримання, не проживає в [INFO] більше 3 років, не цікавиться цим житлом, не несе витрат на утримання квартири, наявність у відповідача реєстрації по квартирі порушує права та інтереси позивача, як власника цієї квартири, тому суд визнає, що [PERSON] втратив право користування жилою площею в вищевказаній квартирі. Суд погоджується з доводами представника Департаменту надання адміністративних послуг щодо безпідставності вимог позивача в частині примусового зняття [PERSON] з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS] до ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Правовідносини, які виникли між сторонами з приводу права користування жилою площею регулюються ст.156 ЖК України, ст.405 ЦК України.

Outcome: dismissed