Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», подав до Семенівського районного суду Чернігівської області позов до відповідача, [PERSON], у якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 березня 2006 року на загальну суму 26838 гривень 35 копійок. В обґрунтування своїх вимог у позові позивач зазначив про те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16 березня 2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 4000 гривень 00 копійок у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість станом на 19 вересня 2013 року у розмірі 26838 гривень 35 копійок, яка складається з наступного: 3612 гривень 89 копійок - заборгованість за кредитом; 21471 гривня 25 копійок - заборгованість за процентами за користування кредитом; штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень 00 копійок - штраф (фіксована частина), 1254 гривні 21 копійка - штраф (процентна складова). Представник позивача за довіреністю Супрун Наталія Сергіївна судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, де зазначила відомості про повне підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив про те, що він одержував кредит у позивача як фізична особа - підприємець. На даний час постановою Господарського суду Чернігівської області він як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа визнаний банкрутом, з огляду на що, беручи до уваги положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», кредит погашати він не повинен. Крім цього, згідно судового наказу Семенівського районного суду Чернігівської області з нього за кредитним договором з позивачем судом вже було стягнуто 7243 гривні 67 копійок, хоча ці кошти позивачеві у процесі примусового виконання судового рішення й не надішли через відсутність відрахувань. Правильність з арифметичної точки зору наданого позивачем суду розрахунку суми позову ним не заперечується. Суд, вислухавши відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за потрібне вирішити позов за наступних установлених судом обставин. У справі встановлено, що між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] 16 березня 2006 року було укладено кредитний договір №SAMDN20000006240083, складовими частинами якого є наявні у матеріалах цивільної справи копія заяви відповідача №SAMDN20000006240083 від 16 березня 2006 року (а.с. 8-9), копії Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 10-14), Правил користування платіжною карткою (а.с. 14-16). Вивченням указаних частин договору виявлено, що договір зовсім не містять юридично значимих відомостей про його укладення відповідачем як суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою, адже у заяві відповідача вказані лише анкетні відомості про рід його занять - підприємець і більше нічого (а.с. 8), натомість Умовами та правилами надання банківських послуг застережено, що клієнтом за договором є тільки фізична особа, з якою позивач уклав договір (а.с. 10). У відповідності до судового наказу Семенівського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2008 року, який набрав законної сили 18 лютого 2008 року, з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість за кредитним договором № SAMDN20000006240083 від 16 березня 2006 року у розмірі 7243 гривні 67 копійок, і вказаний виконавчий документ пред'являвся позивачем до примусового виконання до відділу державної виконавчої служби Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області 11 червня 2008 року, про що свідчать присутні у справі копії судового наказу та матеріали заяви позивача про видачу судового наказу (а.с. 43-49), копії постанов про відкриття виконавчого провадження (а.с. 40, 42). Не зважаючи на те, що за даними позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» між сторонами був нібито укладений договір № б/н (а.с. 2-3), через співставлення копій договірних заяв відповідача від 16 березня 2006 року, доданих до розглядуваного позову (а.с. 8-9), та доданих до заяви про видачу вказаного судового наказу (а.с. 45-46) є очевидним, що вони за своїм змістом являються аналогічними і містять тотожний номер договору - SAMDN20000006240083, тобто той же номер договору, на основі якого судом видавався вищеприведений судовий наказ. Відповідач з 28 квітня 2005 року був фізичною особою - підприємцем до визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури на підставі постанови Господарського суду Чернігівської області від 03 квітня 2007 року (копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця та постанови господарського суду на а.с. 50-51). За таких обставин суд убачає за потрібне позов задовольнити частково з таких підстав. Відповідач не виконав умови вказаного кредитного договору, порушивши пункти 6.5, 6.6, 8.6 Умов та правил надання банківських послуг за договором, своєчасно не повернувши за договором кошти банку, внаслідок чого на підставі ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України позов підлягає задоволенню з огляду на відомості розрахунку позивача (а.с. 5-7), арифметична правильність якого, як убачається з вищенаведеного пояснення відповідача у судовому засіданні, ніким під сумнів не ставиться. Втім, суд вважає, що заявлена позивачем на підставі згаданого розрахунку загальна сума позову 26838 гривень 35 копійок підлягає зменшенню до 19594 гривень 68 копійок, адже у справі з'ясовано, що з позивача за вказаним судовим наказом вже стягувалася сума 7243 гривні 67 копійок (26838.35 - 7243.67 = 19594.68). При цьому суд зауважує, що стягнути всю заявлену позивачем суму 26838 гривень 35 копійок на даний час не можливо, враховуючи сутність положень ст. 16 Цивільного кодексу України щодо захисту цивільних прав та інтересів судом, оскільки позивач вже скористався своїм правом на судовий захист свого суб'єктивного цивільного права у частині стягнення з відповідача суми 7243 гривні 67 копійок і це право позивача було захищене судом шляхом видання судового наказу, а отже, не може бути захищене за судовим рішенням повторно. Вищезазначені доводи відповідача, висловлені у судовому засіданні, про незгоду зі стягненням заборгованості через те, що кредитний договір ним був укладений як підприємцем, котрого визнано банкрутом, не спростовують сутність укладеного між сторонами договору, зміст документів якого вказує на його укладення відповідачем тільки як фізичною особою, а не як підприємцем, а тому судом при ухваленні даного рішення відхиляються. Спираючись на сутність правил, закладених у норми 88 Цивільного процесуального кодексу України, при частковому задоволенні позову, суд вважає за необхідне присудити позивачеві з відповідача судові витрати у виді оплаченого при подачі позову судового збору, але не у розмірі 268 гривень 68 копійок, як сплачено позивачем (квитанція банківської установи на а.с. 1), а пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (19594 гривні 68 копійок), що складатиме, виходячи з вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стосовно розмірів ставок судового збору, 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial