Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві просить стягнути з гр. [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 003-05507-211210 від 21.12.2010 року в сумі 23062,49 гривень. В обґрунтування позову зазначає, що всупереч умов укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - позивач/Банк), та відповідачем кредитного договору (далі - Договір), остання своїх зобовязань по Договору перед позивачем належним чином не виконувала. У звязку з цим, станом на 10.03.2015 року у [PERSON] (далі відповідач) перед Банком виникла заборгованість по Договору, яка складає 23062,49 гривень. Позивач у судове засідання не прибув, у позовній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив справу розглянути без присутності представника Банку. Відповідач в судове засідання не прибула, подала заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.12.2010 року між ТзОВ «Комерційний банк «Дельта», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», та відповідачем у справі укладено кредитний договір № 003-05507-211210 від 21.12.2010 року, відповідно до умов якого Банк відкрив відповідачу картковий рахунок шляхом відкриття кредитної лінії на загальну суму 30000,00 грн. та на день укладення кредитного договору встановив розмір ліміту кредитної лінії на рахунку в сумі 3000,00 грн. При укладенні Договору [PERSON] була повідомлена про умови кредитування в Банку. Відповідно до умов Договору, відповідач зобовязувалась повертати кредит, сплачувати нараховані відсотки та комісії, а у разі порушення нею своїх договірних зобовязань - додаткові відсотки, комісії. Однак в порушення умов Договору відповідач своїх договірних зобовязань належним чином не виконувала, у звязку з чим, за даними обліку позивача, станом на 10.03.2015 року у [PERSON] перед Банком виникла заборгованість по Договору на суму 23062,49 гривень, яка складається з тіла кредиту 12963,79 грн., прострочено тіло кредиту 3385,06 грн. заборгованість за відсотками 6713,67 грн. Відповідач була повідомлена Банком про необхідність погашення заборгованості, однак станом на день розгляду справи у суді заборгованість не сплачена. Дані обставини підтверджуються наданими позивачем до матеріалів справи та дослідженими у судовому засіданні доказами (а.с.2-9). Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивач свої зобовязання перед відповідачем виконав в повному обсязі, а остання, в свою чергу, не повернула своєчасно кредит, не сплативши заборгованість за відсотками. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобовязань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в кредит. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені позивачем при подачі позову та документально підтверджені (а.с.1) судові витрати.

Outcome: approved