Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позов мотивує тим, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] з 26 січня 2002 року. Даний шлюб на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 21 листопада 2017 року. За час перебування сторін у шлюбі у них народилося троє дітей: син [PERSON], [INFO], дочка, [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які являються неповнолітніми та знаходяться на спільному вихованні та утриманні батьків. Разом з тим, старший син [PERSON] з моменту свого народження і по даний час проживає разом з Позивачем за місцем його проживання, в будинку [ADDRESS]. У зв'язку з наведеним виникла необхідність вирішити в судовому порядку питання щодо місця проживання сина [PERSON]. Так, син [PERSON] вже досяг чотирнадцятирічного віку, у зв'язку з чим набув статусу дитини, яка самостійно визначає місце свого проживання. Неповнолітня дочка [PERSON], 2004 року народження, та малолітній [PERSON], 2009 року народження, проживають разом з [PERSON], а син [PERSON] - з Позивачем. Позивач має постійне місце проживання та необхідну житлову площу як для себе, так і для неповнолітньої дитини, працює на сезонних роботах, займається веденням власного підсобного господарства, позитивно характеризується за місцем свого проживання, крім того, неповнолітній син [PERSON] фактично з дня свого народження вже постійно проживає з ним. За наведених обставин вважає, що проживання неповнолітнього сина [PERSON] разом з ним позитивно відобразиться на його подальшому психологічному стані та фізичному розвитку. Крім того, на сьогодні, відповідно до рішення Рахівського районного суду від 26.04.2017 року з Позивача стягуються аліменти в користь Відповідача на утримання трьох спільних дітей: сина, [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі по 700 гривень на кожну дитину щомісячно із відповідною індексацією згідно з чинним законодавством України до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 10 січня 2017 року. Оскільки на сьогодні син [PERSON] проживає з Позивачем та перебуває на його повному утриманні, тому вважає, що аліменти, які стягуються за рішенням суду на утримання дітей підлягають зменшенню в частині грошової суми, яка сплачується на утримання сина [PERSON]. Разом з тим, що фактично, з часу проживання сина [PERSON] разом з ним за місцем проживання Позивача, [PERSON] майже не переймається проблемами його виховання та утримання, в зв'язку з чим на даний час всі батьківські обов'язки, в тому числі, щодо фінансового утримання дитини виконуються лише Позивачем, як батьком, тому вважає, що Відповідач повинна сплачувати щомісячно в його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини. У зв'язку з наведеним просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини, [PERSON], з його батьком, громадянином [PERSON]. Зменшити розмір аліментів, які стягуються з Позивача на підставі рішення Рахівського районного суду від 26 квітня 2017 року на користь [PERSON], визначивши їх в розмірі по 700 гривень щомісячно із відповідною індексацією згідно з чинним законодавством на утримання дочки, [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], починаючи із дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дітьми повноліття. Стягнути з [PERSON] в користь Позивача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі по 1000 гривень із відповідною індексацією згідно з чинним законодавством, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Рахівського районного суду від 07.09.2018 року було відкрито провадження у даній справі та її призначено до розгляду в загальному провадженні та відповідачу був наданий строк протягом п'ятнадцяти днів, з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, на подачу відзиву на позовну заяву. В судовому засіданні Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову з мотивів, наведених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] надав суду угоду про розірвання договору від 12 березня 2019 року, згідно з якою всі зобов'язання про надання правової допомоги між ним та [PERSON] припинені. Представник Відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявила, що підстав для задоволення позову немає, крім того у справі відсутній висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина сторін, [PERSON], а представник органу опіки піклування в судове засідання не з'явився та не надав пояснень по суті спору. Просить відмовити у задоволенні позову. Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні заявив, що він проживає та і надалі бажає проживати з батьком [PERSON]. Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 26 січня 2002 року, який між ними розірвано, що підтверджується рішенням Рахівського районного суду від 21 листопада 2017 року. Від шлюбу у сторін народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, ЄСПЛ від 16 липня 2015 року). Згідно з частинами другою, восьмою, дев'ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей наділяє суд повноваженнями надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу. У вітчизняному законодавстві також закріплені відповідні положення щодо забезпечення права дитини на власну думку. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З метою виконання вказаних норм матеріального права, в судовому засіданні суд вислухав думку неповнолітнього [PERSON], 2008 року народження, в присутності Позивача та представника Відповідача, який заявив, що на даний час він проживає з [PERSON] та визначив для себе проживати з батьком. Зі змісту статті 160 Цивільного процесуального кодексу України слідує, що суд може вирішувати спір між батьками щодо місця проживання дітей, які не досягли чотирнадцяти років. Після досягнення дитиною чотирнадцятирічного віку вона, відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України, вільно обирає собі місце проживання, за винятків обмежень, які встановлюються законом. В ході розгляду справи обмежень для визначення місця проживання самостійно неповнолітім [PERSON], судом встановлено не було. З огляду на те, що син сторін [PERSON] на даний час визначив собі місце проживання зі своїм батьком [PERSON], який має всі необхідні умови для проживання сина, ба більше, фізична особа може мати декілька місць проживання, тобто і місце проживання матері, й місце проживання батька може вважатись місцем проживання дитини, отже суд в даному випадку не вправі визначати місце проживання дитини [PERSON], який досяг шістнадцяти років, також ні суд, ні батьки, ні орган опіки та піклування не можуть змусити неповнолітнього у віці старше чотирнадцяти років проживати конкретно з кимось із батьків, тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в частині визначення місця проживання дитини. Що стосується позовної вимоги про зменшення розміру аліментів, то тут слід зазначити таке. Як уже зазначалося [PERSON] та [PERSON] мають трьох спільних дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Рахівського районного суду від 26 квітня 2017 року з [PERSON], [INFO], присуджено до стягнення аліменти в користь [PERSON], на утримання сина [PERSON] - [INFO], дочки [PERSON] - [INFO], сина [PERSON] - [INFO] в розмірі по 700 гривень на кожну дитину, щомісячно, із відповідною індексацією, згідно чинного законодавства щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 10.01.2017 року. Відповідно до ч.4 ст.273 Цивільного кодексу України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Позивач скориставшись своїм правом на звернення до суду надав суду докази, які підтверджують, що після винесення судом рішення про стягнення з нього в користь [PERSON] аліментів на утримання трьох дітей, змінилися обставини, які впливають на розмір платежів, які стягуються з нього в рамках виконавчого провадження по виконанню зазначеного вище рішення суду. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] проживає у [ADDRESS], а [PERSON] - у [ADDRESS]. Згідно з довідкою Чорнотисянської сільської ради №2017 від 20.08.2018 року, акту обстеження умов проживання [PERSON] від 17.08.2018 року, довідки Чорнотисянської сільської ради про реєстрацію місця проживання [PERSON] №174 від 11.01.2018 неповнолітній [PERSON] проживає зі своїм батьком у [ADDRESS]. Зазначене в ході розгляду справи ствердив і сам [PERSON] та вказане не заперечувалося сторонами. Однак, на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів з [PERSON] в користь [PERSON] остання надавала суду докази про те, що діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, що й стало підставою для стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], починаючи з10.01.2017 року до досягнення дітьми повноліття. Отже, на даний змінилися обставини, які існували на час ухвалення рішення про стягнення аліментів з [PERSON] та які впливають на розмір щомісячних платежів, які він сплачує на утримання дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За таких обставин є підставною та підлягає до задоволення як вимога [PERSON] про зменшення аліментів, які стягуються з нього в користь [PERSON] згідно з рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 26 квітня 2017 року у справі №305/14/17, в частині стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], так і вимога про стягнення в його користь з [PERSON] аліментів на утримання зазначеної дитини. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту статті 12, 81 та 83 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи й на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з характеристикою сільського голови села Чорна Тиса І.Д.Павлючка, виданої на громадянина [PERSON], мешканця [ADDRESS], останній працює на сезонних роботах та займається веденням власного підсобного господарства. Позивач [PERSON] заявив позов про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі по 1000 гривень з відповідною індексацією відповідно до чинного законодавства, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. З огляду на докази, що були надані Позивачем, [PERSON] постійного місця роботи не має, а його доходи є періодичними. Син [PERSON] проживає з Позивачем, на даний час він є дитиною шкільного віку, а отже потреби на його утримання є очевидними. За таких обставин, суд, виходячи з принципу розумності та справедливості, вважає за доцільне стягувати з [PERSON], як матері неповнолітнього [PERSON], аліменти, у розмірі заявленому позивачем - по 1000 гривень щомісячно з відповідною індексацією. Зі змісту статті 182 мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, тому саме такий розмір має бути визначений для кожної дитини сторін. Аліменти на утримання дитини згідно зі ст. 191 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тому в даному випадку з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти слід стягувати з 21.08.2018 року, допустивши негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, а аліменти, які будуть стягуватися з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання дітей підлягають стягненню у новому розмірі з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України слід стягнути з [PERSON] судовий збір за розгляд позовної вимоги про стягнення аліментів, а судові витрати, з урахуванням відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини, до стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] не підлягають.

Outcome: partial