Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», далі ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.04.2008 року відповідач [PERSON] отримала 21.04.2008 року кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувалися ч.1 ст.634 України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладеним лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п.6.5 Умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п.6.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) оплатити винагороди банку. Відповідно до п.8.6. умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+ 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином порушивши умови кредитного договору та ст.ст.509, 526,527, 1054 ЦК України. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.06.2013 року має заборгованість 22603, 52 грн., яка складається з : 8022, 40 грн. - заборгованість за кредитом, 11217,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1811, 52 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи, відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина), 1052, 55 грн. - штраф ( процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, а тому позивач прохає стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» вказану заборгованість та судові витрати. В судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приватбанк» на позовних вимогах наполягає, прохає задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача прохає відмовити в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] 21.04.2008 року отримала кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку картки. Строк дії договору 12 місяців, що автоматично продовжується на той же строк, якщо жодна із сторін не інформує про припинення його дії, та відповідає строку дії кредитної карти, що передбачено такими частинами договору як заява та п.9.12 умов та правил надання банківських послуг ( а.с.5-10). На погашення заборгованості відповідач здійснювала платежі до 18.11.2009 року. ( а.с. 86-93.). Представник відповідача в судовому засіданні заявила клопотання про застосування строку позовної давності. Згідно зі ст..256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 7 ч.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», визначено, що у випадку, якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь - який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю, зокрема забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Сказано, що враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 ч.13 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» застосовується й до додаткових вимог банку. Згідно ст..264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як вбачається з розрахунку ( а.с.86-93) відповідач вчиняла платежі останній раз 18.11.2009 року, а позивач звернувся до суду із даним позовом 04.10.2013 року, з пропуском визначеного законом строку. При цьому, згідно вищевказаної норми матеріального права ( п.7 ч.13 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів») відносно кредитодавця діє заборона вимоги повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Про те, що укладений договір з відповідачем є споживчим, підтвердив в судовому засіданні представник позивача. Доводи позивача про постійне продовження строку дії договору з посиланням на ст..599 ЦК України щодо припинення зобов'язання належним виконанням не можуть бути застосовані при вирішенні питання щодо строку дії договору кредиту. У даних правовідносинах не йдеться про припинення зобов'язання належним виконанням. Вирішується питання строку дії кредитного договору, що має значення для вирішення питання обчислення строку позовної давності. Доводи представника позивача ґрунтуються на нормах матеріального права щодо позики та кредитного договору. За ст..1049 ЦК України, яка згідно ч.2 ст.1054 цього кодексу застосовується до відносин за кредитним договором, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій саме сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій саме кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернутою позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договором між сторонами встановлений строк дії у 12 місяців з можливістю продовження його дії ( п.9.12 умов та правил надання банківських послуг), а також у заяві позичальника вказано, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної карти. При цьому банк в умовах та правилах надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору передбачив ( п.9.4), що в разі перевитрат платіжного ліміту та непогашення його клієнтом протягом 6 місяців, карта закривається, наступне поновлення дії карти можливе лише після повного погашення заборгованості клієнтом ( а.с.5-10). Так, судом встановлено, що строк дії карти сплив, поновлення дії карти не відбувалося, погашення клієнтом заборгованості з листопада 2009 року не здійснювалося. Такі обставини виключають продовження дії кредитного договору за кредитною картою. Та обставина, що зобов'язання за кредитним договором не припинені внаслідок того, що їх виконання не відбулося, не тягнуть висновку про продовження дії кредитного договору. Доводи представника позивача, що дія договору пролонговується безстроково являються помилковими, оскільки договір такої пролонгації не передбачає. Строк дії договору сторін не залежить від стану виконання зобов'язань і не може вважатися продовженим через невиконання зобов'язань. Позивач в судовому засіданні не заявляв про наявність поважних причин пропуску строку позовної давності, а у відповідності до ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України особа може звернутися до суду за захистом порушеного права ( стягнення заборгованості за кредитним договором) протягом визначеного строку, пропуск якого тягне відмову у захисті порушеного права та є підставою для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed