Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач у серпні 2017 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що 17 серпня 2012 року між сторонами було укладено шлюб. Під час шлюбу у сторін [INFO] народилась донька [PERSON]. Спочатку подружжя проживало разом з батьками позивача у с.Поляне. Близько півтора року тому позивач за власні кошти та кошти своїх батьків придбала житловий будинок по [ADDRESS]. З лютого 2016 року у родині почались сварки, відповідач виявляє неповагу до своєї дружини, проявляє нетерпимість, дорікає різними дрібницями, допускає нецензурну лайку у присутності дитини. У результаті такої поведінки відповідача спільне життя стало нестерпним, порушено нормальна емоційна обстановка в родині. Подальше спільне проживання позивач вважає неможливим, оскільки збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 17.08.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 109 та відносити їй після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище «[PERSON]». Позивач у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, у якій позов підтримала, розгляд справи просила провести без її участі, проти ухвалення судового рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, був повідомлений належним чином про час і місце проведення судових засідань. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 17 серпня 2012 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 109. Після реєстрації шлюбу позивачу було присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.9). Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого виконкомом Семереньківської сільської ради Тростянецького району Сумської області, серія[NUMBER] (а.с. 10). Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). У силу статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не установлено, примушування для збереження шлюбних відносин є порушенням прав чоловіка та дружини на свободу, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене, вимоги позивача про відновлення її дошлюбного прізвища «[PERSON]» також підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд виходить з такого. Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору ухвалою суду, враховуючи що вимога до відповідача задоволена у повному обсязі з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, виходячи з установленого частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» розміру судового збору для вимог немайнового характеру, тобто у розмірі 0,4 мінімальної заробітної плати, що становить 640 грн. (1600 грн. х 0,4). На підставі викладеного та

Outcome: approved