Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

Позивач у липні 2018 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що відповідно до договору дарування від 24.11.2003 є власником будинку за адресою: [ADDRESS]. Сторони 12.07.2003 року уклали шлюб. У зв'язку з укладанням шлюбу [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою 16.12.2003 року. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 03.11.2016 у справі №588/1243/16-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 12.07.2003. [PERSON] за комунальні послуги не сплачує, її речі в будинку відсутні. [PERSON] вважає, що оскільки [PERSON] у його будинку не проживає з 14.10.2016 року, мешкає з іншим чоловіком у цивільному шлюбі за іншою адресою, тобто більше року без поважних причин відсутня за зареєстрованою адресою, то вона втрачає право на користування житлом. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Ухвалою суду від 12.07.2018 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду, у тому числі шляхом публікації оголошення на веб-сайті судової влади. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду остання не повідомила. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку від 24.11.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник З.Д. і зареєстровано в реєстрі за №1481 (а.с.6). Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 03.11.2016 року у справі №588/1243/16-ц, яке набрало законної сили 15.11.2016 року, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 12.07.2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Тростянецького районного управління юстиції в Сумській області, актовий запис №68 (а.с.10). Відповідач з 16.12.2003 року була зареєстрована в будинку [ADDRESS] як член сім'ї власника (а.с.7-8,11). Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду показали, що є сусідами позивача, [PERSON] була дружиною позивача. Після розлучення відповідач з дитиною залишила будинок, де проживає [PERSON], близько 2 років не живе, не поверталась. На цей час вона проживає з іншими чоловіком. Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, суд виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог статей 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що досліджені під час судового розгляду докази в сукупності підтверджують, що відповідач, яка була зареєстрована у будинку позивача як член сім'ї позивача, не проживає у спірному будинку близько 2 років, її особисті речі в ньому не зберігаються, витрат на утримання спірного житла відповідач не несе, поважних причин її не проживання в цьому будинку не установлено, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування будинком по [ADDRESS] За таких обставин позов [PERSON] підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, а тому ураховуючи, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, з відповідача на користь останньої слід стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн., сплачений при зверненні до суду.

Outcome: approved