Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач у судовому засіданні підтримавши свій позов в цілому зазначає, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.04.2013 року, виданого нотаріусом Здолбунівського нотаріального округу зареєстрованим за номером № 221 вона стала власником 47/100 частини нежитлового приміщення ресторану в [ADDRESS] загальною площею 634 кв. м. Дане свідоцтво видане на підставі договору купівлі-продажу від 02 квітня 2003 року. В звязку із спірними відносинами в плані користування суміжними приміщеннями із іншим співвласником вона змушена була в квітні 2013 року звернутися до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні нежилим приміщенням [NUMBER] згідно технічного паспорту будівлі. По даній справі відповідачкою [PERSON] заявлений зустрічний позов про визнання частково не дійсним вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.04.2013 року, як незаконного. При огляді витребуваних судом даних з державного реєстру щодо речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що за [PERSON] згідно свідоцтва про право власності Б/Н від 29.10.2004 року на праві власності зареєстровано 289,9 кв.м. нежитлового приміщення ресторану по [ADDRESS], а по свідоцтву Б/Н від 10.11.2004 року на праві власності зареєстровано 62,5 кв.м. нежитлового приміщення промислово-продуктового магазину за тією ж адресою. Дані свідоцтва на право власності видані [PERSON] виконкомом Здолбунівської міської Ради на підставі рішення Ради від 28.10.2004 року №253/4. Встановивши такі обставини, їй стало незрозуміло чому така реєстрація відбулася, так як Рішення міської Ради від 28.10.2004 року №253/4 скасовані Рішенням Господарського суду Рівненської області від 28.03.2011 року, які залишені у силі Господарським апеляційним судом 15 червня 2011 року та Постановою Вищого господарського суду 21.09.2011року. Також зазначає, що за рішенням Здолбунівського районного суду від 01.02.2012 року, [PERSON] відмовлено у позові до її чоловіка [PERSON] про внесення змін до договору купівлі-продажу від 02.04.2003 року, щодо збільшення площі приміщення, яке належить [PERSON] з 336,02 кв.м. до 352,4 кв.м. Дане рішення набрало законної сили після Ухвали Рівненського апеляційного суду від 04.02.2013 року. За таких обставин позивачка вважає, що порушено її права власника, так як згідно договору купівлі продажу їй належить 47/100 частини спільної будівлі загальною площею 634 кв.м., що становить 297,98 кв.м., а [PERSON] 53/100 частини, що становить352,4 кв.м. Згідно ж свідоцтв, які оспорюються площа позивачки зменшена із 297,98кв.м. до 279,4 кв.м., що саме і є предметом спору та є приводом для звернення до суду із цим позовом, який просить задовольнити в цілому. Представник відповідача Здолбунівської міської Ради у судовому засіданні не заперечила проти заявленого [PERSON] позову, щодо скасування спірних свідоцтв за наявності Рішень інших судів, якими визнано незаконними та скасовано рішення Виконавчого комітету Здолбунівської міської Ради за № 253/4 від 28.10.04 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що є підстави для зупинення провадження у справі у звязку із наявністю на розгляді суду цивільної справи за №1120 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] мотивує свої заперечення з даного приводу тим, що вказані справи є повязаними між собою та у випадку задоволення її зустрічної заяви про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину відпадуть підстави для задоволення позовної заяви [PERSON] у даній справі. Наступною вимогою щодо відмови [PERSON] у позові є заявлена вимога про пропуск строку позовної давності при звернені до суду з даним позовом. [PERSON] вважає, що про наявність таких свідоцтв було відомо, як [PERSON] так і правонаступнику після його смерті - [PERSON] ще 09 листопада 2006 року, про що свідчить факт подання [PERSON] позовної заяви від 09 листопада 2006 року до Здолбунівського районного суду. Вважає. що саме з цього часу у [PERSON] розпочався перебіг строку позовної давності у відповідності до ст. 261 ЦК України, однак [PERSON] цим правом не скористався, а тому [PERSON] вважає, що [PERSON], як правонаступник після його смерті предявила позов з пропуском строку позовної давності. Вважає, що поважних причин для поновлення позовної давності немає. Наступним запереченням відповідача, щодо заявленого позову є посилання на відсутність права у [PERSON] на звернення до суду. [PERSON] зазначає, що на момент видачі свідоцтва, реєстрації права власності у 2004 році власником спірних приміщень була не вона, а інша особа [PERSON] і дана обставина не дає їй права на предявлення спірної вимоги щодо визнання недійсними документів 2004 року, до яких вона на той час ніякого відношення не мала. Відповідачка заперечила право [PERSON] на успадкування 18,58 кв.м. у приміщеннях [NUMBER] та [NUMBER] ресторану котрі знаходяться у [ADDRESS], що належали померлому на підставі рішення Господарського суду Рівненської області від 28 березня 2011 року аргументуючи тим, що право власності на 18,58кв. м. у приміщення [NUMBER], [NUMBER] ресторану за спадкодавцем [PERSON] - не зареєстроване, а тому він не набув права власності на зазначене нерухоме майно, не дивлячись на вищезазначене рішення господарського суду Рівненської області. Вважає, що підстав для скасування свідоцтв про право власності з послідуючим скасуванням державної реєстрації оспорюваних свідоцтв немає, вона володіє користується та розпоряджається спірним майном, як добросовісний власник та на законних підставах. Заслухавши сторони у справі, доводи їхніх представників та зясувавши обставини справи через вивчення наявних у справі доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого [PERSON] позову, щодо визнання недійсними свідоцтв про право власності б/н виданого виконкомом Здолбунівської міської Ради Б/Н від 29.10.2004року та свідоцтво Б/Н від 10.11.2004 року на ім.я [PERSON] на нежитлове приміщення ресторану загальною площею 289,9 кв.м. та нежитлове приміщення промислово-продуктового магазину загальною площею 62,5 кв.м. за адресою [ADDRESS]. Ухвалою суду від 11.02.2014 року, судом відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст. 201, п.2 ч.1. ст. 205 ЦПК України та п. 33 Постанови ПВС України за №2 від 12.06.2009 року Про застосування норм цивільно процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції. Щодо строку позовної давності суд прийшов до переконання, що за даних обставин такий строк позивачем не пропущений, а заява про поважність причини звернення до суду саме у серпні 2013 року є обґрунтованою. Так позивачка зазначила, що остаточне рішення у справі за позовом [PERSON] до її померлого чоловіка постановлено Апеляційним судом Рівненської області 04 лютого 2013 року, саме з цього часу вона допущена до участі у справі в якості правонаступника, а спір між сторонами продовжується у вищезазначених справах, тому підстав для застосування судом строків позовної давності не встановлено. Судом встановлено, що згідно оспорюваних позивачем свідоцтв зареєстрованих у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачкою [PERSON] по свідоцтву про право власності Б/Н від 29.10.2004 року на праві власності зареєстровано 289,9 кв.м. нежитлового приміщення ресторану за адресою [ADDRESS], а по свідоцтву Б/Н від 10/11/2004 року на праві власності зареєстровано 62,5 кв. м. нежитлового приміщення промислово продуктового магазину за тією ж адресою. Зазначені свідоцтва видані відповідачці Виконкомом Здолбуніської міської Ради на підставі Рішення Ради від 28.10.2004 року за № 253/4. Згідно дослідженого у судовому засіданні договору купівлі-продажу від 02.04.2003 року згідно, якого сторонами набуто право власності. Загальна площа придбаного майна/ нежитлового приміщення /за адресою [ADDRESS], становить 634 кв.м. [PERSON] є власником 47/100, що у реальній долі складає 297,98 кв.м. [PERSON] згідно даного договору належить53/100 частини приміщення, що в реальній долі становить336,02 кв.м. Згідно свідоцтв про право власності на нежитлове приміщення від 29.10.2004 року та 10.11.2004 року досліджених у судовому засіданні [PERSON] належить приміщення ресторану загальною площею 289,9 кв.м. та приміщення промислово-продуктового магазину загальною площею 62,5 кв.м., що сумарно становить 352,4 кв.м. та зменшує площу іншого співвласника [PERSON] з 297,98 до 279,4 кв.м., що не відповідає договору купівлі-продажу та ідеальним долям, а саме 47/100 та 53/100. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 28 березня 2011 року, яке залишено 15.06.11 р. в законній силі Господарським апеляційним судом та 21.09.2011 р. постановою Вищого Господарського суду, визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Здолбунівської міської Ради №253/4 від 28.10.2004 року, яке є предметом даного спору. За таких обставин та враховуючи, що рішення виконкому Здолбунівської міської Ради №253/4 від 28.10.2004 р. було підставою для оформлення права приватної власності на приміщення ресторану загальною площею 289,9 кв.м. з послідуючою видачею свідоцтва про право власності Б/Н від 29.10.2004 р. та на приміщення промислово-продуктового магазину розміром 62,5 кв.м. та отриманого свідоцтва про право власності б/н від 10.11.2004 р. вказані свідоцтва не можуть бути чинними та підлягають визнанню недійсними. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав, тому позовна вимога щодо скасування державної реєстрації в даному випадку є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає так як охоплюється вимогою про визнання недійсним свідоцтва про право власності. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial