Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Представник [PERSON] [PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою від 22.07.2014 року в розмірі 10 807,30 коп. та за розпискою від 22.09.2014 року в розмірі 4 905,15 грн., стягнення судових витрат в розмірі 243,60 грн., мотивуючи тим, що згідно договору позики(розписки) від 22.07.2014 року відповідач позичив в позивача грошові кошти в розмірі 300 доларів США з кінцевим терміном повернення 29.07.2014 року зі сплатою 10%. Крім цього, 22.09.2014 року відповідач позичив в позивача грошові кошти в розмірі 4 400,00 грн. з кінцевим терміном повернення 22.11.2014 року. Однак, в порушення взятих на себе грошових зобов'язань відповідач борг у визначений договорами строк не повернув. А тому, просила стягнути з відповідача на користь позивача наявний борг, відсотки за користування коштами та інфляційні нарахування. Представник позивача в судове засідання не зявилася, попередньо подала до суду заяву про зменшення позовних вимог та заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити без її участі, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.18, 26). 15.04.2015 року до суду надійшла довідка Адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Івано-Франківській області, з якої вбачається, що [PERSON] в м.Івано-Франківську по вул. Довга, 85 на проживання не значиться (а.с.17). Відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення в пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На виконання вищезазначеної статті судом було повідомлено відповідача про час та місце розгляду справи через оголошення в пресі, проте, відповідач в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.27-30). З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договорів позики(розписок), внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договорами позики. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 22.07.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики(розписка). Відповідно до вказаного договору позики(розписки) відповідач отримав у позивача грошові кошти в розмірі 300 доларів США, з кінцевим терміном повернення 29.07.2014 року та сплатою 10% штрафу від суми боргу у випадку не виконання умов зазначених у розписці (а.с.13). 22.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики(розписка), відповідно до якого відповідач отримав у позивача грошові кошти в розмірі 4 400,00 грн., з кінцевим терміном повернення 22.11.2014 року (а.с.14). Проте відповідач по даний час зобовязання згідно договорів позики не виконав. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку розписок позичальника. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Позивачем станом на 20.03.2015 року проведено розрахунок заборгованості [PERSON] за договором позики(розпискою) від 22.07.2014 року, відповідно до якого заборгованість становить 9 147 грн. 75 коп., з яких: 300 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 20.03.2015 року становить 6 957,00 грн. основний борг, 695,00 грн. 10% штрафних санкцій, 1 495,75 грн. інфляційні втрати (а.с.18). Крім цього, заборгованість [PERSON] за договором позики(розпискою) від 22.09.2014 року станом на 20.03.2015 року становить 4 905 грн. 15 коп., з яких: 4 400,00 грн. основний борг, 42,70 грн. 3% річних, 462,45 грн. інфляційні втрати (а.с. 2). За змістом ч.1 ст. 1050 Цивільного Кодексу України якщо боржник, який своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача та наведену позивачем суму заборгованості за вказаними договорами позики(розписками) відповідачем суду не представлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договорами позики є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 79, 88 ЦПК України,

Outcome: approved