Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

позивач свої вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] помер його рідний брат [PERSON] (далі в тексті - [PERSON] ). Після його смерті відкрилася спадщина за законом на Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,9249 га, розташовану в [ADDRESS] . На час смерті [PERSON] був розлучений, а відповідач є його єдиним сином. Однак, вони задовго до смерті спадкодавця не спілкувалися та не підтримували стосунків. Протягом тривалого часу [PERSON] важко хворів, у 2018 році він переніс операцію з ампутації лівої нижньої кінцівки на рівні 1/3 стегна, внаслідок чого був прикутий до ліжка та потребував постійного стороннього догляду. Тому з того часу і до смерті [PERSON] позивач та ще один їхній рідний брат [PERSON] (третя особа на стороні позивача) дбали про хворого брата, а після його смерті займалися похованням та несли витрати. 29.10.2019 року позивач, звернувшись до нотаріуса з приводу оформлення права на спадщину після смерті брата, дізнався, що спадкова справа вже відкрита за заявою спадкоємця першої черги - сина померлого. Однак, позивач вважає, що оскільки відповідач протягом тривалого часу свідомо ухилявся від утримання та догляду за важкохворим батьком, з 2010 року не відвідував батька ні вдома, ні в лікувальних закладах, не надавав фінансової допомоги та не займався його похованням, то відповідача слід усунути від спадкування. В судовому засіданні позивач позовні вимоги із вказаних підстав підтримав та просить їх задовольнити. Він також зазначив, що оскільки його брат [PERSON] проживав у фактичних шлюбних стосунках з іншою жінкою в квартирі, розташованій на 5-му поверсі, то вони з братом [PERSON] були змушені виносити та зносити [PERSON] внаслідок ампутації нижньої кінцівки від та до цього житла. На пропозицію позивача придбати для інваліда інше, більш зручне житло, відповідач пообіцяв, що вирішить це питання, однак, згодом став уникати цих розмов та не виконав свою обіцянку. Також позивач та третя особа просять звернути увагу, що кілька років раніше мав місце випадок побиття відповідачем свого батька через конфлікт з приводу житлових питань. Позивач зазначив, що, незважаючи на багаторічні неприязні стосунки між померлим і відповідачем, спадкодавець не позбавив сина права на спадкування або ж не відчужив за життя майно на користь своїх братів лише тому, що помер несподівано. Тому позивач просить позовні вимоги задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, [PERSON] вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем. [PERSON] також вказав, що відповідач дійсно самоусунувся від піклування про батька, не відвідував та не спілкувався з ним, не надавав фінансової допомоги, а тому не має права претендувати на спадкове майно після його смерті. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та підтримали поданий відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача зазначила, що дійсно після смерті батька відповідача відкрилася спадщина за законом на вказаний житловий будинок та земельну ділянку. [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом першої черги та звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Позивачем не доведено жодними доказами факту про те, що спадкодавець перебував у безпорадному стані та потребував утримання саме від сина, а останній свідомо ухилявся від надання такої допомоги, маючи на те матеріальну та фізичну можливість. Так, батько відповідача на день смерті був інвалідом ІІ групи загального захворювання. Він тривалий час хворів хронічними захворюваннями, йому був виставлений діагноз - цукровий діабет середньої важкості, ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз. З 01.07.2007 року він був визнаний інвалідом ІІІ групи загального захворювання, а з 01.08.2010 року - інвалідом ІІ групи, однак, вказана інвалідність давала йому як юридичну, так і фізичну можливість працювати. Так, будучи інвалідом ІІ групи померлий [PERSON] до жовтня 2018 року працював дитячим лікарем в КНП «Коломийська ЦРЛ». Сторона відповідача зазначає, що [PERSON] дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні в Івано-Франківській ОКЛ і Коломийській ЦРЛ, де 26.01.2018 року йому була проведена операція - ампутація лівої нижньої кінцівки на рівні 1/3 стегна. Проте, як зазначено у виписці з картки стаціонарного хворого 16.02.2018 року, хворий в задовільному стані виписаний на амбулаторне лікування та ще до жовтня 2018 року отримував заробітну плату. Після вказаної операції [PERSON] не був направлений на переогляд МСЕК, а у довідках МСЕК в графах про висновки про умови та характер праці відсутні записи про необхідність надання інваліду стороннього нагляду, догляду або допомоги. З настанням пенсійного віку в 2012 році померлий перейшов з отримання пенсії по інвалідності на пенсію за віком, яку отримував до дня його смерті, останній не вважав себе особою, яка потребує стороннього догляду та перебуває у безпорадному стані, і позивачем вказані факти не доведено. Представник відповідача [PERSON] також спростовує доводи позивача про те, що батько та син начебто не підтримували стосунків та не спілкувалися. Вона зазначає, що дійсно після розлучення батьків, коли відповідач був неповнолітнім, вони не підтримували відносин, однак, після повноліття останнього їхні стосунки налагодилися, вони спілкувалися, бачилися, у 2017 році син відвідував свого батька в лікарні та надав йому на лікування грошові кошти у сумі 500 Євро. Крім того, в період вищевказаної операції з ампутації нижньої кінцівки спадкодавця у січні 2018 року відповідач працював по контракту за кордоном та не мав фізичної можливості відвідувати батька в лікарні, однак, надавав йому посильну фінансову допомогу, надіслав 1500 Євро на лікування, за його дорученням колишня дружина померлого [PERSON] , передала грошові кошти у сумі 5000 грн. на продукти харчування, допомогла отримати в лікарні засоби для пересування батька (милиці, інвалідний візок). Після повернення в Україну відповідач намагався зустрітися з батьком, однак, брати останнього та [PERSON] , у якої той мешкав, чинили йому перешкоди в цьому, проте, приймали грошові кошти для батька у розмірі 600 Євро. Брати померлого навмисно приховували від відповідача те, що батько потрапив до лікарні, про його смерть відповідач дізнався від сторонніх людей, тому не зміг взяти участь в похованні останнього. Крім того, [PERSON] , яка працює лікарем в одному з лікувальних закладів м.Коломиї, пояснила, що під час перебування її колишнього чоловіка в Коломийській ЦРЛ з 26.01. по 16.02.2018 року, незважаючи на практично ворожі стосунки між нею та її чоловіком, на прохання та наполягання сина, який перебував на той час за кордоном, вона та свідок [PERSON] передали хворому [PERSON] 1500 Євро. Крім того, [PERSON] передала свідку [PERSON] (медсестрі) , яка є давньою подругою відповідача і за його проханням здійснювала догляд за його батьком, 5000 грн. для придбання продуктів харчування для хворого, а також за проханням [PERSON] керівництвом Коломийської ЦРЛ забезпечено хворому засоби для пересування батька (милиці, інвалідний візок). Отже, оскільки, позивачем не доведено ані факту перебування спадкодавця в безпорадному стані, ані того, що він потребував стороннього догляду саме з боку сина, а останній свідомо, маючи можливість надавати допомогу своєму батькові, ухилявся від цього, представники відповідача просять в задоволенні позову відмовити. Суд заслухавши пояснення вказаних учасників, свідків, вивчивши матеріали справи, та оцінивши досліджені докази в сукупності, доходить наступних висновків. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом встановлено, що [INFO] в м. Коломиї Івано-Франківської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 03.06.2019 року серії [NUMBER] (а.с. 13). Після його смерті відкрилася спадщина за законом на належні спадкодавцю Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку, площею 0,9249 га, що в [ADDRESS] (а.с. 22, 23). Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергов о. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно із ст. 1261 вказаного кодексу у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із копією свідоцтва про розірвання шлюбу померлий 26.11.1988 року розірвав шлюб із [PERSON] (а.с. 14). Від вказаного шлюбу у нього залишився син [PERSON] , [INFO] , який є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] (а.с. 118). Відповідач прийняв спадщину після смерті мого батька, оскільки в шестимісячний строк після його смерті ( [INFO] ) подав заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу Яцка П.П., яким відкрита спадкова справа за № 26/2019 що підтверджується листом цього нотаріуса від 08.11.2019 року № 125/01-16, а також вказано, що 29.10.2019 року позивач також подав заяву про прийняття спадщини (а.с. 24). Відповідно до частини 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснено, що правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. Вирішуючи спір про усунення від права на спадкування, суд повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, необхідно встановити чи потребував спадкодавець допомогу від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Із показів свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] судом встановлено, що деякий час між відповідачем та його батьком, померлим [PERSON] , були суперечки та непорозуміння, проте після примирення вони спілкувалися, син надавав батькові матеріальну допомогу, цікавився його життям та здоров`ям. Так, свідок [PERSON] , яка є працівником КНП «Коломийська ЦРЛ», підтвердила, що під час перебування померлого на лікуванні у 2018 році відповідач звертався до неї із проханням надати допомогу його батькові. Судом встановлено, що померлий [PERSON] тривалий час хворів, йому було встановлено діагноз - цукровий діабет середньої важкості, ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз. З 01.07.2007 року [PERSON] був визнаний інвалідом третьої групи загального захворювання, а з 01.08.2010 року - інвалідом ІІ групи. Вказане стверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] , довідкою МСЕК серії МЕ № 201200 від 28.07.2008 року та довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 097316 від 13.09.2010 року (а.с. 119-121). З 24.01.2018 року по 16.02.2018 року померлий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Івано-Франківській ОКЛ і Коломийській ЦРЛ, де йому була проведена 26.01.2018 року померлому проведена операція з ампутації лівої нижньої кінцівки на рівні 1/3 стегна. 16.02.2018 року хворий в задовільному стані був виписаний на амбулаторне лікування, що підтверджується випискою з картки стаціонарного хворого (а.с.15). Проте, протягом всього вказаного періоду [PERSON] , будучи інвалідом ІІ групи до жовтня 2018 року продовжував працював дитячим лікарем в КНП «Коломийська центральна районна лікарня», та із січня 2012 року до жовтня 2018 року отримував заробітну плату в загальному розмірі 356 361, 96 грн., що підтверджується довідкою за № 9 від 10.01.2020 року, виданою цим закладом (а.с. 122). Крім того, [PERSON] отримував пенсію по інвалідності а з 2012 року перейшов на отримання пенсії за віком (а.с. 127-135). Таким чином, судом встановлено, що померлий дійсно хворів, був інвалідом 2 групи загального захворювання, однак продовжував працювати, отримував дохід у вигляді заробітної плати та пенсії по інвалідності, а згодом за віком. У 2018 році після перенесення важкої операції з ампутації частини нижньої кінцівки, деякий час продовжував отримувати заробітну плату та пенсію. У жодному з долучених до матеріалів справи медичних документів, немає відомостей про те, що померлий [PERSON] потребував стороннього догляду. Відповідно до ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування. Позивачем не надано суду доказів того, що відповідач свідомо ухилявся від своїх обов`язків щодо утримання батька, а також не довів, що останній потребував такого утримання та догляду, чи знаходився у безпорадному стані. Суд також додатково враховує, що в період перебування [PERSON] на операції в січні 2018 року відповідач перебував за кордоном, що підтверджується копією його паспорту (а.с. 123-125), та не міг безпосередньо надавати допомогу батькові, однак, той мав таку допомогу від позивача та їхнього брата [PERSON] , про що позивач сам зазначив у позовній заяві, що виключало потребу в отримання допомоги як основну складову для того, щоб відповідач міг бути усунутий від спадкування. Однак, в судовому засіданні встановлено, що відповідач і за цих обставин не ухилявся від надання допомоги своєму батькові. Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного, ст.1224 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed