overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач у даній справі просив постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість згідно боргової розписки від 05.05.2011 року у розмірі 15 000 грн., а також відсоткі річні у розмірі 1109,58 грн.. Позивач подав заяву про забезпечення позову (03.07.2014 року) та просив забезпечити його шляхом накладення арешту на майно автомобіль ОРЕL Omega 2.0 і ЗНГ, номерний знак ВМ 33737 АС.. Вважає, що оскільки відповідач ухиляється від будь-якого спілкування з позивачем, в добровільному порядку не повертає суму боргу, тому є всі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до невиконання судового рішення чи ускладнити його виконання. Суд вважає, що заява необґрунтована та така, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до норм 151 статті ЦПК України заявник повинен зазначити причини, у звязку з чим необхідне забезпечення позову , вид забезпечення позову з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, які потрібні для забезпечення позову. Заявником не надано на обґрунтування своєї заяви доказів, що свідчили б про співмірність заявлених вимог та забезпечення позову. Суд не може приймати рішення щодо забезпечення позову тільки на припущеннях, які зазначені позивачем. Також, заявнику доводиться до відому , що відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач у даній справі просив постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача згідно укладеного договору від 03.03.2011 року щодо купівлі-продажу та поставки товару 25 000 грн. передоплати за вказаним договором, 3840 грн.76 коп. штрафних санкцій за невиконання договору, 20 000 грн. матеріальної шкоди (упущена вигода), 4953 грн.41 коп. відсотків річних та інфляційних збитків, а також 10 000 грн. за завдану моральну шкоду . Позивач у своєму позові просив забезпечити його шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача , що належать останньому і знаходяться за його місцем мешкання. Вважає, що оскільки відповідач ухиляється від будь-якого спілкування з позивачем, в добровільному порядку не повертає суму завдатку, тому є всі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до невиконання судового рішення чи ускладнити його виконання. Суд вважає, що заява необґрунтована та така, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до норм 151 статті ЦПК України заявник повинен зазначити причини, у звязку з чим необхідне забезпечення позову , вид забезпечення позову з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, які потрібні для забезпечення позову. Заявником надано на обґрунтування своєї заяви про забезпечення позову: не зазначає на яке саме майно, грошові кошти є необхідність накладення арешту, де це майно чи кошти знаходяться, не зазначає обсяг та розмір забезпечення позову (на яку суму слід забезпечити позов). Крім того, заява про забезпечення позову повинна бути оформлена відповідно до вимог ст. 151 153 ЦПК України, викладена у виді окремої заяви та за нею повинно бути сплачено судовий збір у розмірі, що встановлено Законом України «Про судовий збір». Дані обставини позбавляють суд прийти до висновків щодо задоволення вищезазначеної заяви про забезпечення позову з вищенаведених обставин.. Суд не може приймати рішення щодо забезпечення позову тільки на припущеннях, які зазначені позивачем. Також, заявнику доводиться до відому , що відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач у жовтні 2011 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 15\~278,65 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до кредитного договору № DNU0AE0000058 від 11.07.2005 року відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 5\~935,00 доларів США зі сплатою за користування ним відсотків, проте в порушення умов договору свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. З урахування викладеного просив суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмір 15\~278Ю65 грн. та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином. Відповідач в судове засідання у справі не зявлявся, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Кредитного договору № DNU0AE0000058 від 11.07.2005 року відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 5\~935,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування ним. У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх обовязків, станом на 13.09.2011 року заборгованість за ним склала 15\~278,65 грн. Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі. Згідно ст. ст. 549, 611 ЦК України одною з форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи викладене суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом таким, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивач у жовтні 2012 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість у розмірі 142 897,08 дол. США та 761 537,27 грн. штрафних санкцій. В обґрунтування своїх вимог, зазначив, що відповідно до Кредитного договору № КП-18/Д від 09.10.2007р. [PERSON] отримала кредит у сумі 200 000,00 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків, проте в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду. З урахування викладеного просив суд стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 142 897,08 дол. США та 761 537,27 грн. штрафних санкцій, судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідачка у судове засідання з'явилася, позов визнала. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Кредитного договору № КП-18/Д від 09.10.2007р. [PERSON] отримала кредит у сумі 200 000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування ним з кінцевим терміном повернення до 08.10.2012 року. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою умов зазначеного кредитного договору заборгованість за нею станом на 29.10.2012 року за нею склала 142 897,08 дол. США, яка складається з: суми несплачених відсотків за користування кредитом - 28 373,63 дол. США; суми поверненого кредиту - 114 523,45 дол. США; суми нарахованої пені - 21 593,51 грн. та 761 537,27 грн. штрафних санкцій. Згідно ст. 1054 ЦК України, обов'язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. У зв'язку з порушенням відповідачкою умов кредитного договору останній на підставі п. 5.2 кредитного договору нарахований штраф у розмірі 100% від суми несплачених відсотків, сума якого складає 761 537,27 грн. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір, який підлягає стягненню з відповідачки на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач у жовтні 2013 р. звернувся в суд з позовом, у якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачів на утримання неповнолітніх дітей з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів заробітку. В обґрунтування позову посилався на те, що згідно рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 14 лютого 2013 року з нього на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення нею повноліття, на користь матері - [PERSON] Крім того, згідно рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2013 року з нього на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення нею повноліття, на користь матері - [PERSON] В судове засідання позивач та відповідачі не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від них надійшли заяви, в яких вони прохають розглянути справу у їх відсутність, позивач позов підтримує, відповідачі позов визнають. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав: Як встановлено судом, згідно рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 14 лютого 2013 року з нього на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення нею повноліття, на користь матері - [PERSON] Крім того, згідно рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2013 року з нього на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення нею повноліття, на користь матері - [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. З увагою на матеріальне і сімейне становище позивача, на кількість осіб, що мають право на утримання від нього, суд вважає справедливим стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, та аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-24 00:00:00

Позивач у жовтні 2013 року звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що на балансі Новобахмутівської сільської ради Ясинуватського району знаходиться будинок [ADDRESS] вказаного будинку зареєстрована відповідачка, однак з 2005 року за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, що сприяє розкраданню житлового фонду та заважає наданню житла іншим громадянам, які його потребують. Просив суд визнати відповідачку такою, що втратили право користування жилим приміщенням. У судовому засіданні представниця позивача підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідачка заперечувала проти позову, обґрунтовуючи свою незгоду тим, що у спірній квартирі вона не проживає з поважних причин, оскільки вимушена доглядати хворого брата, який мешкає у м с.Верхньоторецьке та потребує стороннього догляду, однак у неї є потреба у квартирі [ADDRESS], просила залишити квартиру за нею. Суд, заслухавши представницю позивача, відповідачку, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Згідно з довідкою ЛКК центру первинної медико-санітарної допомоги №825/3 від 11.12.2013 р. брат відповідачки [PERSON], 1940 р.н., потребує постійного стороннього догляду, як такий, що не здатний до самообслуговування, у зв'язку з чим відповідачка змушена проживати з ним та здійснювати постійний догляд. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. №2 «Про деякі питання, які виникають у практиці застосування судами України Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Статтями 10, 60 ЦПК України на сторони покладено обов'язок доведення тих обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд вважає, що посилання позивача не є переконливим доказом відсутності поважних причин не проживання відповідачки у квартирі понад встановлений законом строк. Разом з тим, враховуючи встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що догляд за хворою особою є поважними причинами відсутності відповідачки у спірній квартирі понад 6-місячний термін. За наявності вищезазначених обставин позовні вимоги щодо визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач у жовтні 2013 року звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що на підстави ордеру від 27.03.2008 р. родині відповідачки надано житлове приміщення для проживання за адресою: [ADDRESS] Однак відповідачка у вказаній квартирі не проживає, її особистих речей також у квартирі немає, оплату за комунальні послуги не проводить, квартира знаходиться в антісанітарному стану. Вказаний житловий будинок знаходиться на балансі позивача. У зв'язку з позивач просив визнати відповідачку та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка до суду не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Справу розглянуто згідно з положеннями ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи до суду не з'явився, звернувся із заявою про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позову не заперечували Суд, заслухавши представницю позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача, або члена його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] знаходиться на балансі Новобахмутівської сільської ради (а.с.6) у квартирі зареєстрована відповідачка разом з неповнолітніми дітьми, однак згідно акту комісії Новобахмутівської сільської ради від 30.08.2013 р. у вказані квартирі не проживає, крім того квартира знаходиться у незадовільному для поживання технічному стані, фактичне місце проживання відповідачки невідоме. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка втратила право користування житловим приміщенням за вказаною вище адресою. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач у жовтні 2013 року звернулася до суду з даним позовом, в якому посилається на те, що [PERSON] (далі-Відповідач) є батьком [PERSON], [INFO] Сторони перебували в шлюбі. Донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач на утримання доньки аліменти не сплачує, добровільно матеріальну допомогу не надає. Просила стягнути з Відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. Позивач в судове засідання з'явилася, позов підтримала в повному обсязі, просила його задоволити. Відповідач в судове засідання з'явився, позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Заслухавши пояснення учасників процесу та вивчивши по справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.9), яка знаходиться на утриманні позивача (а.с.3). Оскільки Відповідач, як батько малолітньої, кошти на її утримання не надає в добровільному порядку, працює в ПАТ «Ірпіньмаш» на посаді водія з 02.01.1989 року та отримав за останній рік дохід в сумі 14 948,43 грн., суд вважає за можливо стягнути з відповідача аліменти на утримання його дитини [PERSON], [INFO] у ? частці від його заробітку (доходу) щомісячно до досягненню дитиною повноліття. Наведені обставини стверджуються копією свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER], копією довідки Ірпінського комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Ірпінь» №972 від 13.11.2013 року, копією свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER], копією довідки ПАТ «Ірпіньмаш» №298 від 23.12.2013 року, копією довідки ПАТ «Ірпіньмаш» №27 від 23.12.2013 року та іншими матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. ст. 180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі ст. ст. 180-184, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач у жовтні 2013 року звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати їх шлюб. В обґрунтування позову зазначила, що 20.04.2005 року Бердянським РАЦС був зареєстрований їх шлюб, про що зроблено актовий запис №152. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. З липня 2013 року вони з чоловіком разом не проживають, спільного господарства та спільного бюджету не мають. Сім'я розпалася через зловживання відповідачем спиртними напоями та фізичне насилля по відношенню до неї. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Позивач у судовому засіданні підтримала позов повністю, просила його задовольнити та залишити їй при розірванні шлюбу прізвище [PERSON]. Відповідач позов визнав повністю, не заперечував проти розірвання шлюбу. Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 20 квітня 2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 152. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Судом з'ясовано, що сторони з липня 2013 року не підтримують шлюбні стосунки та відновляти їх не мають наміру. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частиною 1 ст.110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на те, що за даних обставин зберегти сім'ю неможливо, оскільки позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, шлюб існує формально, тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати, задовольнивши позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивач у жовтні 2014 року звернувся до суду з даним позовом, в якому посилається на те, що перебував в шлюбі з [PERSON] (далі - Відповідач) з 05.10.2007 року до 17.09.2013 року. Під час шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO] Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Просив стягнути з Відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з дати подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач з'явився, позов підтримав, просив його задоволити. Відповідач в судове засідання з'явилася, позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши по справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.6), який знаходиться на утриманні позивача (а.с.10). Відповідач, як мати дитини, кошти на її утримання не надає в добровільному порядку. Наведені обставини стверджуються копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], актом депутата Бучанської міської ради від 16.09.2013 року та іншими матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. ст. 180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач, як мати малолітнього [PERSON], ухиляється від виконання обов'язків по його матеріальному утриманню, то суд з врахуванням вимог ст. ст. 182, 183 СК України та внесених змін до ст. 182 СК України стягує з відповідача на користь позивача аліменти на дитину в розмірі 1/4 всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання позову та до досягнення [PERSON], [INFO] повноліття. На підставі ст. ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved