Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач у вересні 2015 року звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Обґрунтовуючи позовну заяву зазначала, що перебуває у шлюбі з [PERSON] з 26.10.2013 року, від шлюбу подружжя має малолітню дитину: [PERSON], [INFO]. З огляду на те, що дитина проживає разом з позивачем, а відповідач не надає належної матеріальної допомоги, просила суд, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.11.2015 року, стягнути на її користь з нього аліменти на малолітню дитину у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від його місячної заробітної плати з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь кошти на утримання дружини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. з дня предявлення позову і до досягнення [PERSON] трьох років, оскільки вона отримує тільки щомісячну допомогу на дитину. У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю та просила суд його задовольнити виходячи з підстав та обставин наведених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав у повному обсязіо, надав суду письмові заперечення в яких у зазначив, що ним було добровільно сплачено позивачу кошти на утриманні дитини у сумі 1000 грн. та придбано одяг для дитини на суму 1500 грн., крім того, вказав, що має на утриманні непрацездатну матір та має середньомісячний дохід у сумі 1700 грн. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 26 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1631 (а.с.9). Від шлюбу подружжя має малолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с.8). Спору між сторонами щодо місця проживання сина немає, він проживає разом з матірю. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обовязок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначає ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з письмових заперечен. відповідача та його пояснень у судовому засіданні, відповідачем було добровільно сплачено позивачу кошти на утриманні дитини у сумі 1000 грн. та придбано одяг для дитини на суму 1500 грн., крім того, відповідач вказав, що має на утриманні непрацездатну матір та має середньомісячний дохід у сумі 1700 грн. Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження кожного із вказаних фактів, відповідачем до суду не надано. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обовязок по утриманню дитини покладено на обох батьків (у т.ч. на позивачку у справі), суд приходить до висновку про те, що позов у частині стягнення аліментів на утримання дитини необхідно задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 \~ частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде справедливим та достатнім. В частині предявлених позивачем вимог про стягнення з [PERSON] аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років суд виходить з наступного. Частиною 2 ст. 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет на 2015 рік прожитковий мінімум працездатних осіб: з 1 січня 2015 року - 1218 гривень, з 1 вересня - 1378 гривень. Позивач пояснила суду, що отримає щомісячно державну допомогу при народженні дитини у сумі 860 грн. згідно Закону України Про державну допомогу сімям з дітьми, що підтверджується довідкою №833 від 14.09.2015 року, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області (а.с.3). З огляду на викладене, повно та всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років позовні вимоги необхідно також задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, що буде справедливим та достатнім, виходячи з розрахунку середньої місячної заробітної плати (доходу) відповідача та прожиткового мінімуму на одну працездатну особу встановленого законом. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 192 СК України). Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved