Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач уточнивши позовні вимоги просить суд постановити рішення яким стягнути з відповідача в його користь 15386,90 гривень, що включає в себе суму заборгованості у зв'язку із затримкою виплати відповідачем заробітної плати, суми компенсації втрати частини зарплати у зв'язку із порушенням термінів її виплати, індексації грошових доходів (заробітної плати). В обґрунтування позову посилається на те, що він працював у відповідача з 14.07.2006 року на посадах провідного інженера з нормування праці, в.о. начальника відділу, начальника бюро інструментального господарства по лютий місяць включно 2014 року. З жовтня 2012 року йому не виплачували заробітну плату, що є грубим порушенням вимог КЗпП України. Він звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заробітної плати, і 21.05.2013 року, суд видав наказ, яким стягнув з відповідача заборгованість в сумі 9916,02 гривень. Зазначену заборгованість відповідач ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» йому виплатив тільки 04.09.2014 року, що стверджується платіжним дорученням № 3338 від 04.09.2014 року, яку він отримав. Трудове законодавство передбачає відповідальність працедавця за затримку заробітної плати, і тому тягне його обов'язок провести з ним виплату середнього заробітку за весь час затримки. Крім того за порушення працедавцем встановлених термінів виплати заробітної плати в обов'язковому порядку нараховуються і виплачуються працівникові компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати у випадку затримки за один і більше календарних днів. Одночасно відповідно до ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточненні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, які зазначені у позовній заяві та поданих ним письмових доповненнях, просив суд задоволити позов. Представник відповідача - Бурмас Ю.Р. в судовому засіданні уточненні позовні вимоги позивача визнав частково з підстав, які викладені ним в письмовому заперечені, які ним надані суду. Одночасно вказав, щодо вимог позивача про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати слід застосувати позовну давність, яка визначена законодавством України. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали справи, оглянувши зібрані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть учать у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд повинен встановити про наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають завчання для вирішення справи. Одночасно ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення індексації нарахованої заробітної плати, компенсації втрати частини зарплати у зв'язку із порушенням термінів її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він працював на ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів»з 14.07.2006 року по 19 лютого 2014 року включно. Виплати по заробітній платі не здійснювались з жовтня 2012 року по день звільнення, у зв'язку із чим перед ним виникла заборгованість із виплати зарплати, яку було погашено лише 04.09.2014 року. Під час розгляду даної справи сторони не заперечили зазначених обставин. До матеріалів справи даної справи позивачем [PERSON] було надано розрахунок середньої заробітної плати за час затримки її виплати, розрахунок індексації грошових доходів, розрахунок компенсації невчасно виплачених грошових доходів, які в подальшому підчас розгляду справи позивачем були уточнені. Відповідно до судового наказу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.05.2013 року на користь позивача [PERSON] було стягнуто з ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 9916,02 гривень, та стягнуто в дохід держави судовий збір в сумі 114,70 гривень. Зазначену заборгованість відповідач ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» виплатив позивачу [PERSON] тільки 04.09.2014 року, що стверджується платіжним дорученням № 3338 від 04.09.2014 року, і дані грошові кошти він отримав, що ствердив сам позивач в судовому засіданні. Як встановлено під час розгляду даної справи, відповідач не заперечував того факту, що перед позивачем існувала заборгованість із виплати заробітної плати на день його звільнення. Відповідно до ч.5 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Порядок індексації заробітної плати регламентується Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Постановою КМУ «Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення» № 1078 від 17.07.2003 року. Так, згідно ст. 4 вказаного Закону та п.1-1 Порядку індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Таким чином підставою для індексації грошових доходів (зарплати) є встановлення індексу інфляції на рівні 101 і більше відсотка у відповідному місяці. Виходячи із офіційно опублікованих індексів інфляції за період жовтня 2012 року по лютий 2014 року випливає, що поріг індексації в жодному місяці за цей період не був перевищений, а тому відсутні правові підстави для індексації позивачу заробітної плати. Окрім цього, бухгалтерією ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» проводилась нарахування індексації грошових доходів у випадку збільшення інфляції на 101 і більше відсотка, а тому у разі наявності такого перевищення така сума індексації включається до нарахованої зарплати і відноситься до основної заборгованості. Що стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача [PERSON] та суд вважає, що позивач допустився помилки в частині порядку обчислення такого заробітку виходячи з наступного. У відповідності до п. 8 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» за № 100 від 08.02.1995 року (далі - Порядок) нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно п. 2 Порядку якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Виходячи із розрахункових листів позивача, які останньому надавались відповідачем, та які наявні у матеріалах справи, [PERSON] працював у жовтні та листопаді 2013 року, а тому обчислення середнього заробітку повинно проводитись виходячи із нарахованої зарплати за ці 2 місяці. З огляду на це середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] складає: 358,7 грн. (нарахування за 3 роб. дня у жовтні 2013 року) + 916,67 грн. (нарахування за 7 роб. днів у листопаді 2013 року) / 10 роб. днів (відпрацьовані за 2 місяці) = 127,53 грн. Середньомісячне число робочих днів при цьому складає 10 днів / 2 = 5 робочих днів. Таким чином середньомісячна зарплата позивача складає: 127,53 грн. * 5 = 637,65 грн. Виходячи з наведеного та те, що період затримки з дня звільнення по дату звернення до суду складає рівно 8 місяців, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає: 637,65 * 8 міс. = 5101,20 грн. На думку суду позивачем проведено вказаний розрахунок який він особисто провів без дотримання вимог Порядку, затвердженого постановою Уряду від 08.02.1995 року № 100, а тому з урахуванням наведеного, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за зазначений ним період в позовній заяві та доповненні до неї слід задовольнити у зазначеній вище сумі. Роз'ясненнями, що містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», визначено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Враховуючи зазначене суд вважає, що твердження представника відповідача щодо вимог позивача про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати слід застосувати позовну давність, яка визначена законодавством України то такі не заслуговують на увагу, оскільки встановлено в судовому засіданні, позивачу його заробітну плату, яку він вчасно не отримав видано тільки 04.09.2014 року, а з даним позовом він звернувся до суду 21.10.2014 року. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягненняз відповідача в його користь зазначених грошових коштів підлягають до часткового задоволення, які зазначені в мотивувальній частині рішення, у решті задоволення вимог позивача слід відмовити, так як в судовому засіданні не здобуто жодних доказів на підтвердження порушення прав та інтересів [PERSON] Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір»з відповідача в користь держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved