Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення 19826,42 доларів США, що еквівалентно 299497,85 грн., з яких 19604,10 доларів США - відсотки, 222,32 долари США - підвищені відсотки; а також 904455,51 грн. курсової різниці суми боргу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.09.2008р. між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальникові кредит в сумі 114200,00 доларів США, з терміном повернення до 10.09.2030р., із сплатою позичальником банкові 15,45% річних. Крім того, між цими ж сторонами укладено ряд додаткових угод, якими визначено розміри та періоди застосування відсоткових ставок. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем [PERSON] 16.09.2008р. укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язується перед позивачем відповідати у повному обсязі за невиконання позичальником своїх зобов'язань, що випливають із кредитного договору. У зв'язку із не належним виконання відповідачами умов кредитного договору та договору поруки, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14.04.2014р. стягнуто з відповідачів на користь банку заборгованість в розмірі 127155,28 доларів США, що еквівалентно станом на 31.10.2013р. 1016352,15 грн. Станом на день подачі даного позову, заборгованість відповідачами не погашалась. Так як, зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не припинені, банком з 01.11.2013р. по 02.12.2014р. нараховано відповідачам 19604,10 доларів США відсотків та 222,32 доларів США - підвищених відсотків, що згідно курсу НБУ на 02.12.2014р. (15,106 грн. за 1 долар США) складає 299497,85 грн. Окрім того, позивач вважає, що також слід стягнути з відповідачів 904455,51 грн. курсової різниці, яка виникла у зв'язку із зміною курсу долара США по відношенню до гривні з 31.10.2013р. до 02.12.2014р. А саме, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14.04.2014р. стягнуто з відповідачів 127155,28 доларів США суми кредиту, що стягнута достроково, простроченої суми кредиту, відсотків та підвищених відсотків, що в еквіваленті станом на 31.10.2013р. становило 1016352,15 грн. Однак, станом на 02.12.2014р. ця ж сума валютної заборгованості в перерахунку до національної валюти становить 1920807,66 грн., а відтак курсова різниця становитиме 904455,51 грн., що, на думку позивача, є реальними збитками. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав суду письмову заяву, згідно якої просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав з мотивів викладених у позовній заяві та просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечив. Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча повідомлялись про час і місце розгляду справи у встановленому порядку. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14.04.2014р. по справі №607/22827/13-ц стягнуто солідарно із [PERSON], [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №080-2008-2732 від 16.09.2008 р. у розмірі 127155,28 дол. США (797,26 дол. США - заборгованість по сумі кредиту; 111338,47 дол. США - сума дострокового стягнення кредиту; 14968,90 дол. США - сума прострочених відсотків; 50,65 дол. США - підвищені відсотки), що складає 1016352,15 грн., згідно офіційного курсу встановленого Національним банком України. Відповідно до ч. 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказаним вище рішенням встановлено, що 16.09.2008 р. між ВАТ «Універсал Банк», який змінив своє найменування на ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №080-2008-2732. Згідно умов кредитного договору, позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 127155,28 дол. США, із розміром відсоткової ставки - 15,45 % річних, а відповідач зобов'язався повернути кредит частинами і сплатити відсотки та виконати інші зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі до 10.09.2030р. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 16.09.2008р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №080-2008-2732-Р від 16.09.2008р., згідно якого відповідачі несуть солідарну відповідальність по зобов'язаннях за кредитним договором перед позивачем, у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором відповідача [PERSON]. Окрім того, відповідно до п. 1.1.1. кредитного договору, за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 46,35% річних. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, складеним 02.12.2014р. позивачем, нараховані відповідачам відсотки за період з 01.11.2013р. по 02.12.2014р. складають 19604,10 доларів США (еквівалент 296139,55 грн., при тому, що 1 долар США = 15,106 грн.), підвищені відсотки - 222,32 долари США (або 3358,30 грн.). Відповідно до довідки №022/092 виданої 03.03.2015р. керуючим Тернопільським відділенням №1 ПАТ «Універсал Банк», станом на 03.03.2015р. рішення Тернопільського міськрайонного суду від 14.04.2014р. по справі №607/22827/13-ц відповідачами не виконане, заборгованість не погашена. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про часткову обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність частково задовольнити позов. При цьому, суд виходив із наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Частина 1 статті 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 127155,28 дол. США, на терміни і на умовах, передбачених у даному договорі. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковий до виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Пунктами 5.3.1., 5.3.2 договору передбачено, що позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за цим договором, використовувати кредит на цілі, визначені в п.1.3 цього договору. Повернути кредит в сумі, вказаній у п.1.1 цього договору, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, а також, у випадку невиконання або неналежного взятих на себе зобов'язань за цим договором сплатити штрафні санкції та інші платежі у строки на умовах, що визначені цим договором. Із статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає іншій у власність грошові кошти, а інша - зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів. Як вбачається із статей 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних процентів у випадку прострочення повернення чергової частини позики. Матеріалами справи встановлено, що позичальник (відповідач 1) заборгованість за кредитним договором, зокрема і встановлену рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14.04.2014р. не погасив. Згідно п.2.3 договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати свої зобов'язання за договором на користь кредитора в термін, визначений п.2.2 договору, шляхом переказу/перерахування коштів у сумі заборгованості боржника за основним договором на рахунки, вказані кредитором. Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1 статті 543 Цивільного кодексу України, передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Таким чином, відповідачі неналежно виконують взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки, зокрема обов'язок виконати рішення суду про стягнення заборгованості, в результаті чого позивачем правомірно нараховано відсотки за період з 01.11.2013р. по 02.12.2014р., які складають 19604,10 доларів США (еквівалент 296139,55 грн., при тому, що 1 долар США = 15,106 грн. станом на 02.12.2014р.), підвищені відсотки - 222,32 долари США (або 3358,30 грн.). Відповідачами не надано жодних доказів у спростування позовних вимог у цій частині. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідачів прав позивача щодо порядку погашення заборгованості, та вважає, що позов в частині стягнення відсотків та підвищених відсотків підлягає до задоволення. Проте, безпідставною є позовна вимога про стягнення з відповідачів 904455,51 грн. курсової різниці суми боргу. Як вбачається з матеріалів справи, змісту рішення Тернопільського міськрайонного суду від 14.04.2014р. та позовної заяви від 05.12.2013р. звертаючись до суду з позовом до відповідачів, позивач ПАТ «Універсал Банк» просив стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 127155,28 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 31.10.2013 року становить 1016352,15 грн. Вищевказаним рішенням стягнуто з відповідача заборгованість у доларах США із вказівкою про еквівалент заборгованості у гривнях. Законодавством не передбачено стягнення з жодної із сторін договору курсової різниці в разі збільшення або зменшення курсу іноземної валюти до національної грошової одиниці. Посилання позивача на зміну офіційного курсу гривні щодо долара США, в результаті чого грошові кошти знецінилися, не може бути прийнято до уваги, оскільки позивач, укладаючи договір кредиту у доларах США, а не в гривні, брав на себе певні ризики щодо коливання курсу. Окрім того, позивачем не надано суду жодних доказів порушення його права у цій частині позову, так як згідно поданої ним же інформації, заборгованість визначена рішенням суду від 14.04.2014р. не погашалась ні сплатою боргу у валюті, ні сплатою у гривні. Отже, жодних доказів того, що відповідачі погашали самостійно (чи через орган примусового виконання рішень) заборгованість у національній валюті і, як наслідок, існування спору про розмір погашеної заборгованості у доларах США, у матеріалах справи немає. Згідно кредитного договору зобов'язання відповідачів визначені в іноземній валюті - долар США. А відтак, за наявності чинного рішення суду про стягнення коштів у валюті (навіть із зазначенням еквіваленту у гривні), підстав для задоволення позову у цій частині немає. Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так як, рішення ухвалено на користь позивача лише частково (задоволено стягнути 299497,85 грн., що складає 24,88% із заявлених у позові 1203953,36 грн.), відповідно до статті 88 ЦПК України, із відповідачів у рівних частках на користь позивача слід стягнути 909,12 грн. (по 454,56 грн. з кожного), що є пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial