Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивач Чернівецький медичний коледж Буковинського державного медичного університетузвернувся з позовом про відшкодування вартості навчання до відповідачки [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що01 вересня 2007 року Чернівецький медичний коледж Буковинського державного медичного університету та [PERSON] уклали угоду №50/08-07 про підготовку фахівця із базовою вищою освітою. Відповідно до наказу №25/ст від 02.08.2007 року [PERSON] зараховано студентом медичного коледжу за спеціальністю «Сестринська справа» на денну форму навчання. 01.07.2011 року [PERSON] закінчила Чернівецький медичний коледж Буковинського державного медичного університету, здобула кваліфікацію медичної сестри, та їй видано диплом молодшого спеціаліста РН [NUMBER]. На підставі розподілу державного замовника - Департаменту охорони здоров'я та цивільного захисту населення Чернівецької ОДА, [PERSON] була направлена на роботу в КМУ «Міська дитяча поліклініка». Однак в порушення умов п.п. 2.6, 2.7 Угоди та вимог п.п. 8, 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року №992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», [PERSON] не прибула у встановлений термін до місця направлення, без поважної причини до роботи не приступила та не відпрацювала у замовника три роки. У зв'язку з цим, 07.08.2014 року Чернівецький медичний коледж направив претензію №360/01.1 [PERSON] із вимогою в термін до 01 жовтня 2014 року відшкодувати вартість навчання та компенсувати всі витрати. Обов'язок випускника відшкодувати навчальному закладу повну вартість навчання встановлений ст. 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», відповідно до якого особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації відпрацювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку повну вартість навчання. Виходячи із положень п. п. 8, 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, випускник вищого навчального закладу зобов'язаний відпрацювати за місцем призначення не менш трьох років, а в разі неприбуття за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його за ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку вартість навчання. Як вказує позивач, [PERSON] повинна відшкодувати вартість навчання на користь позивача, оскільки не з'явилася на роботу за місцем призначення. Так, вартість навчання у Чернівецькому медичному коледжі БДМУ за період з 2007 - 2011 роки [PERSON] становить 13 286 грн., що стверджується довідкою-розрахунком про вартість навчання для студентів зарахованих у 2007 році. Крім цього, студентка [PERSON] отримувала стипендію. За вказаний період навчання вона отримала стипендію в розмірі 1 000 грн. Отже, за умовами укладеної угоди Чернівецький медичний коледж забезпечив навчання, підготовку відповідача за спеціальністю «Сестринська справа» та після закінчення навчання забезпечив направленням на роботу до державного сектору народного господарства, де [PERSON] зобов'язана була відпрацювати не менше трьох років. На основі викладеного, позивач просить стягнути з відповідачки на їх користь вартість навчання та кошти, отримані в рахунок стипендії, а саме 13 286 грн. вартості навчання та 1 000 грн. коштів, що були отримані відповідачкою в якості стипендії, а всього 14 286 грн. В судове засідання представник позивача не з'явилась, проте до початку судового засідання від неї надійшло клопотання про розгляд даної справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про день і час розгляду справи в передбаченому процесуальним законом порядку, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачки та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 вересня 2007 року Чернівецький медичний коледж Буковинського державного медичного університету та [PERSON] уклали угоду №50/08-07 про підготовку фахівця із базовою вищою освітою (а.с.10). Відповідно до наказу №25/ст від 02.08.2007 року [PERSON] зараховано студентом медичного коледжу за спеціальністю «Сестринська справа» на денну форму навчання (а.с.11). 01.07.2011 року [PERSON] закінчила Чернівецький медичний коледж Буковинського державного медичного університету, здобула кваліфікацію медичної сестри, та їй видано диплом молодшого спеціаліста РН [NUMBER] (а.с.11) та на підставі розподілу державного замовника - Департаменту охорони здоров'я та цивільного захисту населення Чернівецької ОДА, [PERSON] була направлена на роботу в КМУ «Міська дитяча поліклініка» (а.с.12). Однак в порушення умов угоди та вимог чинного законодавства, [PERSON] не прибула у встановлений термін до місця направлення, без поважної причини до роботи не приступила та не відпрацювала у замовника три роки, що підтверджується довідкою КМУ «Міська дитяча поліклініка» від 03.09.2014 року №973 (а.с.13). У зв'язку з цим, 07.08.2014 року Чернівецький медичний коледж направив претензію №360/01.1 (а.с.14) [PERSON] із вимогою в термін до 01 жовтня 2014 року відшкодувати вартість навчання та компенсувати всі витрати. Відповідно до частини 2 статті 52 Закону України «Про освіту» випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22 серпня 1996 року затверджено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням. Згідно п. 8 Порядку випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. П. 14 Порядку передбачено, що у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету- вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Пунктами 15. 20. 21. 24. 25 вказаного Порядку передбачено, що молодий фахівець повинен прибути па роботу до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Молодим фахівцям, які одержали направлення на роботу після закінчення вищого навчального закладу надається відпустка тривалістю 30 календарних днів. У разі, якщо замовник відмовив у прийнятті на роботу молодого фахівця, останній повинен звернутися до служби зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. Таким чином, внаслідок відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням Відповідач зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання . Загальний розмір понесених витрат навчальним закладом на навчання Відповідача за рахунок коштів Державного бюджету становить 14 286,00 грн (а.с.15-16). Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Стаття 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, зокрема відшкодування збитків. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Outcome: approved