Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувя до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування позову зазначає, що він є спадкоємцем за заповітом [INFO] [PERSON] , яка померла в селі Шкилі Хорольського району Полтавської області. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на її спадкове майно, тобто земельну ділянку площею 3,67 гектарів, що розташована на території Лукімської сільської ради Лубенського району Полтавської області. Позивач зазначає, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину, однак не може оформити спадкові права, оскільки при вивченні заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Петракіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області 07.10.2010 року за реєстровим № 105, було виявлено розбіжність у прізвищі особи, якій було заповідано майно та прізвищем позивача, а саме: у даному заповіті вказано прізвище « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] », зважаючи на що позивач просить розтлумачити, що згідно вказаного заповіту [PERSON] на випадок своєї смерті все належне їй майно заповідала [PERSON] 21.05.2021 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, протягом строку, встановленого судом, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому не заперечує проти задоволення позову, просить розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами. Позивач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, у позовній заяві просив суд розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що за результатами підготовчого судового провадження має бути ухвалене рішення, яким вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом померлої [INFO] [PERSON] на все її спадкове майно, що доводиться копією Свідоцтва серії [NUMBER] , Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Судом встановлено, що спадкоємець прийняв садщину померлої [PERSON] , що підтверджується довідкою відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Хорольської міської ради за Вих.№ 2635/03-18 від 12.05.2021 року, актом обстеження місця проживання гр. [PERSON] від 12 травня 2021 року. З повідомлення приватного нотаріуса Хорольського районного нотаріального округу Берези Д.В. від 11.05.2021 року за Вих. № 90/02-14 слідує, що 04 листопада 2020 року вказаним приватним нотаріусом на підставі моєї заяви про прийняття спадщини за заповітом була відкрита спадкова справа № 118/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Також [INFO] надійшла заява від чоловіка померлої- [PERSON] про відмову від прийняття спадщини. Інших заяв не надходило. При вивченні наданого заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Петракіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області Пунько В.І. 07.10.2010 року за реєстровим № 105, було виявлено розбіжність у прізвищі особи, якій було заповідано майно та прізвищем позивача, а саме: у даному заповіті вказано прізвище « [PERSON] », а прізвище позивача « [PERSON] ». Норми права, застосовані судом. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тлумачення заповіту - це з`ясування змісту заповіту як дійсного одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача. Отже, недійсний заповіт тлумаченню не підлягає. Згідно п. 2.1 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Нотаріус має перевірити, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать вимогам законодавства. Аналогічні правила містяться в п. 1.6 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затв. наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5. Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене лише після відкриття спадщини, тобто у зв`язку зі смертю заповідача або оголошення його померлим. Саме тому при тлумаченні заповіту не діє загальне правило про тлумачення правочину його стороною, закріплене в ст. 213 ЦК України, а діє спеціальне правило, закріплене в ст. 1256 ЦК України, згідно з яким тлумачення заповіту здійснюється спадкоємцями, а в разі спору між ними - судом. Методичні рекомендації Міністерства юстиції України щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29.01.2009 року зазначають про можливість укладення між спадкоємцями в разі відсутності спору договору про тлумачення заповіту. Даний договір може містити положення щодо уточнення, конкретизації волі спадкодавця, або з`ясування змісту окремих розпоряджень заповіту. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпорядження своїм майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті (оголошення померлим). Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, адже це може спотворити волю заповідача, тобто ч. 2 ст. 213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. Рішення суду, що набрало законної сили, щодо тлумачення заповіту є обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на підставі ст. 18 ЦПК України. Мотивована оцінка аргументів сторін. Незважаючи на те, що в заповіті, посвідченому секретарем виконавчого комітету Петракіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області Пунько В.І. 07.10.2010 року за реєстровим № 105, було виявлено розбіжність у прізвищі особи, якій було заповідано майно та прізвищем позивача, на думку суду, заповідачка [PERSON] заповідала усе своє майно саме позивачу [PERSON] , оскільки рік народження спадкоємця та позивача співпадає, з довідок відділу ЦНАП виконавчого комітету Хорольської міської ради від 12.05.2021 року та акту обстеження місця проживання [PERSON] від 12 травня 2021 року вбачається, що саме останній проживав у с. Шкилі з померлою [PERSON] на час її смерті, а письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] підтверджується той факт, що громадянин [PERSON] не проживав на території с. Шкилі Хорольського району Полтавської області. Таким чином, суд вважає доведеною ту обставину, що позивач є спадкоємцем померлої [INFO] [PERSON] за заповітом, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що описка в тексті заповіту перешкоджає оформленню позивачем спадкових спадщини після померлої [PERSON] , що порушує право власності позивача, зважаючи на що, заповіт померлої [INFO] [PERSON] підлягає розтлумаченню, а позовні вимоги - задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved