Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач у лютому 2016 року звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що після смерті батька [PERSON], який помер 21.11.2011 року, відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння, яке розташоване в с.Сошників по вул..Боженка,6 , з надвірними будівлями та спорудами. На випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт, однак з тієї причини, що на домоволодіння відсутній правовстановлюючий документ, він не може успадкувати його в нотаріальному порядку. А тому просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька. Позивач в судовому засіданні присутнім не був, однак надав суду заяву, якою підтримує позов, просить його задовольнити та розглядати справу за його відсутності. Відповідач, Сошниківська сільська рада, в судове засідання свого представника не направив, але направили суду листа, в якому просили розглядати справу без представника сільської ради, проти позову не заперечують, просять його задовольнити. Дослідивши матеріали по справі, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, 21 листопада 2011 року помер батько позивача - [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про смерть. ( а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Боженка,6, с.Сошників, Бориспільський район, Київська область. За життя, 29 травня 2007 року, [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповідав у власність своєму сину [PERSON].( а.с.10). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків( спадщини) від фізичної особи, яка померла( спадкодавця), до інших осіб( спадкоємців). Згідно з приписами ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Позивач [PERSON] спадщину прийняв шляхом звернення з відповідною заявою до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи № 39/2015 та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. ( а.с.14, 25-45). Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем майна за Заповітом та у відповідності до ст.. 1223 ЦК України має право на спадкування. Дружина померлого, [PERSON], померла 28.05.2015 року. Інших спадкоємців, які б мали право на спадкування в суді не встановлено. Однак, Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, нотаріусом видане не було, в зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Відповідно до довідки № 96, виданої 22.09.2015 року Сошниківською сільською радою, житловий будинок по вул.. Боженка,6 в с. Сошників, Бориспільського району Київської області побудований в 1969 році, та згідно з записом в погосподарській книзі виконавчого комітету Сошниківської сільської ради за № 0880-1 належав померлому [PERSON] на праві особистої власності.( а.с.30). Технічний паспорт на спадкове домоволодіння, виданий на ім.»я [PERSON], був виготовлений КП БРР Бориспільське районне «Бюро технічної інвентаризації» лише 18.12.2015 року, тобто після смерті спадкодавця.( а.с.11-13). Вказаний будинок перебував у фактичному володінні, користуванні та розпорядженні [PERSON] Однак за життя спадкодавець не отримав відповідні правовстановлюючі документи на нерухоме майно та не здійснив його державну реєстрацію, що стало перешкодою для позивача при успадкуванні майна та оформлення свого права власності на житловий будинок. А тому порушене право позивача підлягає визнанню в судовому порядку. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент смерті. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31.01.1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5. Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пунктом 5 ст.19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визначено, що реєстрація прав власності проводиться на підставі судових рішень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved