Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Позивач у червні 2018 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що їй [PERSON], доньці [PERSON] та її колишньому чоловікові [PERSON] в рівних частках по 1/3 належить квартира за адресою: [ADDRESS]. Зареєстровано в зазначеній квартирі дві особи позивач та відповідач, а донька, яка залучена у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог не зареєстрована за вказаною адресою. З відповідачем [PERSON] позивач перебувала у шлюбі в період з 04.11.1978 року по 2006 рік. Відповідач влітку 2005 року виїхав на заробітки до м.Маріуполь Донецької області та з того часу вже постійно не проживав у м.Тростянець, зрідка навідуючись на декілька днів. У зв'язку з погіршенням взаємовідносин з відповідачем та фактичною відсутністю його за місцем проживання шлюб було розірвано у судовому порядку. За період часу з 2006 року по 2012 рік відповідач не з'являвся у м.Тростянець та фактично проживав в АР Крим у м.Керч. Відповідач у 2012 році приїхав з метою оформлення пенсії та на наступний день виїхав до АР Крим і за адресою: [ADDRESS] більше не з'являвся. В 2015-2016 роках [PERSON] отримав російське громадянство. [PERSON] не проживає в житловому приміщенні більше року, не оплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат з утримання квартири та не бере участь у спільному побуті, не є членом сім'ї, всі обов'язки щодо утримання житлового приміщення покладені тільки на позивача. Точне місце проживання відповідача не відомо. Посилаючись на указані обставини, позивач, уточнивши вимоги, просить суд визнати [PERSON], 1953 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою [ADDRESS] (а.с.20-22). Ухвалою суду від 21.06.2018 року було залишено позовну заяву без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 05.07.2018 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду, у тому числі шляхом публікації оголошення на веб-сайті судової влади. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України (а.с.33,39). Третя особа [PERSON] позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Заслухавши пояснення позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.07.2005 року, яке зареєстровано у Комунальному підприємстві «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» 02.08.2005 року (а.с.8,9,10-11). Відповідач є колишнім чоловіком позивача і з 19.06.1984 року зареєстрований у квартирі [ADDRESS] (а.с.12,13,16). Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] показали, що є сусідками позивача. На цей час позивач у квартирі проживає сама, а її колишній чоловік після розлучення близько 10 років не проживає у цій квартирі, де він проживає невідомо. Позивач як на підставу для визнання відповідача таким, що втратив право проживання в даній квартирі, посилається на статтю 405 ЦК України. Згідно із статтею 405 ЦК України та статтею 156 ЖК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним свого права власності Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві (стаття 392 ЦК України). Право власності складається з права володіння, користування і розпорядження, які є похідними і невід'ємними складовими права власності. Користуванням та володінням по відношенню до такого майна, як житлове приміщення, - є в тому числі і право проживання в ньому. З наданих доказів встановлено, що відповідач дійсно більше одного року не проживає у спірній квартирі. Разом з тим, також встановлено, що квартира є спільною власністю як позивача, так і відповідача. Тому право відповідача на користування даною квартирою набуте на підставі наявного у нього права власності на частку у квартирі, є похідним від права власності, є непорушним і невід'ємним правом власника, якого власник не може бути позбавлений в порядку статі 405 ЦК України та статті 156 ЖК України. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За таких обставин, положення частини другої статті 405 ЦК України не поширюються на спірні правовідносини, оскільки відповідач є співвласником квартири, тому суд позбавлений можливості визнати порушення прав позивача з боку відповідача та в позові має бути відмовлено. Відповідач як співвласник квартири має право знятися з реєстрації самостійно за власним бажанням або у випадку позбавлення його права власності на частку у спірній квартирі. Проживання відповідача не за місцем реєстрації не може бути причиною позбавлення власника права користування його власністю, тому позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed