Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач у квітні 2018 року звернувся до Подільського районного суду м. Києва із вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем 15 липня 1995 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Мінського району м. Києва, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільного господарства не ведуть та однією сім'єю фактично не проживають. Збереження шлюбу вважає неможливим. Від шлюбу є син [PERSON], [INFO]. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 травня 2018 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва, яка надійшла до суду 14 листопада 2018 року. 20 листопада 2018 року Оболонським районним судом м. Києва по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Представник позивача у підготовчомусудовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити. Відповідач у підготовчесудове засідання не з'явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій визнала позов та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази по справі, а також з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також враховуючи інші обставини життя подружжя, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу 15 липня 1995 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Мінського району м. Києва між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 1078 (а.с.9). Під час шлюбу сторін у них [INFO] року народився син [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що між сторонами у справі склалися негативні стосунки, оскільки сторони між собою не знаходять порозуміння, втратили один до одного почуття поваги та кохання, внаслідок чого вже тривалий час між подружжям не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, наміру зберігати сім'ю не мають, а відтак збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Визнання позову про розірвання шлюбу відповідачем не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст. 133, 142 ЦПК України суд вважає необхідним повернути позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352,40 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved