Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивач свої вимоги обгрунтовє тим,що 26.09.2008р. він уклав кредитний договір № SAMDNI 10000704372501 із ПАТ ПАТ»Акцент Банк» відповідно до якого банк надав позивачу споживчий кредит в сумі 3000 грн. на строк 12 місяців. Наданий кредит позивач частково сплатив. З початку 2009 року в зв»язку з важким матеріальним становищем він погашення припинила. У 2013 року його викликали в банк з проханням привезти свій примірник кредитного договору. 09 березня 2013 року приїхавши до банку у нього було вилучено примірник кредитного договору та запропонували підписати генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт, угода була підписана , помилково , оскільки він неправильно сприймав фактичні обставини правочину який вчиняв , просить суд визнати недійсною генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості приєднання умов і правил надання продукту кредитних карт від 09.03.2013 року. Представник позивач в судове не з»вився надав суду заяву про розгляд справи без його участі , позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі позов не визнав та просив в задоволенні відмовити. Перевіривши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов є по своїй суті безпідставним і в його задоволенні слід відмовити виходячи із наступного: Згідно із вимогами ст. 228 ЦК, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Згідно ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин , помилися щодо обставин, які мають істотне значення , такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін. Відповідно до вимог ст. 235 ЦК удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Судом встановлено, що 03.10.2008р. сторони уклали кредитний договір № SAMDNI 10000704372501, відповідно до якого відповідач по справі надав позивачу споживчий кредит у сумі 3000 грн. Як вбачається з оригіналу анкети виданої відповідачем позивач особисто підписав умови та погодився на них щодо отримання кредиту 09.03.2013 року , тобто саме на умови генеральної угоди, яку він просить визнати недійсною. Посилання позивача , що він не отримував коштів , про які зазначено у п.2.1. Генеральної угоди , не є доведеним у суді .Зокрема суду не надано достовірних та належнитх доказів , що відповідач порушуючи її права, спонукав до підписання угоди. Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору , виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням норм діючого законодавства. Підписуючи вкзаний договір , сторони діяли вільно без відповідного примусу , що встановлено у судовому засіданні. Таким чином в судовому засіданні у даній конкретній справі позивачем не представлено належних доказів, що укладений договір між позивачем і відповідачем порушують публічний порядок, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, що вони не відповідають нормам діючого законодавства. При таких обставнах в задоволенні вимог позову слід відмовити.

Outcome: dismissed