Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач у справі [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми позики, посилаючись на те, що згідно розписки від 19.02.2012 року відповідач позичив у нього 9800 доларів США, за умови повернення через один місяць. Позивач зазначав, що відповідач ухиляється від повернення боргу, а тому просить суд позов задовольнити та згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог ( а.с.14-15) стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 10706,5 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає на день подання позову 251704 грн.00 коп, із них: основний борг 9800 доларів США , що у гривневому еквіваленті складає 230393,00 грн. та 3%річних 906,5 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 21311,00 грн. У судовому засіданні позивач від позову не відмовилися, просив позов задовольнити його у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував, зазначав, що дійсно писав розписку позивачу від 19.02.2012 року, але грошей у сумі 9800 доларів США не брав, оскільки такі грошові кошти отримав гр.[PERSON], та оскільки у нього не було паспорта, останній попросив відповідача написати розписку за нього. Також відповідач надав суду нотаріально посвідчені заяви від гр. гр.[PERSON] ( а.с.26,32) де визнав вказаний борг у розмірі 9800 доларів США, які отримав від [PERSON], та повідомив, що дійсно розписку написав гр. [PERSON], оскільки у нього був на той час відсутній паспорт. А тому просить суд у задоволення позову відповідачу відмовити, оскільки вважає себе неналежним відповідачем. Позивач проти цього заперечував, та зазначав, що грошові кошти у нього за розпискою брав особисто відповідач, про що написав розписку він і має їх повертати. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно розписки від 19.02.2012 року відповідач позичив у позивача у борг 9800 доларів США, за умови повернення через один місяць, під п»ять відсотків, строком на один місяць ( а.с.6),без будь-яких застережень щодо передачі цих коштів третій особі. Судом встановлено, що відповідач надав суду нотаріально посвідчені заяви від гр. гр.[PERSON] ( а.с.26,32) де визнав вказаний борг у розмірі 9800 доларів США, які отримав від [PERSON], та повідомив, що дійсно розписку написав гр. [PERSON], оскільки у нього був на той час відсутній паспорт( а.с.26,32). Судом встанволено, що відповідач позивачу вказаний борг не повернув, оскільки вважає, що він його не брав з посиланням на гр.[PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовим ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов»язків, встановлених договором позики,щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов»язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов?язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. З метою захисту позичальника від недобросовісного позикодавця в статті, що коментується, закріплене право позичальника оспорювати договір позики на підставі того, що гроші або речі насправді не були отримані ним або були отримані у меншій кількості, ніж це вказано в договорі. Оспорювання договору позики здійснюється у судовому порядку, при цьому позичальником можуть бути використані будь-які докази (свідчення свідків, письмові докази, засоби аудіо -, відеозапису та інші докази). У випадку, коли договір позики повинен бути укладений в письмовій формі (див. статтю 1047 ЦК і коментар до неї) і ця форма не дотримана, позичальник не має права використовувати свідчення свідків як докази у судовій справі, але має право надати інші докази укладання договору позики. Згідно статті 46 ЦПК України такими доказами, зокрема, можуть бути: всякого роду документи, акти, листування службового або особистого характеру, які містять у собі відомості про обставини, що мають значення для справи. При встановленні судом факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. Якщо судом встановлено, що позичальник отримав меншу кількість грошей або речей, ніж вказано в договорі, то вважається, що договір був укладений на фактично одержану ним кількість грошей або речей. Незалежно від того, в якій формі повинен бути укладений договір позики, показання свідків допускаються для оспорювання договору у випадку, якщо договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжких обставин. Наслідки укладання договору позики під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини визначаються відповідно до ст.ст. 230, 231, 232, 233 ЦК. Судом встановлено, що відповідач не звертався до суду із позовом про оспорювання письмового договору позики від 19.02.2012 року укладеного між сторнами у справі, а тому позов з боку позивача доведений та підлягає задоволенню. У порядку ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають відшкодуванню з відповідача у розмірі 1700грн.00 коп. та 817 грн.00 коп. на загальну суму 2517,00, що підтверджено квитанціями ( а.с.1,13). На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved