Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позиція сторін у справі У червні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , державного реєстратора Макарова О. В., [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Потапов М. Ю., про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору купівлі-продажу. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 20 грудня 2015 року [PERSON] уклала з ТОВ «Житло-Буд» договір № 71 про передачу майнових прав на об`єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з умовами цього договору, [PERSON] за плату в розмірі 853 983, 00 грн придбала у ТОВ «Житло-Буд» майнові права на квартиру [ADDRESS] (далі - квартира № 170-а ). 14 вересня 2017 року ТОВ «Житло-Буд» передало, а [PERSON] прийняла квартиру № 170-а з плануванням, зазначеним у технічному паспорті, виданому БТІ м. Києва 10 вересня 2017 року. 20 грудня 2017 року право власності [PERSON] на квартиру № 170-а було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К. Ю. 01 березня 2019 року на підставі договору дарування № 688 [PERSON] від своєї рідної бабці [PERSON] отримала у дар квартиру [ADDRESS] далі - квартира № 170 ). Цього ж дня, право власності [PERSON] на квартиру № 170 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом КМНО Цукуровою С. С. Позивач зазначила, що квартира № 170-а від дня її придбання [PERSON] у 2017 році, та квартира № 170 від дня її придбання [PERSON] у 2006 році були нежилі (законсервовані). Невдовзі після укладення договору дарування квартири № 170 [PERSON] разом зі своїм батьком [PERSON] прибули у будинок [ADDRESS] , щоб оглянути квартиру № 170-а і квартиру № 170 та визначитись щодо ремонту цих квартир. Коли вони підійшли до квартири № 170-а , то побачили, що в квартиру № 170-а встановлені інші двері ніж були. Відповідно ключі, які були у них, до замків дверей не підійшли. Від співробітників ТОВ «Житло-Сервіс» стало відомо, що квартира № 170-а за даними ТОВ «Житло-Сервіс» є квартирою № 172 та належить громадянці [PERSON] . У листі ТОВ «Житло-Сервіс» від 25 березня 2019 року № 167 зазначено, що на мансардному поверсі будинку [ADDRESS] ( 183 , 2 кв . м) та квартира № 172 ( 282 , 4 кв . м ). За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира [ADDRESS] далі - квартира № 172 ) вперше зареєстрована, як об`єкт нерухомого майна, 05 листопада 2018 року з такими даними: об`єкт житлової нерухомості, кількістю кімнат - чотири, загальна площа 282, 4 кв. м, житлова площа 166, 4 кв. м. Підставою виникнення права власності зазначені наступні документи: технічний паспорт на квартиру, виданий 28 жовтня 2018 року ФОП [PERSON] ; акт приймання-передачі нерухомого майна, серія [NUMBER] , виданий 27 серпня 2018 року ТОВ «Житлобуд». Власником квартири зазначений [PERSON] . Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 43912520 від 07 листопада 2018 року прийняв державний реєстратор Макаров Олег Вячеславович, Київська філія комунального підприємства «Реєстрація нерухомості», м. Київ. На підставі договору купівлі-продажу від 04 грудня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Потаповим Михайлом Юрійовичем, право власності на квартиру № 172 зареєстроване за громадянкою України [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Відповідний запис внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення приватного нотаріуса КМНО Потапова М. Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44461847 від 06 грудня 2018 року. Реєстрація нового об`єкта нерухомості (квартири № 172 ) та права власності на нього іншої особи на площі квартири № 170 і квартири № 170-а , що належить [PERSON] , є порушенням її права власності, внаслідок чого змушена звернутись до суду із цим позовом за захистом свого порушеного права власності. Відповідачі та третя особа відзив на позов не подали. Позивач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, її представник до суду подала заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву суду не надали. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися у судове засідання, про причини неявки не повідомили, не подали відзив і сторона позивача не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено, заборонено вчиняти реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна: квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер 1687505080000. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2019 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. За правилами частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Вовк С.В. від 12 вересня 2019 року у справі № 757/48853/19-к (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/84576121) клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України [PERSON] про визначення порядку зберігання речових доказів - задоволено. Визначено порядок зберігання речових доказів у кримінальному провадженні № 42019100000000164 від 06.03.2019 шляхом передачі Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (код ЄДРПОУ: 41037901), в управління для реалізації або передачі в управління у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», об`єктів нерухомого майна, які на праві приватної власності належать [PERSON] , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) та на які накладено арешт, а саме: - квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1776985380000); - нежитлове приміщення № 170-а загальною площею 81,1м2, яке знаходяться в будинку [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1447010780000). Визначено порядок зберігання речових доказів у кримінальному провадженні № 42019100000000164 від 06.03.2019 шляхом передачі Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (код ЄДРПОУ: 41037901), в управління для реалізації або передачі в управління у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», об`єкт нерухомого майна на які накладено арешт а саме - квартира [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1687505080000), яка на праві приватної власності належать [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ). З ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Вовк С.В. від 12 вересня 2019 року у справі № 757/48853/19-к вбачається наступне. Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні 42019100000000164 відомості про яке 06.03.2019 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Слідчий вказує у клопотанні, що невстановлені особи з метою реєстрації права власності на нерухоме майно, виготовили технічний паспорт Київського міського бюро технічної інвентаризації б/н від 26.11.2005 на квартиру [ADDRESS] . 27.01.2006 Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації, на підставі технічного паспорту Київського міського бюро технічної інвентаризації б/н від 26.11.2005, а також наказу Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації № 103-С від 23.01.2006, оформлено право власності на вказану квартиру за ТОВ «Житло-Буд» та видано свідоцтво про право власності серії ЯЯЯ № 849799. 10.04.2006 між ТОВ «Житло-Буд» (ЄДРПОУ: 24368041) в особі [PERSON] як продавцем та [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) як покупцем укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] . 09.11.2006 між [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) як продавцем та [PERSON] як покупцем, який діяв від імені [PERSON] , укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] . В подальшому, невстановлені особи з метою реєстрації в реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності, виготовили підроблений технічний паспорт Київського міського бюро технічної інвентаризації № 395681 від 10.09.2017 на групу нежитлових приміщень № 170-А загальною площею 81,1м2, які розташовані «мансардному» поверсі у будинку [ADDRESS] . Продовжуючи свої злочинні дії, невстановлені особи з метою реєстрації в реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності, виготовили договір № 71 від 20.12.2015, про передачу майнових прав нежитлового приміщення № 170-А загальною площею 81,1м2, яке розташоване на 25 поверсі «мансарда» у будинку [ADDRESS] укладений між ТОВ «Житло-Буд» (ЄДРПОУ: 24368041) та [PERSON] , акт приймання-передачі вказаних нежитлового приміщення серії та номер 170-а від 14.09.2017 складений між ТОВ «Житло-Буд» (ЄДРПОУ: 24368041) та [PERSON] , а також довідку № 234 від 14.09.2017 виданою ТОВ «Житло-Буд» (ЄДРПОУ: 24368041) про сплату [PERSON] в повному обсязі інвестиційних внесків за договором №71 про передачу майнових прав на об`єкт нерухомості. 20.12.2017 невстановлені особи з метою реєстрації в реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на нежитлове приміщення № 170-А загальною площею 81,1м2 у будинку [ADDRESS] , за [PERSON] , використовуючи заздалегідь підроблені документи, звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Некрилова К.Ю. 22.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю. на підставі підроблених документів здійснено реєстрацію в реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності нежитлового приміщення № 170-А загальною площею 81,1м2 у будинку [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1447010780000), за [PERSON] Згідно відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації № 062/14-6135 (И-2019) від 19.04.2019, технічний паспорт на нежитлове приміщення № 170-А загальною площею 81,1м2, яке розташоване на мансардному поверсі у будинку [ADDRESS] (інвентаризаційна справа № 395681 від 10.09.2017), не виготовлявся та вказаної справи в архіві Бюро не існує. Разом із цим, 05.11.2018 невстановлені особи з метою реєстрації в реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] , звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макарова О.В. якому надали для реєстрації акт приймання-передачі нерухомого майна КВ 42462742 виданий 27.08.2018 ТОВ «Житло-Буд» та технічний паспорт ФОП «Опанасюк Людмила Миколаївна» № 220055 від 28.10.2018 на квартиру [ADDRESS] . 07.11.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровим О.В. на підставі поданих документів здійснено реєстрацію в реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] . Крім того, згідно відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації №062/14-6862 (И-2019) від 08.05.2019, право власності на квартиру [ADDRESS] , не зареєстровано. 04.12.2018 між [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) як продавцем та [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) як покупцем, укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1687505080000). 01.03.2019 між [PERSON] як дарувальником та [PERSON] як обдарованою укладено договір дарування квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1776985380000). Оглядом копій технічного паспорту Київського міського бюро технічної інвентаризації б/н від 26.11.2005 на квартиру [ADDRESS] та технічного паспорту Київського міського бюро технічної інвентаризації № 395681 від 10.09.2017 на групу нежитлових приміщень № 170-А загальною площею 81,1м2, які розташовані на «мансарді» у будинку [ADDRESS] встановлено, що в сукупності їх технічні характеристики є ідентичними технічним характеристикам технічному паспорту ФОП «[PERSON]» № 220055 від 28.10.2018 на квартиру [ADDRESS] та фактично вони відображають одні й ті ж самі приміщення (групи приміщень). 12.07.2019 постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України [PERSON] , квартира № 170 загальною площею 183,2м2, нежитлові приміщення № 170-А загальною площею 81,1м2, а також квартира [ADDRESS] , визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1776985380000) на праві приватної власності належить [PERSON] , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежитлові приміщення № 170-а загальною площею 81,1м2, яка знаходяться в будинку [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1447010780000) на праві приватної власності належить [PERSON] , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира № 172 загальною площею [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1687505080000) на праві приватної власності належить [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ). З метою збереження речових доказів у вигляді квартири № 170 загальною площею 183,2м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1776985380000) та нежитлового приміщення № 170-а загальною площею 81,1м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1447010780000), за результатами розгляду клопотання сторони обвинувачення, 18.07.2019 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/37492/19-к, накладено арешт на вказане нежитлове приміщення із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування вказаним нежитловим приміщенням. Крім того, з метою збереження речових доказів у вигляді квартири № 172 загальною площею 282,4 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: [ADDRESS] , за результатами розгляду клопотання сторони обвинувачення, 18.07.2019 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/37477/19-к, накладено арешт на вказане нежитлове приміщення із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування вказаним нежитловим приміщенням. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до статей 382, 383 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. І, навпаки, реалізація правового регулювання цивільних відносин буде недобросовісною, якщо соціальна свідомість відторгає її як таку, що не відповідає задекларованій меті. Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість. Відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу. Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права. Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, еквівалентності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків. Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав. Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Виходячи із аналізу норм, закріплених у ЦК України, поняття «добросовісність» ототожнюється із поняттям «безвинність» і навпаки, «недобросовісність» із «виною». Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, частина третя статті 39 ЦК України), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності, за загальним правилом, є вина, то такі діяння є винними. Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права відповідно до його мети тісно пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності. В обґрунтування вимог позову [PERSON] зазначає, що вона є законним власником квартири [ADDRESS] , разом з тим потрапити до цих приміщень вона не має змоги, оскільки невстановленими особами створено новий об`єкт нерухомого майна - квартиру № 180 , яка фактично є квартирою № 170 та нежитловим приміщенням № 170-а , якщо їх об`єднати в одну квартиру. З матеріалів справи вбачається, що надані [PERSON] на підтвердження своїх доводів документи: технічний паспорт Київського міського бюро технічної інвентаризації № 395681 від 10.09.2017; договір № 71 від 20.12.2015 про передачу майнових прав нежитлового приміщення № 170-А загальною площею 81, 1 кв. м; акт приймання-передачі вказаних нежитлового приміщення серії та номер 170-а від 14.09.2017; довідку ТОВ «Житло-Буд» № 234 від 14.09.2017 про сплату [PERSON] в повному обсязі інвестиційних внесків за договором № 71 про передачу майнових прав на об`єкт нерухомості, за версією слідства є підробленими. Зі змісту ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Вовк С.В. від 12 вересня 2019 року у справі № 757/48853/19-к вбачається спірність законності набуття права власності як на квартиру № 180, так і на квартири № 170, № 170-а . З цього приводу триває досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42019100000000164 від 06.03.2019, в межах якого на вказані об`єкти нерухомості накладено арешти, визначено порядок їх зберігання як речових доказів шляхом передачі Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів. На переконання суду, дії позивача необхідно оцінити як недобросовісні, спрямовані на вчинення дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом, що свідчить про наявність обставин, визначених частиною другою статті 13 ЦК України. Суд виходить з того, що неправомірна мета та недобросовісна поведінка позбавляють сторону права посилатися на такі обставини, як на підставі та умови надання захисту судом. Суд раховує конкретні обставини цієї справи щодо наявності обставин, визначених частинами другою та третьою статті 13 ЦК України, застосовує загальні засади цивільного права - принцип справедливості, добросовісності та розумності, а також керується однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». З урахуванням викладеного, вважає за необхідне та доцільне застосувати положення частини третьої статті 16 ЦК України та відмовити [PERSON] у захисті цивільного права та інтересу, яким особа зловживала, з метою недопущення дій, які могли б порушити права інших осіб. Суд наголошує, що застосовуваний спосіб захисту цивільних прав та інтересів позивача має відповідати критерію ефективності відновлення порушеного права, що є неприпустимим у разі запровадження істотного дисбалансу між правами та інтересами особи, яка просить застосувати такий спосіб захисту, та правами й інтересами іншої особи, стосовно якої такі примусові заходи належить застосувати. У разі встановлення істотного дисбалансу між правами й інтересами сторін спору, що матиме місце у спірних правовідносинах у разі задоволення поданого позову, Суд встановлює порушення меж здійснення цивільних прав, оскільки в діях позивача наявні ознаки зловживання своїм правом. Щодо скасування заходів забезпечення позову За правилами частин дев`ятої-десятої статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Оскільки суд дійшов до висновку про відмову у позові, то заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року, підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed