overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 14 січня 2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Їх сімя фактично розпалася. Зазначає, що вони не підтримують шлюбних стосунків, так як втратили почуття любові, взаємоповаги та порозуміння один до одного. На даний час вони живуть кожен своїм життям. Вважає, що поновити нормальні сімейні відносини неможливо, а тому просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі. В судове засідання відповідач також не зявився, направивши заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечував. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідившиматеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі вступили в шлюб 14 січня 2006 року, який зареєстровано у виконавчому комітеті Токарівської сільської ради Сумського району Сумської області, за актовим записом № 01, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 5). В звязку з тим, що подружжя втратило почуття любові, взаємоповаги та порозуміння один до одного, у них постійно виникають конфлікти та сварки, вони вважають, що їх сімю зберегти неможливо. На даний час вони проживають кожен своїм життям і не підтримують шлюбних стосунків. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним за свою поведінку в сімї (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, а тому шлюб між ними необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 14 січня 2011 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Їх сімя фактично розпалася. Зазначає, що вони не підтримують шлюбних стосунків, так як втратили почуття любові, взаємоповаги та порозуміння один до одного. На даний час вони живуть кожен своїм життям. Вважає, що поновити нормальні сімейні відносини неможливо, а тому просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі. В судове засідання відповідачка не зявилася, також надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі вступили в шлюб 14 січня 2011 року, який зареєстровано у виконкомі Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області за актовим записом № 01, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В звязку з тим, що подружжя втратило почуття любові, взаємоповаги та порозуміння один до одного, у них постійно виникають конфлікти та сварки, вони вважають, що їх сімю зберегти неможливо. На даний час вони проживають кожен своїм життям і не підтримують шлюбних стосунків. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу з відповідачкою. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним за свою поведінку в сімї (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, а тому шлюб між ними необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 14 травня 2005 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Їх сім'я фактично розпалася. Зазначає, що вони не підтримують шлюбних стосунків, так як втратили почуття любові, взаємоповаги та порозуміння один до одного. На даний час вони живуть кожен своїм життям. Вважає, що поновити нормальні сімейні відносини неможливо, а тому просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, від позивача надійшла заява в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі. В судове засідання відповідач також не з'явилася, направивши заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечувала. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідившиматеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі вступили в шлюб 14 травня 2005 року, який зареєстровано у виконавчому комітеті Підліснівської сільської ради Сумського району Сумської області, за актовим записом № 06, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 4). Від спільних відносин мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В зв'язку з тим, що подружжя втратило почуття любові, взаємоповаги та порозуміння один до одного, у них постійно виникають конфлікти та сварки, вони вважають, що їх сім'ю зберегти неможливо. На даний час вони проживають кожен своїм життям і не підтримують шлюбних стосунків. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу з відповідачкою. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним за свою поведінку в сім'ї (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, а тому шлюб між ними необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 14 червня 2014 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Їх сім`я фактично розпалася. Зазначає, що вони не підтримують шлюбних стосунків, так як втратили почуття любові, взаємоповаги та порозуміння один до одного. На даний час вони живуть кожен своїм життям. Вважає, що поновити нормальні сімейні відносини неможливо, а тому просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання позивач не з`явився, направивши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не з`явилася, направивши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Суд, дослідившиматеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі вступили в шлюб 14 червня 2014 року, який зареєстровано у виконкомі Великовільмівської сільської ради Сумського району Сумської області, за актовим записом № 02 (а.с. 6). Від спільних відносин сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с 7). В зв`язку з тим, що подружжя втратило почуття любові, взаємоповаги та порозуміння один до одного, у них постійно виникають конфлікти та сварки, вони вважають, що їх сім`ю зберегти неможливо. На даний час вони проживають кожен своїм життям і не підтримують шлюбних стосунків. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу з відповідачкою. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним за свою поведінку в сім`ї (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, а тому шлюб між ними необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 15.01.2010 року ПАТ КБ „Приватбанк уклав з відповідачем кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредитний ліміт у розмірі 3400 грн під 30% річних. Відповідно до умов договору відповідач мав щомісячно відповідно до графіку повертати кредит та сплачувати відсотки за користування ним. Однак відповідач порушує графік повернення кредиту та сплати відсотків. Станом на 31.05.2016 року відповідач має перед банком заборгованість по кредиту в розмірі 11046,58 грн. Тому просять стягнути з відповідача на свою користь заборгованості за кредитним договором та понесені по справі судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився. Від нього поступила заява про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання сторони не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У звязку з неявкою сторін у судове засідання, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач 15.01.2010 року уклали договір про відкриття карткового рахунку, відповідно до якого відповідач отримав кредитний ліміт у розмірі 3400 грн. під 30 % річних. За умовами договору відповідач мав повертати кредит та сплачувати відсотки за користування ним. Вказані обставини підтверджуються копією заяви та Умовами та правилами надання банківських послуг. В порушення вимог Договору відповідач належним чином не виконує умови договору . Станом на 31.05.2016 року відповідач має перед банком заборгованість з повернення тіла кредиту 3364 грн., 5580,36 грн. заборгованості зі сплати відсотків, 1100 грн. заборгованості зі сплати комісії. Також, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг відповідач має сплатити позивачу штрафи в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 502,22 грн. (процентна складова). Загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 11046,58 грн. Вказані висновки суду підтверджуються розрахунком заборгованості наведеною позивачем. Правовідносини, що склалися між сторонами є договірними і врегульовані договором, ст. 526, 530, 536 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526, 530, 1049 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 11046,58 грн. заборгованості за кредитним договором. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 1378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 15.03.2010 року відповідачу згідно договору № б/н надано кредит в сумі 15 000 грн.у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Так як відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, відсотки за користування кредитом,а також інші витрати згідно кредитного договору не вносить, просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором в розмірі 21 070,59 грн.та судові витрати . Від представника позивача надійшла заява в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить розглянути справу в його відсутність,проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідач не з'явився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню , виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.03.2010 року відповідачу згідно договору № б/н надано кредит в сумі 15 000 грн.у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом/а.с.8-15/. У зв'язку з порушенням взятих на себе зобов'язань за відповідачем станом на 30.05.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 21 070,59 грн.,яка складається із: заборгованості за кредитом-14 997,80 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом-4043,24 грн.,заборгованості по пені та комісії за користування кредитом- 550,0 грн.,а також штрафу відповідно до п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг:500,00 грн.-штраф (фіксована частина),979,55 грн.-штраф (процентна складова),що підтверджується наданим розрахунком заборгованості (а.с.8-12). Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що у випадку прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею) та порукою, що передбачено ст. 546 ЦК України. Таким чином суд приходить до висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 15.05.2008 року уклав з відповідачем договір № 021000000005989 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки миттєвого випуску та додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до яких надав кредит в сумі 17000 грн. 00 коп. на строк до 15.05.2010 року зі сплатою 30,00 % річних. Однак відповідач своїх обов'язків не виконує, у зв'язку з чим станом на 23.01.2014 року має заборгованість в сумі 7 930 грн. 65 коп. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану суму та судові витрати. Представник позивача, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, але в судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. У відповідності ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 15.05.2008 року уклав з відповідачем договір № 021000000005989 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки миттєвого випуску та додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до яких надав кредит в сумі 17000 грн. 00 коп. на строк до 15.05.2010 року зі сплатою 30,00 % річних. /а.с.3-4/. Відповідно до умов договору та угоди відповідачка зобов'язалася повертати кредит та сплачувати відсотки за його користування щомісячними платежами. Однак відповідачка кошти не повертає, у зв'язку з чим станом на 23.01.2014 року має заборгованість в сумі 7 930 грн. 65 коп., з яких 7 930 грн. 65 коп. - сума непогашеного кредиту. /а.с.6-11/ Із викладеного вбачається, що між сторонами виникли цивільні правовідносини врегульовані ст.ст. 509, 526, 549, 550, 551, 572, 584, 587, 592, 1050, 1054 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Таким чином суд вважає, що право позивача порушене і підлягає захисту, а тому необхідно стягнути заявлену суму. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Втім відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачки судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 15.05.2008 року уклав з відповідачем кредитний договір № 02/фн/08, за яким надав 14000 доларів США на строк до 11.05.2028 року зі сплатою 12,23% річних. За умовами договору відповідач зобовязаний повертати кредит і сплачувати відсотки щомісячно. Однак відповідач своїх обовязків не виконує. Зобовязання забезпечено порукою [PERSON] відповідно до договору поруки. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 8\~596,35 доларів США та судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримує. Відповідачі визнали, що укладений кредитний договір. Втім пояснили, що через знецінення гривні не мають можливості повертати кредит. Банк на звернення про можливі поступки не відповідає. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що 15.05.2008 року між позивачем та [PERSON] укладений кредитний договір № 02/фн/08, за яким позивач надав 14000 доларів США на строк до 11.05.2028 року зі сплатою 12,23% річних. Відповідач зобовязався до 15 числа кожного місяця повертати кредит частками та сплачувати відсотки. /п.2.4 і 3.3.2. договору/. За неналежне виконання зобовязання передбачено сплату пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в національній валюті за курсом на час сплати./п.5.2 договору/ Зобовязання було забезпечено порукою [PERSON] відповідно до договору поруки №02/фн/08 від 15.05.2008 року. [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконує. У звязку з чим станом на 13.10.2015 року має заборгованість в сумі 8\~596,35 доларів США , з яких борг по кредиту у розмірів 7645,89 доларів США, прострочена заборгованість по кредиту 256,01, заборгованість по відсоткам з 01.09.2015 року по 30.09.2015 року - 80,53, заборгованість по відсоткам з 01.10.2015 року по 13.10.2015 року - 32,21, прострочена заборгованість по відсоткам 452,54, пеня - 129,17. Встановлені факти визнаються сторонами та підтверджуються кредитним договором, договором поруки, копії яких додані до матеріалів справи, розрахунком заборгованості./а.с.7-13,18-21/ Із встановленого вбачається, що між сторонами виникли цивільні правовідносини врегульовані ст.ст. 509, 526, 546, 549, 550, 551, 572, 584, 587, 592, 625, 1050 ЦК України, за положеннями яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Виконання зобовязання може бути забезпечено порукою, неустойкою у формі пені.В разі порушення боржником обовязків по сплаті поточних платежів за кредитом банк має право достроково вимагати повернення кредиту та відсотків з боржника та поручителя. Таким чином суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором. Втім пеню слід стягнути у гривні за курсом НБУ на час ухвалення рішення, як то передбачено договором. Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачів в дольовому порядку на користь позивача відшкодування понесених витрат. На підставі викладеного і

Outcome: approved