Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач та її представник звернулися до суду з вищезазначеним позовом, який мотивують тим, що між відповідачами 04.08.2012р. було укладено шлюб. Під час шлюбу у них народилася спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] . На даний час та вже майже більше чотирьох років шлюбні відносини між відповідачами фактично припинені. Вони не надають один одному ніякої моральної та психологічної підтримки і не беруть ніякої участі у житті один одного. В червні 2014 року відповідачка [PERSON] приїхала із дитиною в м. Суми та проживала разом із позивачкою (своєю свекрухою) [PERSON] до лютого 2015 року, після чого разом із сином поїхала до своїх батьків в м. Рошаль Московської області, Росія. В той час відповідач [PERSON] перебував в автономній Республіці Крим в реабілітаційному центрі, де проходив відповідне лікування та реабілітацію через зловживання наркотиками. Потім він також поїхав до родичів своєї дружини в м. Рошаль. Відповідачі знову почали зловживати алкоголем та їх направили в реабілітаційний центр в м. Нижній Новгород, де вони проходили реабілітацію в реабілітаційному центрі для осіб, які зловживають спиртними та наркотичними засобами. 14 вересня 2016 році незнайомі позивачці люди привезли до неї її малолітнього онука [PERSON] на постійне місце проживання. Натомість самі відповідачі знову проходили лікування та реабілітацію в реабілітаційних центрах в м. Нижній Новгород та м. Єкатеринбург (Росія), де проживали та працювали. В жовтні 2017 року відповідач [PERSON] повернувся в м. Суми та проживав разом з позивачкою (своєю матір`ю) та своїм малолітнім сином [PERSON] приблизно до літа 2018 року. В січні 2018 року він проходив лікування та реабілітацію в реабілітаційному центрі м. Суми. Після чого відповідач [PERSON] виїхав до Польщі на заробітки де був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, та наразі перебуває в польській в`язниці, звідки надсилає своїй матері листи, в яких просить її піклуватися про їхнього із відповідачкою сина. З 14 вересня 2016 року позивачка із відповідачем стали проживати окремо, до певного часу кожний з батьків взагалі про дитину не цікавилися, не телефонували йому жодного разу та взагалі не цікавилися ані його здоров`ям та розвитком, ані його вихованням. Відповідачка ж [PERSON] в 2017 році переїхала проживати до Автономної Республіки Крим, де перебувала до літа 2019 року, а потом також приїхала до м. Суми, нібито заради того, щоб жити разом із своїм сином, але нічого в неї не склалося, в м. Суми вона знову почала вживати наркотики та алкоголь. Наразі вона перебуває в реабілітаційному центрі м. Суми, де проходить чергову реабілітацію та лікування. Під час перебування в м. Суми відповідачкою було вчинено декілька кримінальних правопорушень, та навіть за одне правопорушення її вже було засуджено та Ковпаківським районним судом м. Суми був постановлений вирок по справі № 592/16010/19 (Провадження № 1- кп/592/636/19) від 22.11.2019 року. Також дві кримінальних справи за обвинуваченням [PERSON] перебувають у провадженні судді Зарічного районного суду м. Суми (№ справи 591/6727/19; кримінальні провадження №№ 1-кп/591/832/19 та 1-кп/591/749/19). Отже, син відповідачів - [PERSON] , проживає разом з позивачкою. Позивачка повністю забезпечує його матеріально, піклуєтьсь про нього, приймає участь у його повсякденному житті, навчає життєвим та моральним цінностям та взагалі виховує його одноособово. Одягає та приймає активну участь в його всебічному розвитку. Відповідачі за все життя своєї дитини ні яким чином не проявляють батьківської турботи. Більше того, ведуть абсолютно аморальний спосіб життя. Ані батько, ані мати [PERSON] практично не відвідують його, не телефонують йому, не приймають участі у його вихованні, вони взагалі не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують йому необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; відповідачі не спілкуються з дитиною для його нормального самоусвідомлення; відповідачі не надають дитині культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для . тримання нею освіти та взагалі не цікавиться подальшою долею дитини. Позивачка вважає, що ухиляння відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини на протязі вже більше трьох років, відсутність будь-якої добровільної матеріальної та моральної допомоги протягом цього тривалого часу, відсутність інтересу до життя сина [PERSON] є підставами для позбавлення їх батьківських прав по відношенню до дитини. Тому просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно сина [PERSON] . Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися, надали заяви, в яких фактично позовні вимоги визнають. (а.с.58-60) Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. надав суду висновок від 31.03.2020 року згідно якого Служба у справах дітей СМР не заперечує проти позову. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили ті обставини, на які посилається позивач та її представник. Заслухавши позивача, представника позивача, свідків перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між відповідачами 04.08.2012 року було укладено шлюб (а.с. 14). Відповідачі мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Згідно довідки громадської організації «Здорова Молодь» від 22.11.2019 року , мати дитини- відповідачка [PERSON] проходила курс реабілітації в Р .Ц. « Здоров`я» та отримує психосоціальну допомогу від алкогольної залежності з 07.11.2019 року і знаходиться в ньому і на даний час. (а.с. 27). Крім цього, під час перебування в м. Суми відповідачкою було вчинено декілька кримінальних правопорушень, та за одне правопорушення її вже було засуджено та Ковпаківським районним судом м. Суми був постановлений вирок по справі № 592/16010/19 (Провадження № 1- кп/592/636/19) від 22.11.2019 року. Також дві кримінальних справи за обвинуваченням [PERSON] перебувають у провадженні судді Зарічного районного суду м. Суми (№ справи 591/6727/19; кримінальні провадження №№ 1-кп/591/832/19 та 1-кп/591/749/19) (а.с. 32) В свою чергу, батько дитини- [PERSON] також з 05.01.2018 року по 05.05.2018 року проходив курс реабілітації в Р .Ц. « Здоров`я» та отримував психосоціальну допомогу від наркозалежності, (а.с. 26) на даний час, він відбуває покарання у виправному закладі м. Гданськ, Польща у якості ув`язненого з 26.03.2019 року п 25.03.2021 року. (а.с.50) Син відповідачів - [PERSON] проживає разом з позивачкою, тобто бабусею [PERSON] . Позивачка повністю забезпечує його матеріально, піклуєтьсь про нього, приймає участь у його повсякденному житті, навчає життєвим та моральним цінностям та взагалі виховує його одноособово. Одягає та приймає активну участь в його всебічному розвитку, піклується про нього, що підтверджується показаннями свідків та довідками, наданими з Сумського дошкілького навчального закладу № 22 « Джерельце» та медичних закладів (21-25). Відповідачі за все життя своєї дитини ні яким чином не проявляють батьківської турботи. Більше того, ведуть абсолютно аморальний спосіб життя, про що заперечень не надали. Ані батько, ані мати [PERSON] практично не відвідують його, не телефонують йому, не приймають участі у його вихованні, вони взагалі не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують йому необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; відповідачі не спілкуються з дитиною для його нормального самоусвідомлення; відповідачі не надають дитині культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти та взагалі не цікавиться подальшою долею дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно положень ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надав роз`яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Оскільки, під час судового розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача та представника позивача, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими й такими що підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивачки у дольовому порядку судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп., тобто по 384 грн. 20 коп. з кожного.

Outcome: approved