overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач просить ухвалити рішення суду, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 3 травня 2012 року та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач допустила порушення умов договору, що стало причиною утворення заборгованості за вищезазначеним договором станом на 9 січня 2014 року у сумі 10686, 45 гривень, яка складається з: тіла кредиту- 4281, 39 гривень, заборгованості за комісіями-3189, 51 гривень, простроченого тіла кредиту- 3215, 55 гривень. У судове засідання представник позивача не з'явився, але надав заяву з проханням слухати справу в його відсутність, просить позовні вимоги задовільнити, згоден на ухвалення заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання, будучи належним чином повідомленою у відповідності до ст. 74 ЦПК України за місцем її реєстрації, повторно в судове засідання не з'явилася. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, але не бажає з'являтися до суду, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Справа слухалась в порядку ст. 197 ЦПК України без здійснення фіксування технічними засобами. В судовому засіданні встановлено, що 3 травня 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір, відповідно якого відкрито відповідачеві картковий рахунок у національній валюті та випущена платіжна картка. Відповідно до п. 1.3 вищезазначеного договору позивач надав відповідачеві кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії, ліміт якої на день укладення договору складав 5000 гривень. Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим Договором ( п. 5.2. Договору). Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 9 січня 2014 року заборгованість за кредитом складає 10686, 45 гривень, яка складається з: тіла кредиту-4281, 39 гривень, простроченого тіла кредиту- 3215, 55 гривень, заборгованості за комісіями- 3189, 51 гривень. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Зобов'язання виконується у встановлений строк для його виконання (ст. 530 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем при зверненні до суду сплачено 243, 60 гривень судового збору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 18\~266,86 гривні вартості необлікованої електроенергії по акту про порушення №086360 від 10.03.2020р. 506,52 грн вартості проведення експертного дослідження, 395,00 грн вартості заміни приладу обліку, 665,00 грн вартості проведення профілактичного ремонту електролічильника та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно статутних документів, ліцензії,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач просить шлюб зареєстрований з [PERSON] 21 серпня 1997 року розірвати, вказуючи, що від шлюбу спільних дітей не мають, спільне життя з відповідачем не склалося, через різницю в поглядах на життя та несумісність у характерах між ними постійно виникали непорозуміння та сварки. З 2004 року шлюбні відносини з [PERSON] припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, примирення між ними неможливе. У даній справі Дніпровським районним судом м. Києва 08 вересня 2009 року було ухвалене заочне рішення про задоволення позовних вимог (а.с. 70, 71). За поданою заявою відповідача ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.01.2010 року заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08.09.2009 року було скасоване (а.с. 93). У подальшому ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.05.2010 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було залишено без розгляду (а.с. 105). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01.07.2015 року ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 17 травня 2010 року скасована, справа направлена для продовження розгляду (а.с. 131-133). В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та обставини, викладені у заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, строк на примирення просила не надавати. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як убачається із матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 21 серпня 1997 року, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького району м. Києва зроблений відповідний актовий запис за № 174 (а.с. 2). Від цього шлюбу дітей не мають. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не мають спільного бюджету, не ведуть спільне господарство, мешкають окремо за різними адресами, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, намагання суду примирити сторони успіху не мали, а тому зберегти сім'ю не надається можливим, позивач наполягає на розлученні, оскільки вважає, що збереження шлюбу бути не може, відповідач визнає позов, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, оскільки існування сім'ї позивача та відповідача носить формальний характер протягом тривалого часу, а тому позов підлягає задоволенню. Представник позивача судові витрати просить покласти на позивача та з відповідача не стягнути.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач просять визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Позов мотивує тим,що [INFO] померла [PERSON] на день смерті якої відкрилась спадщина на вказане домоволодіння. Вона, як спадкоємць за законом прийняла вказану спадщину, але не може її оформити так , як [PERSON] при житті не виготовила правовстановлюючі документи на будинок. В судовому засіданні позивач уточнила свої вимоги і просить визнати за нею право власності на 2/ 3 частини житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення уточненого позову не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просить суд справу за позовом [PERSON] розглядати без участі представника сільської ради. Проти позову не заперечує. Представник реєстраційної служби Овруцького районного управління юстиції Житомирської області в судове засідання не з»явився. Суд, перевіривши в судовому засіданні матеріали справи вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, в т.ч. на [ADDRESS] згідно довідки №299 від 10.02.13 року виданої Словечанською сільською радою. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Словечанською сільською радою 23.08.1968 року позивач є дочкою [PERSON] . Згідно інформаційної довідки реєстраційної служби Овруцького районного управління юстиції з реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 21160392 у реєстрі речових прав на нерухоме майно,щодо нерухомого майна, а саме на житловий будинок [ADDRESS] відомості відсутні. Згідно технічного паспорту (інвентаризаційна справа № 347) виготовленого КП « Комунальне міжміське бюро технічної інвентаризації» вартість домоволодіння [ADDRESS] становить 69283,30 грн. станом на 19.02.14 року. Відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 5 вказаної статті визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). Згідно довідки Овруцької державної нотаріальної контори №801/01-16 від 23.04.14 року заведена спадкова справа №32/14 після смерті [PERSON] у зв»язку з подачею позивачем та невісткою спадкодавця заяв про прийняття спадщини та заявою про відмову від спадщини на користь позивачки від дочки померлої - [PERSON] , тому за дочкою померлої слід визнати право власності на 2 /3 частини житлового будинку [ADDRESS] , що належали спадкодавцю, а не на вказаний будинок. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 692 ,83 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач прохає: - визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користуватися квартирою №1 в будинку №38, по вул. Петровського в смт. Нові Санжари Полтавської області; -зобовязати Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області зняти з державної реєстрації [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідачі викликані до суду за зареєстрованим місцем проживання, відповідно до положень ст. 74 п. 5 ЦПК України, на розгляд справи не зявилися, в звязку з чим у справі постановлене заочне рішення, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Третя особа в судовому засіданні не заперечує проти задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Зазначене домоволодіння належить їй на праві власності,що підтверджується зокрема технічним паспортом на квартиру, виготовленим ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 14.05.2012 року. Згідно положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як визначено в ст. 391 цього ж Кодексу, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Факт реєстрації відповідачів у вказаній квартирі підтверджується довідками Новосанжарського районного сектору УДМС в Полтавській області №37/1173 та №37/1174 від 10.09.2015 року. Однак, як зазначено в акті обстеження місця проживання позивачки, [PERSON] та [PERSON] прописані за адресою квартира [ADDRESS], але постійно проживають в [INFO]. Викладене свідчить про порушення законних прав позивачки з боку відповідачів, а тому вона має право на захист свого права у спосіб і порядок, який сама вважає необхідним і достатнім, якщо це не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», покладає на особу обов'язок протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання, чого відповідачем не зроблено до цього часу. Приймаючи рішення про задоволення позову частково, суд виходить із положень ст. 7 вищезгаданого Закону, де зазначено, що однією із підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Крім зазначеного вище, права власника житлового будинку (квартири) регламентовані також ст. ст. 150-155 ЖК України. З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для відмови позивачу, як повноправному власнику квартири, у вибраному ним способі захисту своїх законних прав та інтересів.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач прохає визнати - визнати дійсним свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], видане виконавчим комітетом Кунцівської сільської ради Новосанжарського району 05 жовтня 1989 року на ім'я [PERSON], що він є власником житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами; - визнати за ним право власності на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, не заперечують проти задоволення позову. Третя особа в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином увідомленою про час і місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено,що на підставі рішенням виконкому Новосанжарської районної ради народних депутатів № 195 від 22.08.1989 року позивач отримав у приватну власність житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS]. На підставі зазначеного рішення виконавчим комітетом Кунцівської сільської ради йому було видане Свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок від 05 жовтня 1989 року. Відповідно до рішення виконавчого комітету Клюсівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 28 липня 2014 року № 30 «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок гр. [PERSON]», 30 вересня 2014 року позивач звернувся до реєстраційної служби Новосанжарського рай управління юстиції в Полтавській області, для проведення державної реєстрації права приватної власності на житловий будинок, але йому було відмовлено, в зв'язку з тим, що у свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок від 05.10.1989 року відсутня печатка органу, який його видав.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач прохає визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] в м. Олександрія Кіровоградської області. Свої вимоги мотивує тим, що вказана квартира належить їй на праві власності. Відповідач доводиться їй сином, зареєстрований в квартирі, але з 2009 р. не проживає. Місце фактичного проживання сина їй невідоме. Знятися з реєстрації відповідач не бажає. Позивач прохає розглядати справу у її відсутність. Від відповідача надійшла заява, в якій він позов визнав повністю, підтвердив, що на даний час проживає в м. Корольов Московської області. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Договором купівлі-продажу спірної квартири та рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 28.03.2006 р. підтверджується, що вона з 2000 р. належить позивачу. З довідки комунального підприємства «Житлогосп» та повідомлення міграційної служби вбачається, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі. Разом з тим, актом-розпорядженням № 1377 від 15.10.2014 р. підтверджується, що він не проживає в квартирі з 2009 року. Цей факт він визнає в своїй заяві до суду. Таким чином, в судовому засіданні доведено, що відповідач понад рік не проживає в квартирі позивача, тому позов підлягає задоволенню. В зв'язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача потрібно стягнути судові витрати в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач прохає визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що з 23.06.2014 р. вона є наймачем вказаної квартири. До того часу наймачем була її мати, яка померла [INFO]. Відповідач доводиться їй братом, зареєстрований в квартирі, але вже 10 років не проживає в ній. Місце фактичного його проживання їй невідоме. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги. Дослідивши матеріали справи, заслухавши свідків [PERSON] та [PERSON], суд приходить до наступного: Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. З довідок ПП «Вектор-Житло» та повідомлення міграційної служби вбачається, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі, але з 2004 р. не проживає в ній. Свідки пояснили, що бачили його останній раз 11 років тому. Довідкою вказаного ПП та договором про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території підтверджується, що квартира відноситься до комунального житлового фонду. Таким чином, в судовому засіданні доведено, що відповідач шість місяців не проживає в квартирі, тому позов підлягає задоволенню. В зв'язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача потрібно стягнути судові витрати в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Позивач прохає - визнати відповідача таким, що втратив право користуватися житловим будинком по [ADDRESS]; - зобов'язати третю особу зняти з реєстрації відповідача за вказаною адресою. В судовому засіданні позивачка, її представник, позовні вимоги підтримали. Відповідач проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, будучи належним чином увідомленим про час і місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] і постійно в ньому проживає. Зазначене домоволодіння належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2006 року та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 01.06.2006 року. Згідно положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як визначено в ст. 391 цього ж Кодексу, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Факт реєстрації відповідача у вказаному домоволодінні підтверджується довідкою Новосанжарського РС УДМС України в Полтавській області від 24.05.2014 року, довідкою Писарівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області №127 від 15.05.2014 року. Викладене свідчить про порушення законних прав позивача з боку відповідача, а тому він має право на захист свого права у спосіб і порядок, який сам вважає необхідним і достатнім, якщо це не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», покладає на особу обов'язок протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання, чого відповідачем не зроблено до цього часу. Приймаючи рішення про задоволення позову частково, суд виходить із положень ст. 7 вищезгаданого Закону, де зазначено, що однією із підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Крім зазначеного вище, права власника житлового будинку (квартири) регламентовані також ст. ст. 150-155 ЖК України. З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав у відмові позивачу, як повноправному власнику домоволодіння, у вибраному ним способі захисту своїх законних прав та інтересів.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивач прохає визнати відповідача таким, що втратив право користуватися житловим будинком, що знаходиться по [ADDRESS]. В судове засідання позивач, його представник не з'явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, проти задоволення заочного рішення не заперечують. Відповідач викликаний до суду за зареєстрованим місцем проживання, відповідно до положень ст. 74 п. 5 ЦПК України, на розгляд справи не з'явився, в зв'язку з чим постановлене заочне рішення, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] і постійно в ньому проживає. Зазначене домоволодіння належить йому на праві власності на підставі технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду від 18.06.1998 року. Згідно положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як визначено в ст. 391 цього ж Кодексу, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. На даний час позивач бажає оформити субсидію, але не має такої можливості, так як у його будинку зареєстрований відповідач. Факт реєстрації відповідача у вказаному домоволодінні підтверджується довідкою СГІРФО Новосанжарського РВ УМВС України в Полтавській області від 14.05.2014 року, довідкою Зачепилівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області №227/02-25 від 25.04.2014 року. Викладене свідчить про порушення законних прав позивача з боку відповідача, а тому він має право на захист свого права у спосіб і порядок, який сам вважає необхідним і достатнім, якщо це не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», покладає на особу обов'язок протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання, чого відповідачем не зроблено до цього часу. Приймаючи рішення про задоволення позову частково, суд виходить із положень ст. 7 вищезгаданого Закону, де зазначено, що однією із підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Крім зазначеного вище, права власника житлового будинку (квартири) регламентовані також ст. ст. 150-155 ЖК України. З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав у відмові позивачу, як повноправному власнику домоволодіння, у вибраному ним способі захисту своїх законних прав та інтересів.

Outcome: approved