Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

Позивач у листопаді 2017 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, що стягнуті на утримання неповнолітньої дитини посилаючись на зміни, внесені до СК України, відповідно до яких мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, тоді як рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2010 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з 15.10.2010 р. і до досягнення [PERSON] 18-літнього віку. Оскільки внесено зміни до Сімейного кодексу України, і мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, просить збільшити розмір аліментів з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 08.12.2017 р. відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено судовий розгляд на 23.01.2018 р.. Позивач надала суду заяву від 07.11.2017 р., у якій просить суд розглядати справу за її відсутністю, наполягає на позові та не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання, що призначене на 11-30 год. 23.01.2018 р., відповідач [PERSON] не з'явився, повідомлення про виклик до суду разом з позовною заявою та додатками до неї повернуті суду, з зазначенням причини невручення: відсутній адресат. У наступне судове засідання 27.02.2018 р. відповідач [PERSON] не з'явився, відзив на позов не подав, у матеріалах справи відсутні докази про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, тому розгляд справи було відкладено на 28.03.2018 р.. У судове засідання 28.03.2018 р. відповідач [PERSON] не з'явився, відзив на позов не подав, у матеріалах справи відсутні докази про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання. Розгляд справи відкладено на 03.05.2018 р. 03.05.2018 р. представником позивача направлено суду заяву про відкладення розгляду справи для надання додаткових доказів, у зв'язку з чим розгляд справи відкладено на 30.05.2018 р.. 30.05.2018 р. справа не розглядалась (знято з розгляду) у зв'язку із зайнятістю судді в іншому провадженні № 215/353/17, наступна дата судового засідання призначена на 10.07.2018 р.. 10.07.2018 р. відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Жодних клопотань, заперечень, відзиву на позов не подавав. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, без поважних причин або без повідомлення причин, за відсутності у справі поданого ним відзиву, і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (ухвалює заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], що видано 20.08.2005 р. Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, копія якого долучена до позову, у книзі реєстрації шлюбів 20.08.2005 р. зроблено актовий запис за №519 про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON], яка після реєстрації шлюбу прийняла прізвище [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], що видано 26.09.2006 р. Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, та копія якого долучена до позову, 26.09.2006 р. в книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис за №1017 про народження [INFO] [PERSON], батьками якої зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 12). 30.03.2012 р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та прийняла прізвище [PERSON], про що зроблено актовий запис №82, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], яке видано Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 14). 14.02.2015 р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та прийняла прізвище [PERSON], про що зроблено актовий запис №50, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], яке видано Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 15). Рішенням від 21.10.2010 р. Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною 18-літнього віку. Рішення набрало законної сили 01.11.2010 р. (а.с.25). Для примусового виконання рішення від 21.10.2010 р. Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 16.12.2010 р. був виданий виконавчий лист. (а.с. 11). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-УІІІ 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, був збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і відповідно були внесені зміни до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейним кодексом України не передбачена можливість зміни розміру аліментів у зв'язку зі змінами в законодавстві, не передбачено перегляду судом визначеного рішенням суду розміру аліментів в зв'язку з такими змінами і Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII. За ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів (в частках від доходу боржника або в твердій грошовій сумі), їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Тобто, зміна мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку не є підставою для збільшення розміру аліментів, який визначається в частці від доходу боржника або в твердій грошовій сумі. Згідно з п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із врахуванням наданих позивачем доказів судом встановлено, що позивач не зверталася із письмовою заявою до державного виконавця про визначення мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 30% на 50%, в зв'язку зі змінами в законодавстві. Доказів про те, що майновий стан позивача змінився, суду також не надано. З матеріалів позовної заяви вбачається, що підставою звернення до суду з позовом є внесення змін в чинне законодавство щодо мінімального розміру аліментів, які стягуються. Суд вважає за необхідне зазначити, що рішенням від 21.10.2010 р. Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 21 грудня 2010 року визначено розмір аліментів на дитину в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, а забезпечення отримання дитиною, гарантованого державою мінімального розміру аліментів, чинного на час нарахування заборгованості (50% прожиткового мінімуму) не є зміною розміру аліментів, оскільки розмір аліментів визначався судом у частці від заробітку (доходу) боржника, а не в мінімальному розмірі. Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн., тобто розмір аліментів на одну дитину, визначений у частці від доходу платника аліментів не можуть бути меншим з 1 січня 2018 року 930 грн., з 1 липня 972 грн., з 1 грудня 1013 грн. 50 коп.. Позивачем для підтвердження викладених в позові обставин долучено до матеріалів справи довідку №644 від 25.05.2018 Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг про розмір аліментів, які отримувала [PERSON] з [PERSON] у період з 01.04.2017 р. по 17.05.2018 р. згідно виконавчого листа№2-4046/10 від 21.10.2010 р.. Доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зміни (збільшення) розміру аліментів, оскільки такий розмір аліментів (не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) передбачено для всіх батьків, без врахування матеріального стану їх батьків чи інших обставин, а незабезпечення державним виконавцем отримання стягувачем гарантованого кожній дитині мінімального розміру аліментів є підставою для оскарження його дій або бездіяльності. За таких обставин позов задоволенню не підлягає, оскільки позовні вимоги не стосуються збільшення розміру аліментів в розумінні ст.192 СК України, а зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення у справі про стягнення аліментів. Крім того, суд зазначає, що положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, внесення змін до Сімейного кодексу України в частині визначення мінімального розміру аліментів, не є підставою для зміни розміру аліментів в судовому порядку в розумінніст.192 СК України, оскільки зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. В таких випадках питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів. Державний виконавець зобов'язаний здійснювати систематичний контроль за правильним і своєчасним відрахуванням утриманих сум аліментів стягувачам. На підставі ст.ст.180,182,192 СК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,та

Outcome: dismissed