Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивач у липні 2014 р. звернувся до суду зі вказаним позовом, у січні 2015 р. уточнивши його, просить стягнути з відповідача: 7567,91 грн. понесених витрат; 639,40 грн. витрат за послуги аварійного комісара; 243,60 грн. сплаченого судового збору; 750 грн. витрат за юридичні послуги, а всього 9200,91 грн., посилаючись на те, що 12.07.2010 р. на автодорозі Кіровоград - Платонове сталося ДТП за участю автомобілів [NUMBER], під керуванням [PERSON] та «Ніссан» номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті чого було пошкоджено автомобіль «Ніссан», що належить останньому. На дату скоєння ДТП [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. [PERSON] (транспортне) страхове бюро України сплатило [PERSON] 7567,91 грн. страхового відшкодування. За постановою від 06.10.2010 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу винним у ДТП визнано [PERSON]. До МТСБУ перейшло право вимоги до [PERSON] на відшкодування суми страхової виплати. Представник позивача надав до суду заяву про підтримку позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідач та його представник заперечували проти позову, зазначивши, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована згідно полісу № ВС 8975732 від 12.01.2010 р. у ЗАО «УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА [PERSON]». Отримавши заяву від водія [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті пошкодження його транспортного засобу, МТСБУ повинно було б та мало на це змогу перевірити, чи дійсно його транспортний засіб не було застраховано згідно Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки згідно ст. 55 Закону, п. 55.1 - з метою організації обміну інформацією про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням створюється єдина централізована база даних, яка містить відомості про чинні та припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників і, згідно п. 55.2 - Оператором єдиної централізованої бази даних є МТСБУ. Користування інформаційними ресурсами єдиної централізованої бази даних є вільним і загальнодоступним. У своїй позовній заяві Позивач посилається на деякі норми Цивільного Кодексу України, зокрема ст. ст. 11, 22, 1166, 1187, 1191. Однак, згідно ч.2 ст. 999 ЦК України, до відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Таким актом цивільного законодавства і є закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно п. 2.1. ст. 2 цього Закону, відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України. Якщо норми цього закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Тому, вважають, що відсутні правові підстави для отримання відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи-докази: копії: повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду; заяви про здійснення відшкодування шкоди, заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу; посвідчення водія [PERSON]; доповідної аварійного комісара; полісу № ВЕ/ 1775022; постанову від 06.10.2010 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу; довідки від 12.07.2010 р. про отримані механічні пошкодження; відомостей № 8649940 про обставини ДТП; звіту № 330 щодо встановлення вартості відновлювального ремонту; телеграми-запрошення [PERSON] на огляд автомобіля; доручення № 14192 аварійному комісару; рахунок № 604 за послуги аварійного комісара; платіжного доручення № 3368 від 04.08.2011 р. про виплату суми за послуги аварійного комісара; листа МТСБУ [PERSON] щодо добровільного відшкодування шкоди; листа МТСБУ [PERSON] щодо добровільного компенсування витрат; довідки № 1 від 19.08.2011р. про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих; наказу № 2233 від 26.08.2011 р.; платіжного доручення № 3753 від 29.08.2011 р. про виплату страхового відшкодування; платіжного доручення № 32541 від 15.05.2014 р. за надання правової допомоги; полісу № ВС/ 8975732 від 13.01.2010 р. на транспортний засіб «КІА PREGIO»; довіреності [PERSON] на право керувати та розпоряджатися автомобілем «КІА PREGIO» (а.с. 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17-24, 25, 26, 27, 28, 29, 29 оборот, 30, 30 оборот, 31, 32, 46, 63), судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини. Так, 12.07.2010 р. на автодорозі Кіровоград - Платонове сталася ДТП за участю автомобілів [NUMBER], належного [PERSON], під керуванням [PERSON], що допустив порушення правил дорожнього руху, та «NISSAN NOTE» номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті чого було пошкоджено автомобіль «NISSAN NOTE». Позивач сплатив 29.08.2011 р. [PERSON] платіжним дорученням 7567,91 грн. страхового відшкодування. У звязку з цим до позивача перейшло право регресної вимоги до особи, що за законодавством несе відповідальність за завдану [PERSON] шкоду. Відносини з регресного відшкодування шкоди регулюються в даному випадку положеннями абзацу 1 [PERSON] 82 «Відшкодування шкоди» Цивільного кодексу України та п.п. 38. 2.1, п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який в діючій на цей час редакції від 17.02.2011 р., дійсно надає позивачу право подати регресний позов до власника, а також водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону. Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Дослідивши та оцінивши, надані відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, докази в їх сукупності, що є належними та допустимими відповідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України, проаналізувавши законодавство, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з встановлених обставин, які мають значення для справи та відповідні їм правовідносини. Так, дійсно позивач має право на регресне відшкодування проведеної ним страхової виплати з відповідача [PERSON] - водія автомобіля «КІА PREGIO», який керував зазначеним автомобілем на відповідній правовій підставі, а саме довіреності, виданої власником [PERSON] на право керувати та розпоряджатися транспортним засобом (а.с. 63). Посилання відповідача на те, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована згідно полісу № ВС 8975732 від 12.01.2010 р. у ЗАО «УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА [PERSON]» не відповідає дійсності, оскільки у вказаному полісі зазначено, що цей договір відноситься до ІІІ типу договорів. Відповідно до п. 15.3 ст. 15 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції від 16.11.2008 р., що діяла на час ДТП, а саме на 12.07.2010 р., договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності можуть укладатися на умовах страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, особою, вказаною в договорі страхування, або однією з осіб, зазначених у договорі (договір III типу). У полісі № ВС 8975732 від 12.01.2010 р. ЗАО «УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА [PERSON]» застраховано цивільно-правову відповідальність саме [PERSON], а інші особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована цим полісом у ньому відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Пунктом 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року, передбачено, що [PERSON] (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно роз'яснень наданих у п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вина відповідача [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджена постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 06.10.2010 року. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми страхового відшкодування саме з відповідача [PERSON]. Пунктом 2 частини 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних із розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Частина 1 ст. 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Між позивачем [PERSON] (транспортним) страховим бюро України та ФОП [PERSON] укладено контракт про надання правової допомоги від 11.02.2009 року, згідно якого остання взяла на себе зобов'язання щодо надання правової допомоги та позивачем надано довіреність [PERSON] представляти його інтереси (а.с. 33). Представник позивача у судових засіданнях участі не приймала і оскільки доказів про кількість годин витрачених на вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням суду не надано, тому суд вважає, що належним розміром витрат на правову допомогу, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача є 487 грн. 20 коп. (1218 грн. х 40 %). Тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] (транспортного) страхового бюро України сплачений останнім судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. та понесені витрати на правову допомогу в сумі 487 грн. 20 коп.. У стягненні решти витрат на правову допомогу в сумі 262 грн. 80 коп. слід відмовити. На підставі викладеного, ст. ст. 5, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст. ст. 15, 38, Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Outcome: partial