Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

покликаючись на те, що Рівненський районний суд Рівненської області вироком від 11 квітня 2016 року визнав відповідача винуватою у вчиненні передбаченого ч.3 ст.186 КК України злочину та на лікування потерпілого зазначена лікарня витратила кошти в сумі 383 грн. 54 коп., представник позивача [PERSON] у поданій до суду 06 грудня 2016 року заяві просить стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди вказану суму. Всіх учасників цивільного процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. У поданій до суду заяві 05 січня 2017 року представник позивача [PERSON] просить відкласти справу на лютий у зв'язку з відпусткою представника сторони. Відповідач у поданій до суду заяві 11 січня 2017 року просить справу розглянути у її відсутність, позов визнає, у випадку неявки сторони позивача не заперечує проти розгляду справи. Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку відповідача, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності представника позивача та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків. Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобовязують суд під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. З матеріалів справи вбачається, що 02 лютого 2016 року близько 18 год. 00 хв. [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, незаконо проникла до будинку [PERSON] по вул.Лесі Українки, 10 в с.Дерев'яне Рівненського району Рівненської області, де з метою заволодіння грошима потерпілої нанесла їй три удари молотком в ділянку голови, спричинивши легкі тілесні ушкодження, та заволоділа її грошовими коштами у розмірі 1 237 грн. 00 коп. Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 11 квітня 2016 року [PERSON] визнана винуватою та засуджена за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України. У зв'язку з отриманими травмами потерпіла перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КЗ «Рівненська центральна районна лікарня» з 02 по 03 лютого 2016 року. Питання відшкодування збитків, спричинених кримінальним правопорушенням, залишилось невирішеним. Згідно розрахунку вартості лікування вона становить суму позову і складається з 350 грн. 43 коп. - заробітна плата, 12 грн. 08 коп. - харчування, 21 грн. 03 коп. інші витрати /комунальні, господарські/. Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення та з урахуванням приписів ст.ст.11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на відповідача матеріальної відповідальності за шкоду. Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК особа, яка скоїла злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладу охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Суд вважає, що позивачем належними доказами доведено заподіяння відповідачем шкоди, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доказів, наданих позивачем і у суду немає підстав вважати обставини, викладені у них, такими, що не відповідають дійсності. При визначенні розміру матеріальної шкоди суд враховує її документальну підтвердженість. На думку суду, він забезпечив реалізацію абсолютного права позивача на відшкодування шкоди безпосередньо особою, яка завдала шкоди - відповідачем на підставах, передбачених законом, задоволення позову становитиме достатню справедливу сатисфакцію для позивача. У зв'язку із задоволенням позову з відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню в прибуток держави судові витрати по справі, оскільки відповідно до 5 Закону України «Про судовий збір», діючого на час подачі позову, позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову. З огляду на викладене,

Outcome: approved