Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач у липні 2020 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що сторони 02.03.1993 року уклали шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні стосунки припинені два роки тому, примирення не можливе. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , 1967 року народження, зареєстрований 02.03.1993 року Тростянецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №50. Ухвалою суду від 22.07.2020 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 10.09.2020 року призначено подружжю строк на примирення тривалістю один місяць та зупинено провадження. Ухвалою суду від 19.10.2020 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Просила судові витрати покласти на відповідача. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 02.03.1993 року було зареєстровано шлюб, актовий запис №50. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.5). Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). У силу статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно із статтею 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Після спливу наданого судом подружжю строку для примирення позиція позивача не змінилась, [PERSON] , наполягала на розірванні шлюбу. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим через відсутність добровільної згоди одного з подружжя на це, а тому враховуючи, що примушення позивача до збереження шлюбних відносин суперечитиме її правам та інтересам, шлюб між сторонами у цій справі необхідно розірвати, а позов - задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved