Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Представник [PERSON] [PERSON], звернулася до суду з позовом до Рокитненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову Нововодолазький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якому просить встановити факт родинних відносин між [PERSON] та померлою [PERSON], а також визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки площею 3,6068 га, кадастровий номер 6324284500:01:001:0196 та площею 1,2974 га, кадастровий номер 6324284500:02:002:0344, що розташовані на території Рокитненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. Представник позивача в обґрунтування своїх вимог зазначила, що 05.07.2016 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], у завязку з цим нотаріусом заведено спадкову справу № 92/2016. Проте, постановою від 09.08.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХР № 044157, виданий 24 квітня 2002 року Рокитненською сільською радою Нововодолазького району Харківської області на ім'я [PERSON], в той час як у свідоцтві про народження спадкоємця [PERSON] зазначено прізвище, ім'я, по батькові матері як [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Голова Рокитненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник Нововодолазького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області до суду не зявився, через канцелярію суду надано заяву відповідно до якої з позовними вимогами [PERSON] погодились в повному обсязі та просили суд слухання справи провести без представника відділу. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Як вбачається із матеріалів справи 06 січня 2016 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 527927 від 12.01.2016 року. 05 липня 2016 року [PERSON] звернувся з заявою до приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлої [PERSON]. Приватним нотаріусом було заведено спадкову справу №92/2016 до майна померлої 06 січня 2016 року громадянки [PERSON], на підставі заяви сина спадкодавця [PERSON] про прийняття спадщини. З метою підтвердження родинних відносин спадкоємцем було надано нотаріусу оригінал свідоцтва про народження серії І-ВЛ №447630 [PERSON], виданого повторно Нововодолазьким районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області 13.07.2016 року в якому матір'ю позивача вказано [PERSON], в той час як у свідоцтві про смерть по-батькові матері зазначено як «Іграфівни», у звязку з чим постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.08.2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Факт родинних відносин між [PERSON] та померлою 06.01.2016 року [PERSON] підтверджується відповідністю прізвища та імені матері в свідоцтві про народження позивача, зазначеним місцем народження позивача, а також витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження № 00017134951 від 23.09.2016 року, де у графі «мати» зазначено [PERSON]. Крім того, у судовому засіданні факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] було підтверджено свідченнями свідка [PERSON] Таким чином, існує помилка в написанні по-батькові матері позивача, де в одних документах по-батькові померлої значиться як «Іграфівна», в інших як «Єграфівна», дата та місце народження, а також всі інші дані відповідають дійсності. Різниця в написання по-батькові в одній літері могла виникнути через неправильний переклад або механічні помилки реєструючих органів. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Судом встановлено та підтверджено відповідними доказами, що [PERSON], [INFO], є рідним сином померлої 06 січня 2016 року [PERSON]. Із матеріалів справи вбачається, що до складу спадкового майна після смерті [PERSON] входить земельна ділянка площею 3,6068 га, кадастровий номер 6324284500:01:001:0196, та земельна ділянка площею 1,2974 га, кадастровий номер 6324284500:02:002:0344, що розташовані на території Рокитненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області та належали померлій [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХР № 044157, виданий 24 квітня 2002 року Рокитненською сільською радою Нововодолазького району Харківської області. Під час судового розгляду справи встановлено, що за життя [PERSON] визначила своїх спадкоємців шляхом складання заповіту. Так згідно заповіту, посвідченого 22 травня 2013 року секретарем Рокитненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області [PERSON] за реєстраційним № 31, [PERSON] належні їй земельні ділянки площею 3,6068 га, кадастровий номер 6324284500:01:001:0196, та площею 1,2974 га, кадастровий номер 6324284500:02:002:0344, що розташовані на території Рокитненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області заповіла [PERSON]. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 45080922 від 14.09.2016 року, наданої Нововодолазькою державною нотаріальною конторою в Харківській області від 15.09.2016 року, вищезазначений заповіт, на час розгляду справи у суді є чинним. Згідно повідомлення приватного нотаріуса Нововодолазького нотаріального округу [PERSON] № 855/02-14 від 20.09.2016 року та наданих копій матеріалів спадкової справи № 92/2016 встановлено, що свідоцтва про право на спадщину по даній спадковій справі нотаріусом не видавалися, в матеріалах спадкової справи перебуває заява спадкоємця за заповітом [PERSON] про відмову від прийняття спадщини та заява сина спадкодавця - [PERSON], згідно якої зясовано, що спадщину у встановлені законом строки він не прийняв, разом зі спадкодавцем не проживав, на одержання спадщини не претендує та не заперечує, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане спадкоємцю [PERSON]. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В ході судового розгляду справи встановлено, що єдиним спадкоємцем, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON] є позивач [PERSON]. Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги . Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що в силу ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положеннями ст. 80 ЗК України закріплено право громадян мати у приватній власності земельні ділянки. Пунктом «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Статтею 1299 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. З огляду на зазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки докази в обґрунтування позову знайшли своє підтвердження під час розгляду справи судом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved