Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

ПрАТ «СК «Інгосстрах» звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з нього на їх користь у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування 4567,80 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.05.2016р. між ПрАТ «СК «Інгосстрах» та ТОВ «Автокредит Плюс» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту на строк до 23.05.2017р., предметом якого є майнові інтереси з володіння, користування і розпорядження автомобілем «SKODA Octavia Tour», д.н.з. [NUMBER] . За постановою суду від 16.03.2017р. [PERSON] визнаний винуватцем в скоєнні ДТП, що сталася 29 січня 2017 року о 22-00 год. в м. Києві на вул. Генерала Жмаченка, внаслідок якої автомобіль марки «SKODA Octavia Tour», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , зазнав матеріальних збитків, розмір яких згідно страхового акту становить 54567,80 грн. Зазначене страхове відшкодування виплачено страхувальнику в повному обсязі 06.03.2017р. На момент ДТП автомобіль відповідача марки «CHEVROLET», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований у ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом АЕ/6592704, АК/0267389 , розмір страхової суми за яким становить 50000 грн і яка на підставі претензії позивача від 06.10.2017р. в порядку регресу була перерахована йому ПАТ «НАСК «Оранта» 30.10.2017р. Решту непокритої суми страхового відшкодування 4567,80 грн (54567,80 - 50000) відповідач має сплатити позивачу на підставі ст.1194 ЦК України. Позивач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в тому числі й у режимі відеоконференції, що підтверджується довідкою про направлення копії ухвали від 06.07.2020р. на офіційну адресу електронної пошти, але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористався, представник позивача в поданій заяві просить розглядати справу без їх участі за наявними матеріалами та задовольнити позов. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та телефонограмою, але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, [PERSON] 29 січня 2017 року о 22-00 год. керуючи автомобілем марки «CHEVROLET», д.н.з. [NUMBER] , по вул. Генерала Жмаченка у м. Києві, в порушення вимог п.10.3 ПДР не надав перевагу в русі автомобілю «SKODA Octavia Tour», д.н.з. [NUMBER] , що належить ТОВ «Автокредит Плюс» і яким керував водій [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, й притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 340 грн, що в силу вимог ст.82 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню. На час вчинення даної ДТП обидва транспортні засоби були застраховані: - керований [PERSON] автомобіль марки «CHEVROLET», д.н.з. [NUMBER] , - в ПАТ «НАСК «Оранта» за діючими полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/6592704, АК/0267389; - майнові інтереси з володіння, користування і розпорядження автомобілем «SKODA Octavia Tour», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є ТОВ «Автокредит Плюс», - в ПрАТ «СК «Інгосстрах» згідно договору добровільного страхування наземного транспорту від 23.05.2016р. (страхова сума 201000 грн), в п.7 якого до переліку страхових випадків входить і пошкодження застрахованого транспортного засобу внаслідок ДТП. Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] №117159/02/17 про оцінку колісного транспортного засобу розмір заподіяної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля «SKODA Octavia Tour», д.н.з. [NUMBER] , складає 54567,80 грн й згідно страхового акту ПрАТ «СК «Інгосстрах» №И-6623228 від 02.03.2017р. сума страхового відшкодування до виплати ТОВ «Автокредит Плюс» становить 54567,80 грн. Вказаний розмір страхового відшкодування ПрАТ «СК «Інгосстрах» перерахувало страхувальнику 06 березня 2017 року за платіжним дорученням №1027109, в повному обсязі виконавши свої договірні зобов`язання. Після цього, ПрАТ «СК «Інгосстрах» 06 жовтня 2017 року направило на адресу страховика відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» претензію про відшкодування виплаченої суми 54567,80 грн, згідно якої ПАТ «НАСК «Оранта» 30 жовтня 2017 року за платіжним дорученням №53230 перерахувало ПрАТ «СК «Інгосстрах» кошти в сумі 50000 грн. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Отже, за змістом положень ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією, що і має місце в даній справі. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Саме до такого висновку зводяться й правові позиції, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц (п.70-74) й правові висновки ВП ВС мають перевагу над іншими висновками в ієрархії судових рішень касаційної інстанції. За змістом положень ст.9 Закону України «Про страхування»страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку, а страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Відповідно до ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування ; розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Згідно зі ст.22.1 зазначеного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. ПрАТ «СК «Інгосстрах» у позовній заяві та його представник у заяві від 06.07.2020р. наполягали на розгляді справи у їх відсутність за наявними матеріалами (доказами). За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що розмір страхового відшкодування був визначений та виплачений позивачем страхувальнику в сумі 54567,80 грн, з якої ПАТ «НАСК «Оранта» частково компенсувало 50000 грн. Саме на вказану суму позивач у заяві посилається як на розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, за полісами АЕ/6592704, АК /0267389 (нульова франшиза). Водночас, як слідує з наданих позивачем витягів з Центральної бази даних МТСБУ, на момент ДТП на керований відповідачем автомобіль були діючими два страхові поліси ПАТ «НАСК «Оранта»: АЕ/6592704 з лімітом за шкоду майну 50 тис. грн та АК/0267389 з лімітом за шкоду майну 100 тис. грн. При цьому, згідно розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, №3470 від 29.12.2015р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.01.2016р. за №145/28275, розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням, за шкоду, заподіяну майну потерпілих, встановлено в розмірі 100000 грн на одного потерпілого (з 19 лютого 2016 року). Однак, ПАТ «НАСК «Оранта» згідно претензії повернуло ПрАТ «СК «Інгосстрах» лише 50000 грн страхового відшкодування без мотивації такої часткової проплати. Натомість позивач всупереч вимогам ст.12, 81 ЦПК України в заяві не обгрунтував та в судовому засіданні не довів належними та допустимими доказами чому за наявності двох діючих страхових полісів з різними розмірами лімітів страхових сум підлягає застосуванню саме поліс з меншим лімітом за шкоду майну (АЕ/6592704 50000 грн), а також неможливості повернення ПАТ «НАСК «Оранта» всієї суми вже виплаченого страхувальнику страхового відшкодування 54567,80 грн, розмір якого не перевищує ліміту відповідальності страховика за полісом АК/0267389 (100 тис. грн), переклавши обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника [PERSON] , що суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. При цьому, суд зважує і на ту обставину, що на виконання вимог ч.5 ст.12 ЦПК України суд вживав заходів для реалізації прав позивача на участь в судовому засіданні для дачі особистих пояснень, зокрема шляхом проведення відеоконференції, але той цим своїм процесуальним правом не скористався й не побажав прийняти участь в судовому засіданні, подавши відповідну заяву. Також на виконання вимог ч.1 ст.54 ЦПК України позивач не подав заяву про залучення ПАТ «НАСК «Оранта» до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Водночас згідно з ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги ПрАТ «СК «Інгосстрах» до [PERSON] про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування є необгрунтованими і не підлягають задоволенню. Оскільки в задоволенні позову судом відмовлено повністю, то відповідно до ст.141 ЦПК України понесені ПрАТ «СК «Інгосстрах» судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed