Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач у березні 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила усунути перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] У позові зазначила, що їй на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] Відповідач є її онукою, з якою вона ніколи спільне господарство не вела. У 2011 році у відповідачки відібрали двох малолітніх дітей та розпорядженням голови Вільнянської РДА від 28.12.2011 № 865 позивачку було призначено опікуном цих дітей. Після відібрання дітей відповідачка виїхала з дому, забравши всі свої речі, тобто з 2012 року вона не проживає за місцем своєї реєстрації. Але в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду і на підставі ст. ст. 316, 391 ЦК України просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням в належному позивачці на праві власності будинку, та зняти її з реєстрації. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі, доповів по його суті. Також надав суду акт про проживання [PERSON], в якому зафіксовано, що з 2012 року за місцем реєстрації вона не проживає. Відповідач в судове засідання не з'явилася, повідомлялися відповідно до ст. 74,76, ЦПК України за останнім відомим місцем проживання - місцем реєстрації. Відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України сторони повинні добросовісно користуватися своїми правами. Згідно вимог ст.77 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження судова надсилається на останню відому судову адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Тому суд вважає, що повістка є доставленою відповідачам. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належать позивачу на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 14.11.2006 року, що підтверджується копією договору, посвідченого державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області Байрамовою О.М., реєстровий № 3478, та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.11.2006 за № 12593359 (арк.с. 4-5, 6). У судовому засіданні було з'ясовано, що відповідач є зареєстрованою в буд. [ADDRESS] як член сім'ї, а саме, онука, що підтверджується копією довідки, виданою виконавчим комітетом Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 24.03.2014 за № 102-03-12/124 (арк.с. 8). Також судом встановлено, що з 2012 року відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає, що підтверджується актом про проживання [PERSON] від 24.03.2014, складений комісією у складі депутата сільської ради Лобкової О.Б. та мешканців села [PERSON] та [PERSON] (арк.с. 30). Згідно із ст..41 Конституції України та ст..1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування приміщенням. Відповідно до вимог ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житловим відповідно до закону житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Доказів, які б свідчили про те, що відповідач не проживає у вищезазначеному будинку з поважних причин, а також те, що між нею та позивачем була якась інша угода щодо порядку користування зазначеним приміщенням в ході розгляду справи не було встановлено. Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи здійснюється протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання за заявою особи. Відповідно до ст. 7 цього Закону підставою для зняття з реєстрації є остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оскільки відповідач більше одного року у зазначеному будинку не проживає без поважних причин, суд приходить до висновку, що вона втратила право на користування житловим приміщенням в буд. [ADDRESS] Відповідно вимогам ст. 88 ЦПК України з відповідача варто стягнути на користь позивача вартість сплачених судових витрат в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved