Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути солідарно з [PERSON] та з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 77.1/АК-01791.08.2 від 24 жовтня 2008 року, яка станом на 13 серпня 2015 року становить 2 699 289,10 гривень та суму сплаченого судового збору в розмірі 3 654,00 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК», найменування кого з 17 червня 2009 року у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» було змінено на Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] 24 жовтня 2008 року укладено кредитний договір № 77.1/АК-01791.08.2. Згідно з п. 1.1. кредитного договору банку відкрив відповідачу не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 75 226,00 гривень з терміном повернення 24 жовтня 2015 року включно. Банк виконав свій обов'язок в повному обсязі за кредитним договором та видав відповідачу кошти в розмірі 75 226,00 гривень. Відповідно до п. 1.5. кредитного договору встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 14% процентів річних. Згідно з п. 1.5.1. щомісячна плата за обслуговування кредиту встановлена у розмірі 0,4000 % від суми виданого кредиту. 24 жовтня 2008 року між банком та [PERSON] був укладений договір поруки до кредитного договору, з метою забезпечення виконання зобов'язання позичальника по кредитному договору. Відповідач [PERSON] систематично не виконував зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів за кредитом та процентами за кредитом, а тому станом на 13 серпня 2015 року у відповідача виникла заборгованість. Загальна сума заборгованості за кредитним договором відповідача перед позивачем станом на 13 серпня 2015 року становить: загальна сума простроченої заборгованості за кредитом - 81 150,23 гривень, з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом: 72 838,67 гривень, сума простроченої заборгованості за процентами: 8 311,56 гривень; загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості: 2 583 240,92 гривень, з яких: сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом: 2 331 701,46 гривень, сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту: 253 005,12 гривень; загальна сума трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості: 13 328,37 гривень, з яких: сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту: 11 971,92 гривень, сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту: 1 298,99 гривень, сума трьох процентів річних від суми простроченої плати по кредиту: 57,46 гривень; загальна сума інфляційних втрат від суми простроченої кредитної заборгованості - 21 569,58 гривень, з яких: сума інфляційних втрат від суми простроченого кредиту: 14 944,93 гривень, сума інфляційних втрат від суми прострочених процентів по кредиту: 6 439,95 гривень, сума інфляційних втрат від суми простроченої плати по кредиту: 184,70 гривень. Загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 13 серпня 2015 року становить 2 699 289,10 гривень. Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, 25 листопада 2015 року до Дніпровського районного суду м. Києва відповідачем [PERSON] було подано зустрічний позов про припинення договору поруки, який 24 грудня 2015 року, без видалення до нарадчої кімнати, із занесенням до журналу судового засідання, був прийнятий судом до спільного розгляду з первісним позовом. Відповідно до заявлених зустрічних позовних вимог, позивач [PERSON] просить суд: визнати договір поруки № 77.1/АК-01791.08.2-З/П від 24 жовтня 2008 року, укладений між ВАТ «Родовід Банк», назву якого змінено на ПАТ «Родовід Банк», та [PERSON] припиненим. Свої зустрічні позовні вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтовує тим, що 24 жовтня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», назву якого змінено на ПАТ «Родовід Банк», та [PERSON] було укладено договір поруки № 77.1/АК-01791.08.2-З/П на забезпечення виконання умов кредитного договору № № 77.1/АК-01791.08.2 від 24 жовтня 2008 року, укладеного між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] Окрім вищезазначеного договору поруки на забезпечення виконання умов кредитного договору між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено договір застави автомобіля марки Dacia Logan № 77.1/АК-01791.08-2-З від 24 жовтня 2008 року. Позовні вимоги до [PERSON] вважає безпідставними, необґрунтованими, такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Умовами договору поруки від 24 жовтня 2008 року, укладеного між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON], визначено, що поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань відповідача 1 за кредитним договором, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та позичальником. В той же час, умовами договору поруки від 24 жовтня 2008 року не встановлено строк його дії. Крім того, право кредитора на дострокову вимогу згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України реалізується через вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відділом ДВС Козелецького районного управління юстиції у Чернігівській області 19 травня 2011 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження і накладення арешту № 26651220, на підставі виконавчого напису нотаріуса. В межах зазначеного виконавчого провадження 15 серпня 2012 року накладено арешт на автомобіль, який є предметом договору застави № 77.1/АК-01791.08-2-З від 24 жовтня 2008 року. Таким чином, банком було реалізоване право на дострокову вимогу на підставі виконавчого напису нотаріуса, у зв'язку з чим настав строк виконання зобов'язання за кредитним договором, тобто строк виконання основного зобов'язання було змінено. Оскільки строк виконання основного зобов'язання (кредитного договору) настав до 19 травня 2011 року, а вимоги до поручителя ПАТ «Родовід Банк» пред'явлено лише у вересні 2015 року вважає, що є всі правові підстави вважати договір поруки № 77.1/АК-01791.08.2-З/П від 24 жовтня 2008 року припиненим. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зустрічний позов не визнав. Пояснив суду, що з боку відповідача [PERSON] мало місце систематичне невиконання умов кредитного договору, у зв'язку з чим станом на лютий 2016 року була наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 737 586,26 гривень. 16 лютого 2016 року відповідачем [PERSON] було сплачено повністю суму тіла кредиту, відсотків за користування кредитними коштами. Щодо зустрічних позовних вимог, зазначив, що на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України можливо лише припинити поруку особи, а не сам договір поруки. Щодо направлення з боку позивача відповідної вимоги на адресу поручителя, зазначив, що вимог про повернення боргу на адресу поручителя з боку банку направлено не було. Відповідач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом - [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги визнав частково, з підстав викладених у запереченні проти позову про стягнення заборгованості, долучених до матеріалів справи (а.с.136-138), зустрічний позов підтримав. Крім того, подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем за первісним позовом строку позовної давності (а.с.139-140). Представник відповідача за первісним позовом та третьої особи за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги визнав частково, зустрічний позов підтримав. Зазначив, що відповідач за первісним позовом [PERSON] не заперечує щодо нарахування банком 3% річних та інфляційних втрат та стягнення з нього судового збору. Щодо стягнення пені, то вважає, що її нарахування необхідно зменшити. В той же час, з огляду на те, що [PERSON] доглядає за дідусем, сам має невеликі доходи, його необхідно взагалі звільнити від сплати пені. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнав, з підстав викладених у запереченні проти позову, долучених до матеріалів справи (а.с.99-103), зустрічні позовні вимоги підтримав. Крім того, подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості по кредиту, процентах, платі за обслуговування та пені. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнав, з підстав викладених у запереченні проти позову, долучених до матеріалів справи (а.с.99-103). Зустрічний позов підтримав в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 24 жовтня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 77.1/АК-01791.08.2, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 75226,00 гривень 00 копійок терміном по 24 жовтня 2015 року включно а купівлю автомобіля та сплату страхових платежів, а саме: на купівлю автомобіля згідно з договором № КДЧ-200 купівлі-продажу автомобіля від 22 вересня 2008 року - 75 226,00 гривень, на сплату страхових платежів згідно з договором добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 02.03.12/1950 від 24 жовтня 2008 року 0,00 - доларів США 00 центів на строк не більше 30 днів з дати отримання кредиту, на сплату страхових платежів згідно з договорами страхування автомобіля, вказаного у пункті 1.2.1. цього договору, що є предметом застави відповідно до п. 1.7. цього договору, які будуть укладені протягом строку дії цього договору на строк не більше 30 днів з дати отримання чергового кредиту. Відповідно до п. 1.5. Розділу 1 кредитного договору, процентна ставка за кредитами за цим договором встановлюється в розмірі 14,00 процентів річних. Щомісячна плата за обслуговування кредиту встановлюється в розмірі 0,4000% від суми виданого кредиту. За приписом частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Згідно п.п. 1.7.1. п. 1.7. Розділу 1 кредитного договору, додатковим забезпеченням виконання умов цього договору є порука [PERSON] згідно з договором застави № 77.1/АК-01791.08.2-З/П від 24 жовтня 2008 року. Так, 24 жовтня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк») та [PERSON] було укладено договір поруки № 77.1/АК-01791.08.2-З/П, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 77.1/АК-01791.08.2 від 24 жовтня 2008 року, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та позичальником (а.с.27-28). Крім того, в забезпечення виконання умов кредитного договору, 24 жовтня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Родовід Банк» було укладено договір застави транспортного засобу № 77.1/АК-01791.08.2-З, відповідно до умов якого заставодавець [PERSON], для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед заставодержателем ВАТ «Родовід Банк» за кредитним договором № 77.1/АК-01791.08.2 від 24 жовтня 2008 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом (ами) та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості, передає в заставу заставодержателю належне йому на праві власності майно: автомобіль марки Dacia, модель LOGAN, рік випуску 2008, колі сірий, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип ТЗ універсал легковий, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.145-150). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: 1.припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2.зміна умов зобов'язання; 3.сплата неустойки; 4.відшкодування збитків та моральної шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за первісним позовом були виконані умови кредитного договору в частині надання позичальнику кредиту, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1691_29 від 24 жовтня 2008 року (а.с.19). При цьому, позичальником [PERSON] було порушено умови кредитного договору та станом на 13 серпня 2015 року загальна сума простроченої заборгованості за кредитом становила 81 150,23 гривень, з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом: 72 838,67 гривень, сума простроченої заборгованості за процентами: 8 311,56 гривень; загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості: 2 583 240,92 гривень, з яких: сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом: 2 331 701,46 гривень, сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту: 253 005,12 гривень; загальна сума трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості: 13 328,37 гривень, з яких: сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту: 11 971,92 гривень, сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту: 1 298,99 гривень, сума трьох процентів річних від суми простроченої плати по кредиту: 57,46 гривень; загальна сума інфляційних втрат від суми простроченої кредитної заборгованості - 21 569,58 гривень, з яких: сума інфляційних втрат від суми простроченого кредиту: 14 944,93 гривень, сума інфляційних втрат від суми прострочених процентів по кредиту: 6 439,95 гривень, сума інфляційних втрат від суми простроченої плати по кредиту: 184,70 гривень. Загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 13 серпня 2015 року становить 2 699 289,10 гривень. В той же час, як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого стороною позивача за первісним позовом, станом на 17 лютого 2016 року у відповідача [PERSON] за кредитним договором № 77.1/АК-01791.08.2 від 24 жовтня 2008 року відсутня прострочена заборгованість за кредитом, у зв'язку з чим, загальна сума заборгованості становить 2 737 586,26 гривень, з яких: загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості за весь період - 2 702 054,57 гривень; загальна сума трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 13 938,59 гривень; загальна сума інфляційних втрат від суми простроченої кредитної заборгованості - 21 593,09 гривень. Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, враховуючи, що позичальником [PERSON] було проведено сплату простроченої заборгованості за кредитом та процентами за кредитним договором, при цьому, факт сплати не заперечувався стороною позивача за первісним позовом та підтверджується належним розрахунком суми заборгованості, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача за первісним позовом [PERSON] суми простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 81 150,23 гривень. Відповідно до вимог боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вищевикладені факти, враховуючи відповідальність позичальника за несвоєчасне виконання ним умов кредитного договору, суд приходить до висновку про правомірність заявлених позивачем за первісним позовом вимог про стягнення з відповідача [PERSON] суми трьох відсотків річних від суми простроченої кредитної заборгованості та суми інфляційних втрат від суми простроченої кредитної заборгованості, у зв'язку з чим з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» підлягає до стягнення 3% річних від простроченої кредитної заборгованості у розмірі 13 938,59 гривень, з яких: сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту - 12 529,54 гривень, сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту - 1 351,59 гривень, сума трьох процентів річних від суми простроченої плати по кредиту - 57,46 гривень та суму інфляційних втрат від суми простроченої кредитної заборгованості у розмірі 21 593,09 гривень, з яких: сума інфляційних втрат від суми простроченого кредиту - 14 944,93 гривень, сума інфляційних втрат від суми прострочених процентів по кредиту - 6 463,46 гривень, сума інфляційних втрат від суми простроченої плати по кредиту - 184,70 гривень. Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного грошового зобов'язання за кожен день прострочки виконання. Право на неустойку виникає незалежно він наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. (ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України) За вимог ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Частиною 3 цієї ж статті визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Так, позивачем у зв'язку з порушенням з боку позичальника умов кредитного договору, нараховано до сплати останньому 2 702 054,57 гривень пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентів по кредиту, яка складається з: суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за весь період - 2 440 275,27 гривень, сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту за весь період - 263 244,96 гривень. При цьому, загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості за період з 17 лютого 2015 року по 17 лютого 2016 року становить 356 179,80 гривень, з якої: сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 17 лютого 2015 року по 17 лютого 2016 року - 316 018,34 гривень, сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту за період з 17 лютого 2015 року пор 17 лютого 2016 року - 40 161,46 гривень. Як роз'яснено в п. 27 Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Аналогічна правова позиція висловлена Судовою палатою Верховного Суду України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100 цс 14, за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Аналізуючи вищевикладене, та враховуючи, що сума простроченої заборгованості по кредиту та відсоткам погашена з боку позичальника в повному обсязі, суд вважає за наявним застосування вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, та зменшити розмір пені, а саме, зменшити пеню нараховану на прострочену заборгованість по тілу кредиту за період з 17 лютого 2015 року по 17 лютого 2016 року з 316 018,34 гривень до 10 000 гривень та суму пені за несвоєчасне погашення процентів за період з 17 лютого 2015 року по 17 лютого 2016 року з 40 161,46 гривень до 2000 гривень. Щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] то суд зазначає наступне. Частинами 1, 2 статті 553 Цивільного кодексу України, визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до п.п. 1.3., 1.4. Розділу 1 договору поруки, поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед банком в тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник. Відповідно до п. 2.1. Розділу 2 договору поруки, у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань за платежами, що передбачені кредитним договором, поручитель на підставі письмового повідомлення позичальника або банку, не пізніше наступного робочого дня після одержання такого письмового повідомлення, погашає за рахунок власних коштів на рахунок банку в повному обсязі заборгованість за позичальника за кредитним договором. Згідно ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як роз'яснено в 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. З матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2009 року збоку кредитодавця ВАТ «Родовід Банк» на адресу позичальника [PERSON] було направлено листа, з вимогою сплати простроченої заборгованості у строк протягом 30 днів з моменту отримання претензії про дострокове розірвання договірних відносин достроково повернути суму кредитних коштів та сплатити проценти за користування кредитом та суду нарахованої пені (а.с.170). Вказана вимога була отримана 04 грудня 2009 року уповноваженим представником [PERSON], що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.171). При цьому, на адресу поручителя з боку кредитодавця будь-яких вимог про дострокове припинення кредитного договору та сплату заборгованості, направлено не було, що не заперечувалося стороною позивача за первісним позовом в судовому засіданні, що свідчить про порушення ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України та припинення поруки [PERSON] Аналізуючи вищевикладене, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та належності, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» та вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 77.1/АК-01791.08.2 від 24 жовтня 2008 року у сумі 47531 гривню 68 копійок, що включає в себе суму трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості у розмірі 13 938,59 гривень, суму інфляційних втрат від суми простроченої кредитної заборгованості у розмірі 21 593,09 гривень та суму пені за прострочення сплати кредитної заборгованості у розмірі 12 000 гривень. Щодо зустрічних позовних вимог про припинення договору поруки № 77.1/АК-01791.08.2-З/П, то суд зазначає наступне. За своєю правою природою порука є зобов'язанням, у зв'язку з чим до таких правовідносин застосовуються загальні правила про припинення зобов'язання, визначені гл.50 розд.1 кн.5 ЦК України, а саме: в результаті виконання поручителем договору поруки; за домовленістю сторін тощо. Крім того, ст.559 ЦК України передбачає спеціальні підстави припинення поруки. Припинення поруки у разі відсутності спору відбувається відповідно до закону і не потребує звернення до суду. За наявності спору, коли кредитор не визнає або заперечує факт припинення поруки на підставі закону, поручитель вправі звернутися до суду за захистом свого оспорюваного права. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право у встановленому Кодексом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України. Позивачем за зустрічним позовом, як поручителем, заявлені до суду вимоги про припинення саме договору поруки, при цьому правове обґрунтування позовних вимог - ст.559 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Між тим, способом судового захисту є не вимога про припинення договору поруки, а вимога про визнання поруки припиненою, оскільки порука припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом пов'язане припинення поруки. Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п.7 ч.2 ст.16 ЦК України, яка передбачає припинення правовідносин. Висновки з цього питання містяться у правовій позиції Верховного Суду України, встановленій постановою від 21.05.2012 р. у справі № 6-69цс11. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] не засновані на законі, в зв'язку з чим не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа [PERSON] про припинення договору поруки. Крім того, в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 475 гривень 32 копійки. Враховуючи наведене та

Outcome: partial