Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач, яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], звернулася до суду з вищезазначеним позовом та свої вимоги мотивує тим, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті своєї свекрухи [PERSON], померлої [INFO], проте не може у встановленому законом порядку оформити свої спадкові права на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], оскільки пропустила строк, встановлений законом на прийняття спадщини в силу своєї юридичної необізнаності. Вважала, що оскільки померла залишила на її ім'я заповіт та вони проживали сумісно зі спадкодавцем однією сім'єю, то такими діями вона вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину фактом спільного проживання. В судовому засіданні позивач уточнила свої вимоги, просила поновити їй, [PERSON] строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, та продовжити їй, [PERSON], строк для подачі в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Позивач підтримала уточнені позовні вимоги, надала пояснення з підстав зазначених в позові. Пояснила, що вона разом з чоловіком та його матір'ю проживала спільно в будинку за адресою: [ADDRESS], хоча померла і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Обидва ці житлові будинки розташовані на розі вулиць Комсомольська та 8 Березня, парканів між ними не існувало, та весь час вони вважали, що це одне спільне домоволодіння. Після смерті свекрухи [PERSON], вона позивач вступила в управління спадковим майном, оскільки користувалася ним, і користується наразі, доглядала за будинком, здійснювали спільно з чоловіком ремонтні, будівельні роботи. Навіть з заявою про присвоєння цьому будинку адреси зверталася саме вона, позивач до сільської ради. А тому, не мала ніяких сумнівів що такими діями вона вже прийняла спадщину. Однак, звернувшись до нотаріуса, їй було роз'яснено необхідність звернення з даними вимогами до суду. Просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач - Виноградівська сільської ради Болградського району Одеської області в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином (а.с.16, 34), позов визнав, справу просив розглянути у відсутність представника (а.с.36). Відповідач [PERSON] також позовні вимоги та уточнення до них визнав у повному обсязі, просив задовольнити, надав пояснення з підстав зазначених в позовній заяві, та повністю підтвердив пояснення позивача. Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та уточнень до них за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] в с. Виноградівка, Болградського району, Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] (а.с.8). 30 серпня 1993 року спадкодавець розпорядилася своєю волею, та склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON], позивачці по справі, що підтверджується заповітом від 30.08.1993 року, посвідченим секретарем Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області, зареєстрованим в реєстрі за №70 (а.с.9), який згодом був змінений, але в частині спадкування житлового будинку № 5 він не змінився (а.с.22). Згідно довідки виконавчого комітету Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області за №556/05-06 від 07.12.2017 року на день смерті померла [PERSON], була зареєстрована [ADDRESS] та крім неї в житловому будинку ніхто не був зареєстрований (а.с.10). Згідно рішення виконавчого комітету Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області на підставі заяви [PERSON] домоволодінню розташованому за адресою:[ADDRESS] на поштову адресу: [ADDRESS] (а.с.11). Звернувшись до нотаріуса з питання прийняття спадщини, позивачці було відмовлено в зв'язку зі спливом шестимісячного строку визначеного законом та у зв'язку з відсутності у спадкоємця правовстановлюючого документа (а.с.12). З копії спадкової справи (а.с.19-32), наданої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області, Станєвою В.Б. № 186/02 від 23.07.2002 року вбачається, що з заявою зверталася [PERSON], діюча на підставі довіреності від імені [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом на сертифікат на право власності на земельну частку /пай/, посвідченим Виноградівською сільською радою Болградського району Одеської області 09 листопада 2001 року за реєстром №73 (а.с.20). Згідно наявного в спадковій справі заповіту, складеного [PERSON] 09.11.2001 року, посвідченим секретарем Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 73 слідує, що остання за свого життя (за три дні до смерті) розпорядилася належним їй майном, а саме: сертифікатом на земельний пай, виданим КСП «Виноградівка» Болградського району Одеської області, сертифікатом на майновий пай, виданим СПК «Виноградівка» Болградського району Одеської області, та заповіла зазначене майно [PERSON] (а.с.22). Державним нотаріусом 23.07.2002 року видано на ім'я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СВК «Виноградівка», Болградського району, та на право на пайовий фонд майна СВК «Виноградівка» (а.с.26), 14.01.2008 року нотаріусом видано свідоцтво на грошові вклади (а.с.29). Тоді як позивач [PERSON], звернувшись до нотаріуса з питання прийняття спадщини за заповітом, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.12.2017 року, що наявна в матеріалах справи (а.с.31). Разом з цим, позивач стверджувала в судовому засіданні, і це також було визнано іншим спадкоємцем - відповідачем [PERSON], що вона фактично прийняла спадщину оскільки вступила в управління і володіння спадковим майном, а саме здійснювала ремонт та будівництво житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст.549 ЦК УРСР (1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За приписами ч.1 ст. 550 ЦК України (1963 року), строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця саме на вчинення дій із прийняття спадщини. Згідно зі ст. 71 ЦК УРСР (1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності згідно зі ст. 76 ЦК УРСР починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторін. Положеннями статті 80 ЦК УРСР передбачено, що закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд … визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Частиною 3 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року)передбачено, що якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Статтею 555 ЦК УРСР (1963 року) врегульовано перехід спадщини до держави. Так, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Оскільки відповідачі по справі, позовні вимоги визнали, жодних заперечень на спростування доводів, викладених в позовній заяві та уточненнях до неї до суду не подали, крім того станом на час розгляду справи відповідач Виноградівська сільська рада Болградського району Одеської області не скористався своїм правом, передбаченим ст. 555 ч.1 п.5 ЦК УРСР (1963 року), і не заявив про перехід спадщини до держави, відповідач [PERSON] також не оформляв та не отримував свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], яке входить до спадкової маси, що відкрилася після смерті [PERSON], та в управління яким вступила фактично позивач, користуючись та розпоряджаючись цим будинком, а тому приймаючи до уваги, що позивач фактично вступила в управління спадковим майном, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності в частині позовних вимог, що стосуються продовження строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO]. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв'язку у їх сукупності. Суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачем з поважних причин, оскільки маючи заповіт на своє ім'я, вона вступила в управління та володіння майном, здійснювала ремонтні і будівельні роботи, а відтак тривалий час добросовісно вважала, що таким чином вона прийняла спадщину. Такі обставини як те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до позивача на підставі заповіту спадкового майна належного спадкодавцю у вигляді домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS], спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони для позивача були об'єктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили йому своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 2 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, загальними засадами цивільного законодавства відповідно ст.3 ЦК України є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень розділу VІІ Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач, пов'язаний зі спадкодавцем родинними відносинами, усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб'єктом яких він є. Пропуск строку на прийняття спадщини є досить значним. Позивач, який є спадкоємцем за заповітом, пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, оскільки здійснивши дії щодо фактичного прийняття спадщини, не вчинив обов'язкових дій щодо подачі заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу її відкриття. Враховуючи наявність посвідченого на користь позивача заповіту, який являється волевиявленням спадкодавця, що усунув інших можливих спадкоємців від права на спадкування, спадщина після смерті [PERSON] прийнята іншим спадкоємцем за заповітом лише в тій частині, що охоплена цим заповітом, відумерлою у встановленому законом порядку не визнана, що з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, та положень ст.263 ЦПК України, є підставою для захисту права позивача на спадкування в судовому порядку, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а й справедливості. Суд, враховуючи вищевикладене, вважає причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] поважною та доведеною. Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та об'єктивно на підставі вищевикладених письмових доказів, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved