Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівськ - Енергія» звернулося до суду з позовом до [PERSON], та просило стягнути з відповідача заборгованість за теплову енергію за період з 15.10.2007 року по 01.10.2013 року в розмірі 4556,97 гривень, посилаючись на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач несвоєчасно і не в повному обсязі вносила оплату за постачання теплової енергії, в результаті чого утворилася заборгованість у зазначеному розмірі. Представник позивача за довіреністю Скиданенко О.А. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві, просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнала позовні вимоги з підстав викладених у запереченнях, зокрема, що між нею та позивачем договір на постачання теплової енергії не укладався, крім того просила застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 68 ЖК України, наймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири від 18.06.2007 року (а.с.21) В порушенні вимог ст.162 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, відповідач не сплачує вартість послуг з теплопостачання та згідно з розрахунком заборгованість відповідача перед ТОВ «Артемівськ - енергія» за період з жовтня 2007 року по жовтень 2013 року складає 4556,97 гривень. В судовому засіданні відповідачкою [PERSON] на обґрунтування заперечень проти позову, зазначено, що позивачем послуги з теплопостачання надаються неналежної якості, температурний режим в однокімнатній квартирі не відповідає вимогам нормального проживання і є менше ніж 15 градусів. Крім того відповідачка зазначила, що Договір на надання позивачем їй послуг з житлово-комунальних послуг з нею не укладався і тому вона не могла порушити його умови. Суд дані твердження відповідача до уваги не приймає виходячи з наступного. Ст. ст. 20, 21 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово - комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. З наведеного вбачається, що необхідність укладення договору на надання житлово - комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок споживача, а не право сторін та відсутність вказаного договору не звільняє відповідача від оплати послуг, по надані виконавцем послуг, по постачанню теплової енергії. Крім того судом враховано, що між сторонами склались фактичні договірні відносини, внаслідок чого відповідачка, як власник квартири [ADDRESS] отримувала послуги позивача, в установлений законом строк та у визначеному законом порядку не заявила про відмову від отримання зазначених послуг або про надання позивачем послуг неналежної якості. Таким чином задовольняючи позовні вимоги судом враховані докази, які надано сторонами в судовому засіданні, враховано, те, що відповідачкою [PERSON] не надано доказів її звернень до позивача з претензіями на недоброякісне надання послуг за період і в час та в межах заявлених позовних вимог, враховано також те, що невиконання відповідачкою обов'язку щодо проведення оплати наданих послуг з постачання теплової енергії, порушує право позивача на своєчасне та повне отримання плати за надані послуги і письмовими доказами по справі підтверджується наявність боргу відповідачки з плати за постачання теплової енергії позивачем за період з 15.10.2007 року по 01.10.2013 року. Вирішуючи питання щодо суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує наступне: Згідно з вимогами статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач у відповідності до положень ч.3 ст.267 ЦК України у своїх запереченнях та в судовому засіданні просила про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Як визначено правилами ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Згідно копії ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу від 30.10.2013 року, ТОВ «Артемівськ - енергія» звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачки заборгованості за комунальні послуги за період з 15.10.2007 року по 01.10.2013 року. Зазначеною ухвалою суду було відмовлено ТОВ «Артемівськ - енергія» у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за комунальні послуги з [PERSON]. За таких обставин за період з 15 жовтня 2007 року по вересень 2010 року включно у задоволенні позову слід відмовити, застосувавши строк позовної давності. З жовтня 2010 року по 01.10.2013 року у відповідачки мається сума заборгованості в розмірі 3038,08 гривень, яка підтверджується розрахунком суми заборгованості та копією особового рахунку [NUMBER] (а.с.4), підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. За зазначених вище підстав позов підлягає частковому задоволенню. Згідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено часткового, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи зазначене стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 200 гривень.

Outcome: partial