Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» пред'явив до суду позов до відповідача [PERSON] про виселення його та інших осіб, які зареєстровані та (або) проживають у квартирі [ADDRESS]. Обґрунтовує позов тим, що 11 квітня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № DOXСGА40000139, умов якого відповідач належним чином не виконував, у зв'язку з чим рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 19 30 серпня 2012 року в рахунок погашення її заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на зазначену квартиру. З цих підстав позивач вважає, що відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 Житлового кодексу Української РСР зазначене рішення суду є підставою для виселення всіх мешканців квартири, на яку звернуто стягнення. Відповідачу направлялося письмове повідомлення про необхідність звільнення житлового приміщення, однак у добровільному порядку вимоги банку не задоволені. В судове засідання представник позивача Дудніченко К.Ю. подала заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримала та просить задоволити, розглянувши справу в її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду повторно не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач у своїй заяві не заперечує проти такого вирішення справи та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 11 квітня 2008 року між позивачем Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № DOXСGА40000139, згідно з яким відповідачу надано кредит, шляхом відкриття кредитної лінії у розмірі 36443,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 11 квітня 2028 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 11 квітня 2008 року між сторонами укладено договір іпотеки № DOXСGА40000139 квартири [ADDRESS] загальною площею 48,20 кв.м., житловою площею 27,70 кв.м. Рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 30 серпня 2012 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № DOXСGА40000139 від 11 квітня 2008 року в розмірі 49033,35 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара США становить 391899,06 гривень, звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] загальною площею 48,20 кв.м., житловою площею 27,70 кв.м. Як слідує з реєстру поштових відправлень рекомендованих листів ПАТ КБ «Приватбанк» з претензіями до боржників за 27 січня 2014 року, [PERSON] направлено претензію з вимогою у тридцятиденний строк із дня її отримання звільнити квартиру [ADDRESS], разом із усіма зареєстрованими та незареєстрованими членами сім'ї й іншими мешканцями. Згідно з довідкою № 644 від 28 квітня 2004 року, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Харцизька житлово-будівельна компанія», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], [INFO], його мати [PERSON], [INFO], та дружина [PERSON], [INFO]. У добровільному порядку відповідач [PERSON] разом із зазначеними членами сім'ї помешкання не звільнили. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Виходячи із аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду за умови, якщо мешканці добровільно не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Аналогічне роз'яснення щодо застосування вимог закону при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки надано й Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 43 Постанови від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні споров, що виникають із кредитних правовідносин». Оскільки на час ухвалення рішення у справі, що розглядається, наявне рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], відповідачу направлялася вимога про добровільне звільнення житлового приміщення, яка ним не задоволена, оскільки у добровільному порядку [PERSON] із членами своєї сім'ї помешкання не звільнив, судом установлено наявність передбачених законом підстав для виселення відповідача [PERSON] та інших осіб, які проживають у вказаному житловому приміщенні, у примусовому порядку. Аналізуючи в сукупності викладені обставини та досліджені докази, суд приходить до переконання, що позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає до задоволення шляхом виселення [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS]. На підставі наведеного, відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст ст. 9, 109 ЖК УРСР,

Outcome: approved