Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона працювала на посаді фахівця ломбардного відділення 053 Сумської філії ПТ «ЧЕСНИЙ ЛОМБАРД, ТОВ «МАСТ» І КОМПАНІЯ». 14.09.2015 року вона подала заяву про звільнення з роботи з 15.09.2015 року за власним бажанням у звязку з доглядом за дитиною до 14 років та заяву про надіслання трудової книжки їй поштою. Після чого, 22.09.2015 року вона отримала поштою повідомлення про те, що її було звільнено з 15.09.2015 року звільнено з роботу на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у звязку з втратою довіри. Зазначила, що такій висновок роботодавця має бути обґрунтований та підтверджений належними доказами. При цьому власник має довести наявність в її діях конкретних порушень та довести її вину у цих порушеннях. Зазначила, що її звільнення з роботи обґрунтоване доповідною запискою начальника служби безпеки від 15.09.2015 року з якої її не ознайомлювали та з приводу якою вона жодних пояснень відповідачу не надавала. З звільненням із підстав вказаних відповідачем у наказі вона не згодна та вважає наказ незаконним. Також зазначила, що до цього часу відповідач в порушення вимог закону не видав їй належним чином оформлену трудову книжку. Тому просить визнати формулювання причин звільнення з роботи за п. 2 ст. 41 КЗпП України таким, що не відповідає чинному законодавству, змінити формулювання причин звільнення з 15.09.2015 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Представник відповідача позов заперечила та пояснила, що звільнення позивача з роботи було здійснено з дотриманням вимог закону. Зазначила, що позивачу направлялися листи з проханням зявитися до служби персоналу для отримання трудової книжки або надати письмову згоду на пересилання трудової книжки поштою, але позивач на це жодним чином не зреагував. Вважає, що відсутня вина роботодавця у несвоєчасній видачі трудової книжки. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши фактичні обставини та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі ст.ст. 10-11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що позивач працювала на посаді фахівця ломбардного відділення 053 Сумської філії ПТ «ЧЕСНИЙ ЛОМБАРД, ТОВ «МАСТ» І КОМПАНІЯ». Наказом № 256-ОС від 15 вересня 2015 року позивача звільнено з роботи з посади фахівця ломбардного відділення Сумської філії Повного товариства «Чесний ломбард, ТОВ «МАСТ» І Компанія (053) за п. 2 ст. 41 КЗпП України за втрату довіри на підставі записки начальника служби безпеки від 15 вересня 2015 року (а.с. 10). Відповідно до правової позиції ВСУ висловленої за наслідками розгляду справи 6-1093цс-15: «За пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що ця норма матеріального права не передбачає наявність обвинувального вироку суду як обовязкової умови для звільнення працівника за викладеною у ній підставою; звільнення з підстави втрати довіря може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіря (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями)» Постановою Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (п. 28) визначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги ст. ст.\~\~148, 149 КЗпП України про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. З аналіз посадової інструкції фахівця ломбардного відділення (а.с. 29-33), з якою позивача була ознайомлена під розписку, та договору про повну матеріальну відповідальність (а.с. 28) вбачається, що робота позивача була безпосередньо повязана з обслуговуванням грошових та товарно-матеріальних цінностей, оскільки безпосередньо й полягала в укладення відповідних договорів, прийняття цінностей та видачі коштів та їх збереженні. Окрім того, судом встановлено, що при прийнятті на роботу позивач взяла на себе зобовязання не розголошувати комерційну таємницю, не використовувати знання комерційної таємниці, технологій і комерційних звязків в будь-якій діяльності, яка може виступати конкурентною по відношенню до роботодавця (а.с. 34). Судом встановлено, що на підставі доповідної записки (а.с. 38), наказом відповідача №1271/09-15 від 14.09.2015 року була створена комісія з метою встановлення причин порушення трудової дисципліни та режиму роботи ломбардного відділення 053 (а.с. 41) З копії доповідної записки начальника служби безпеки відповідача (а.с. 63-64) вбачається, що ним встановлено, що у продовж 14 та 15 вересня 2015 року позивач, замість того щоб працювати на своєму робочому місці в ПТ «ЧЕСНИЙ ЛОМБАРД, ТОВ «МАСТ» І КОМПАНІЯ», перенаправляє клієнтів до іншого ломбарду, відділення якого відкрите поряд, та повідомляє клієнтів про те, що ломбардне відділення ПТ «ЧЕСНИЙ ЛОМБАРД, ТОВ «МАСТ» І КОМПАНІЯ» закрите. Також у вказаній записці зазначено про те, що у ломбардному відділені 053 спостерігається різке зменшення клієнтів починаючи з липня 2015 року. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що в даний час вона працює в ломбарді «Експерт» разом з [PERSON] 130.09.2015 року вона працювала в ломбардному відділенні відповідача. В той день до неї звернувся чоловік, якій хотів здати телефон, але вона його не прийняла (телефон їй не сподобався) та направила до ломбарду «Експерт», якій знаходиться поруч, та в якому в той день працювала позивач. Чоловік, якому вона відмовила у прийнятті телефону, виявився перевіряючим та став висувати до неї претензії. Надаючи пояснення в суді, позивача визнала той факт, що з 11.09.2015 року вона стала працювати в іншому ломбарді, але при цьому 11.09.2015 року ще працювала у відповідача. Пояснила, що в іншому ломбарді, відділення якого знаходилося поруч з відділенням 053, вона працювала у перервах у роботі в відділенні 053. Наведені вище обставини та норми закону вказують на те, що відповідачем було достовірно встановленні факти, які вказували на наявність підстав для звільнення позивача з роботи саме у звязку з втратою довіри. Так, з копії наведеної вище доповідної записки вбачається, що фактично позивач замість виконання свої обовязків з обслуговування товарно-матеріальних цінностей відповідача, фактично здійснювала діяльність, яка є конкурентною по відношенню до роботодавця ПТ «ЧЕСНИЙ ЛОМБАРД, ТОВ «МАСТ» І КОМПАНІЯ». Дану обставину не заперечувала в судовому засіданні й позивач. Також судом встановлено, що 14.09.2015 року позивач поштою подала відповідачу заяву про звільнення з роботи у звязку з доглядом за дитиною до досягнення 14 років. Вказана заява не могла бути відповідачем розглянута, оскільки вона була отримана відповідачем лише 18.09.2015 року про що свідчить реєстрацій штамп та повідомлення відділення звязку (а.с. 48, 51) Також слід зазначити, що вказана заява про звільнення з роботи за власним бажанням була подана позивачем після проведення перевірки та встановлення факту порушень з боку позивача. З урахуванням наведених вище обставин та норм права суд вважає, що позивачем не доведена незаконність дій відповідача під час видання наказу про звільнення з роботи та визначення підстав цього звільнення. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Частиною 5 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Судом встановлено, що позивач направив відповідачу заяву про направлення йому трудової книжки поштою. Вказана заява була отримана відповідачем 18.09.2015 року разом з заявою позивача про звільнення з роботи за власним бажанням (а.с. 48-51). Факт отримання такої заяви не заперечував у судовому засіданні й представник відповідача.. В той же час, незважаючи на подання працівником такої заяви, вона залишилася без належного реагування з боку відповідача та трудова книжка позивачу поштою направлене не була. Замість цього, відповідач став висувати позивачу вимоги зявитися особисто за трудовою книжкою або ж подати нову заяву про направлення трудової книжки поштою З наведеного вбачається, що відповідач в порушення вимог ст.47 КЗпП України не видав позивачу його трудову книжку в строки визначені законом. З довідки відповідача (а.с. 35) вбачається, що розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 48,41 грн., позивач не заперечувала даний розмір середньоденного заробітку. Період затримки видачі трудової книжки становить з 15.09.2015 року по 05.02.2016 року ( 144 дні). А тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в сумі 6971,04 грн. (144 дні *48,41 грн.). Враховуючи наведені вище обставини та норми права, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки при звільненні, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6971,04 грн. В задоволенні позову в іншій частині суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір від сплати якого позивач звільнений, пропорційно задоволеній частині вимог, в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial