Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Позовна заява обґрунтована зокрема тим, що 22 вересня 2014 року близько 13 год. 30 хв. на перехресті автомобільних доріг Кременчук-Власівка та Ялинці-Кіндрівка поблизу с. Кіндрівка Кременчуцького району сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої зіткнулися автомобілі «ВАЗ-21013» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (який тут в подальшому іменується «відповідач 1») та «Тоуоtа Саmгу» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок зіткнення пасажир автомобіля ВАЗ [PERSON] отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, а транспортні засоби - механічні ушкодження. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження № 12014170220001014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. В ході судового розгляду було встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода настала внаслідок порушення відповідачем [PERSON] вимог п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України. Ухвалою Кременчуцького районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 листопада 2017 року у згаданому кримінальному провадженні відповідач [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, проте у зв`язку із його примиренням із потерпілим, який отримав тілесні ушкодження внаслідок даної ДТП [PERSON] , кримінальне провадження № 12014170220001014 було закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а обвинувачений [PERSON] був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України. При цьому, цивільний позов, який було заявлено [PERSON] в ході судового розгляду в порядку ст. 128 КПК України, було залишено без розгляду та роз`яснено право заявити позов в порядку цивільного судочинства. Відповідно до полісу серії АС № 8430552 цивільно-правова відповідальність відповідача 1 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховій компанії «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (яке в подальшому іменується Відповідач 2). На момент настання страхового випадку зазначений договір страхування та сам поліс ОСЦПВ були чинними. Після настання даної дорожньо-транспортної пригоди приблизно наприкінці жовтня-на початку листопада 2014 року позивачем було подано у Полтавську філію ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» письмову заяву про здійснення страхового відшкодування водному екземплярі, додатками до якої були: копія паспорта [PERSON] , копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру платника податків [PERSON] , копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копія первинної довідки ВДАІ про ДТП, копія висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 276. Проте, коли після закінчення судового розгляду кримінального провадження, представником позивача було направлено копію ухвали про закриття кримінального провадження з вимогою здійснити страхове відшкодування, відповідачем 2 було надано відповідь, відповідно до якої слідує, що нібито позивач не подав описану вище заяву про страхове відшкодування протягом року після настання страхового випадку, що не відповідає дійсності, у зв`язку з чим буде заявлено клопотання про витребування доказів, а саме - страхової справи, відкритої за даним страховим випадком. Описаним кримінальним правопорушенням позивачеві [PERSON] була завдана матеріальна та моральна шкода. Завдана матеріальна шкода полягає у затратах, які поніс позивач у зв`язку із витратами на ремонт пошкодженого автомобіля. Так, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 276 від 11.10.2014 року вартість матеріального збитку завданого позивачеві складає 51563,81 грн. (п`ятдесят одну тисячу п`ятсот шістдесят гри) грн. 81 коп. Окрім матеріальної, злочинними діями відповідача 1 позивачеві також було завдано велику моральну шкоду, яка виразилася у наступному: по-перше: у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із пошкодженням належного йому майна, а саме автомобіля «Тоуоtа Саmгу» державний номерний знак [NUMBER] , оскільки цей автомобіль був дуже дорогий для позивача, так як він дуже довгий час хотів придбати автомобіль саме такої марки та моделі, а придбавши, весь час дуже дбайливо ставився до нього, постійно підтримував належний технічний стан, зовнішній вигляд, обережно керував ним під час руху; по-друге: під час зіткнення позивач злякався не те що за пошкодження його майна, а, навіть, за своє життя, оскільки дійсно дуже страшно бачити як після зіткнення автомобіль зносить у кювет, майже перекидаючись, тому у нього були всі підстави хвилюватися за своє життя; по-третє: пошкодженням автомобіля позивача внаслідок винних дій відповідача 1, в результаті ДТП було порушено його звичайний уклад життя. Так, фактично протягом тривалого часу позивач був позбавлений можливості користуватися своїм автомобілем внаслідок його пошкодження. по-четверте: після дорожньо-транспортної пригоди пройшло вже майже чотири роки, а відповідач 1, навіть, не вибачився за пошкодження автомобіля позивача, всупереч всім наявним доказам, не визнавав своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, що не давало змоги на протязі тривалого часу прийняти кінцеве рішення у даній справі, що дозволило б позивачеві отримати бодай страхове відшкодування. Лише після проведення останньої (третьої за ліком) судової автотехнічної експертизи, яка черговий раз підтвердила ту обставину, що винним у даній ДТП є саме відповідачі, останній визнав свою вину та пішов на примирення з потерпілим (хоча такі його дії були лише формальністю, оскільки потерпілим у даному кримінальному провадженні був його рідний батько). Із огляду на вищевикладене, хоча моральну шкоду, оцінити практично не можливо, але враховуючи всі обставини справи, позивач вважає, що справедливим і достатнім буде відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень. Оскільки [PERSON] на момент ДТП мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліс ОСЦПВВНТЗ, виданий на його ім`я, значить він на відповідній правовій підставі володів та керував транспортним засобом «Тоуоtа Саmгу» державний номерний знак [NUMBER] , то він також є і належним позивачем у даній цивільній справі. На підставі вищевикладеного просив суд ухвалити рішення, яким: - стягнути з [PERSON] на користь позивача 1563,81 грн. 81 коп. матеріальної шкоди та 10000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди; - стягнути з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень страхового відшкодування 01 жовтня 2018 року до суду від ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» надійшов відзив на позов, який обґрунтований зокрема тим, що 17.07.2014 між ПрАТ УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» та [PERSON] укладено договір цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АС/8430552 за яким забезпечено т.з. «ВАЗ», д.р. № [NUMBER] . Строк дії 18.07.2014 р.- 17.07.2015 р. Ліміт відповідальності по майну 50 000 грн. Франшиза 500 грн. 22.09.2014 р. сталася ДТП за участю забезпеченого т.з., під керуванням [PERSON] та т.з. «Тойота», д.р № [NUMBER] , під керуванням позивача. ЗУ «ОСЦПВВНТЗ» передбачені обов`язки особи, що має право на отримання страхового відшкодування, письмово звернутися до Страховика із повідомленням про ДТП (протягом 7-ми днів) та заявою про страхове відшкодування ( протягом 30 днів з моменту повідомлення про ДТП). Так, відповідно до ст. 33 1 ЗУ «ОСЦПВВНТЗ», Страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо- транспортної пригоди, особа, яка мас право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом СЕМИ РОБОЧИХ ДНІВ з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Заяви/повідомлення у відповідності до ст. 33-1 ЗУ «ОСЦПВВНТЗ» Позивач Страховику не надав. Згідно п.1 ст. 35 ЗУ «ОСЦПВВНТЗ» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно ст. 37.1.4 ЗУ «ОСЦПВВНТЗ» передбачено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Звертали увагу суду, що спірна ДТП сталась 22.09.2014 року, а із «заявою на виплату страхового відшкодування» Позивач звернувся тільки 18.04.2018 року. Таким чином, оскільки Позивач не звернувся до Страховика в річний термін з моменту настання ДТП із заявою про страхове відшкодування у Страховика відсутні правові підстави для оплати страхового відшкодування. Розгляд кримінальної справи у Кременчуцькому районному суді Полтавської області за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 КК України не може бути причиною пропуску річного терміну звернення до страховика із заявою на виплату страхового відшкодування у зв`язку із тим, що законодавство не передбачає надання документа, що встановлює вину особи, для здійснення виплати. Таким чином, Позивач не надав Відповідачу у передбачений законодавством термін заяву на виплату страхового відшкодування (хоча мав таку можливість), не виконав свій обов`язок, що закріплений ЗУ «ОСЦПВВНТЗ» а відтак відсутні правові підстави для стягнення із Страховика коштів. На підставі вищевикладеного просили суд відмовити в задоволенні позову. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі. [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання не з`явився. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без їх участі. Третя особа в судове засідання не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд розглянувши матеріали справи, дав повну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, приходить наступного висновку. Судом встановлено та підтверджується наявними доказами у справі, що 22 вересня 2014 року близько 13 год. 30 хв. на перехресті автомобільних доріг Кременчук-Власівка та Ялинці-Кіндрівка поблизу с. Кіндрівка Кременчуцького району сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої зіткнулися автомобілі «ВАЗ-21013» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (який тут в подальшому іменується «відповідач 1») та «Тоуоtа Саmгу» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок зіткнення пасажир автомобіля ВАЗ [PERSON] отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, а транспортні засоби - механічні ушкодження. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження № 12014170220001014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. В ході судового розгляду було встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода настала внаслідок порушення відповідачем [PERSON] вимог п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України. Ухвалою Кременчуцького районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 листопада 2017 року у згаданому кримінальному провадженні відповідач [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, проте у зв`язку із його примиренням із потерпілим, який отримав тілесні ушкодження внаслідок даної ДТП [PERSON] , кримінальне провадження № 12014170220001014 було закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а обвинувачений [PERSON] був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України. При цьому, цивільний позов, який було заявлено [PERSON] в ході судового розгляду в порядку ст. 128 КПК України, було залишено без розгляду та роз`яснено право заявити позов в порядку цивільного судочинства. Відповідно до полісу серії АС № 8430552 цивільно-правова відповідальність відповідача 1 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховій компанії «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (яке в подальшому іменується Відповідач 2). На момент настання страхового випадку зазначений договір страхування та сам поліс ОСЦПВ були чинними. Позивач вказував, що після настання даної дорожньо-транспортної пригоди приблизно наприкінці жовтня-на початку листопада 2014 року позивачем було подано у Полтавську філію ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» письмову заяву про здійснення страхового відшкодування водному екземплярі, додатками до якої були: копія паспорта [PERSON] , копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру платника податків [PERSON] , копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копія первинної довідки ВДАІ про ДТП, копія висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 276. ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» повідомила суд, що з вказаною заявою позивач не звертався. З метою встановлення цієї обставини ухвалою суду від 07.11.2018 року витребувано страхову справу. На виконання вказаної ухвали, суду надано копію страхової справи, з матеріалів якої не вбачається те, що позивач звертався до страхової компанії з заявою про здійснення страхового відшкодування. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - далі (ЗУ «ОСЦПВВНТЗ»), передбачені обов`язки особи, що має право на отримання страхового відшкодування, письмово звернутися до Страховика із повідомленням про ДТП (протягом 7-ми днів) та заявою про страхове відшкодування (протягом 30 днів з моменту повідомлення про ДТП). Так, відповідно до ст. 33 1 ЗУ «ОСЦПВВНТЗ», Страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо- транспортної пригоди, особа, яка мас право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом СЕМИ РОБОЧИХ ДНІВ з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Заяви/повідомлення у відповідності до ст. 33-1 ЗУ «ОСЦПВВНТЗ» Позивач Страховику не надав. Згідно п.1 ст. 35 ЗУ «ОСЦПВВНТЗ» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно ст. 37.1.4 ЗУ «ОСЦПВВНТЗ» передбачено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Отже, спірна ДТП сталась 22.09.2014 року, а із «заявою на виплату страхового відшкодування» Позивач звернувся тільки 18.04.2018 року. Таким чином, оскільки Позивач не звернувся до Страховика в річний термін з моменту настання ДТП із заявою про страхове відшкодування у Страховика відсутні правові підстави для оплати страхового відшкодування, а тому вимоги до цього відповідача задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог до [PERSON] , суд встановив наступне. Вказаним кримінальним правопорушенням позивачу [PERSON] була завдана матеріальна та моральна шкода. Завдана матеріальна шкода полягає у затратах, які поніс позивач у зв`язку із витратами на ремонт пошкодженого автомобіля. Так, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 276 від 11.10.2014 року вартість матеріального збитку завданого позивачеві складає 51563,81 грн. (п`ятдесят одну тисячу п`ятсот шістдесят гри) грн. 81 коп. Окрім матеріальної, злочинними діями [PERSON] позивачу також було завдано моральну шкоду, яка виразилася зокрема у наступному: Під час зіткнення позивач злякався окрім за пошкодження його майна, так і за своє життя, оскільки після зіткнення автомобіль зносило у кювет, майже перекидаючись, тому у нього були всі підстави хвилюватися за своє життя. Також, пошкодженням автомобіля позивача внаслідок винних дій [PERSON] , в результаті ДТП було порушено його звичайний уклад життя. Так, фактично протягом тривалого часу позивач був позбавлений можливості користуватися своїм автомобілем внаслідок його пошкодження. Крім цього, після дорожньо-транспортної пригоди пройшло вже майже чотири роки, а [PERSON] , не вибачився за пошкодження автомобіля позивача, всупереч всім наявним доказам, не визнавав своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, що не давало змоги на протязі тривалого часу прийняти кінцеве рішення у даній справі, що дозволило б позивачу отримати страхове відшкодування. Лише після проведення останньої (третьої за ліком) судової автотехнічної експертизи, яка черговий раз підтвердила ту обставину, що винним у даній ДТП є саме відповідачі, останній визнав свою вину та пішов на примирення з потерпілим. Із огляду на вищевикладене, враховуючи всі обставини справи, суд вважає, що справедливим і достатнім буде відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 10000 гривень. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдаю певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеного у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Outcome: partial