Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Позивач у квітні 2016 р. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 21.04.2014 р. приблизно о 22:55 з вини відповідача, який керував автомобілем «Опель» д.н.з. [NUMBER], цивільно - правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ «Українська охоронно - страхова компанія», сталася ДТП, в результаті якої зазнав пошкоджень належний позивачу автомобіль [NUMBER], яким керував [PERSON] Згідно звіту про оцінку пошкодженого автомобіля, розмір майнової шкоди визначено у розмірі 39 232,05 грн. Позивач звернувся до страхової компанії відповідача про виплату страхового відшкодування, подав усі необхідні документи, однак коштів на відшкодування шкоди позивач не отримав, а тому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача 39 232,05 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, 56 196,99 грн. - відсотки з урахуванням індексу інфляції, 4 723,97 грн. - 3 % річних за весь час прострочення, а всього стягнути 100 153,01 грн. та 20 000 грн. моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, пов'язаних з пошкодженням майна. Ухвалою суду від 18.05.2016 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 26.02.2018 р. розпочато підготовче засідання та відкладено. За згодою сторін та представника третьої особи, в судовому засіданні 03.10.2018 р. було проведено підготовче засідання, завершено та розпочато судовий розгляд по суті. Представник позивача в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив врахувати подані 07.07.2016 р. заперечення на позов, 03.10.2018 р. подав відзив на позов (ас. 32-36, 156-162), в яких зазначив, що третя особа - страховик здійснив позивачу виплату страхового відшкодування в повному обсязі, а тому на думку представника відповідача, позивач намагається отримати подвійне відшкодування завданого йому збитку. Представник відповідача вважає позовні вимоги необгрунтованими та незаконними, а тому просив у позові відмовити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні 07.07.2016 р. позовні вимоги підтримав (ас. 74). В подальші судові засіданні третя особа не з'являвся, який про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином (ас. 142, 154), а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього. Представник третьої особи ПАТ «Українська охоронно - страхова компанія» у судовому засіданні щодо позовних вимог просила винести судове рішення на розсуд суду, при цьому, зазначила, що Компанією був складений акт щодо розміру суми страхового відшкодування, який підлягав виплаті потрепілому, позивачу по справі, проте, через скрутне матеріальне становище Компанії у 2015 р., сума страхового відшкодування позивачу виплачена не була. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві власності належить транспортний засіб «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER], 2007 року випуску (а.с. 5). Судом встановлено, що 31.01.2014 р. між ПАТ «Українська охоронно - страхова компанія» та [PERSON] був укладений Поліс обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9938016 (а.с. 40). Встановлено, що 21.04.2014 р. [PERSON], приблизно о 22:55 в м. Києві по вул. Глибочицькій, 17, керуючи автомобілем «Опель» д.н.з. [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції до автомобіля [NUMBER], внаслідок чого скоїв з ним зіткнення, після якого автомобіль «ВАЗ» скоїв наїзд на електроопору. Після вчинення ДТП водій автомобіля «Опель» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] залишив місце ДТП. Встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.05.2014 р. [PERSON] визнано виним у вчиненні правопорушення та накладено адміністративне стягнення (а.с. 8-9). Судом встановлено, що відповідно до довідки ВДАІ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження (а.с. 6). Встановлено, що згідно звіту №765 про оцінку автомобіля від 15.01.2015 р., вартість матеріального збитку завданого влснику автомобіля [NUMBER], в результаті пошкодження при ДТП, станом на 12.11.2014 р. складає 39 232,05 гр.н (а.с. 53-37). В судовому засіданні встановлено, що листом ПАТ «Українська охоронно - страхова компанія» вих №8355 від 19.09.2014 позивачу повідомлено, що страховою компанією прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 17 613,87 грн., франшиза становить 1000,00 грн. (а.с. 108). Як встановлено судом, позивач, в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що відшкодування шкоди від страхової компанії не отримував, а тому просить стягнути кошти з відповідача [PERSON] В судовому засіданні представник третьої особи ПАТ «Українська охоронно - страхова компанія» Давиденко А.І. особисто підтвердила та зазначила, що позивачу [PERSON] страхове відшкодування виплачено не було. Суд не вбачає підстав вважати недостовірною інформацію представника третьої особи щодо невиплати позивачу суми страхового відшкодування, при цьому, в судовому засіданні представник відповідача всупереч ст. 81 ЦПК України жодного доказу на підтвердження виплати страховиком позивачу суми страхового відшкодування суду не надав. Пунктом 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З системного аналізу наведених норм матеріального права можа дійти висновку, що страхова компанія відшкодовує потерпілому вартість матеріального збитку в межах ліміту відповідальності, а винний у ДТП - різницю між страховим відшкодуванням (матеріальним збитком) та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу. У відповідності до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в ч. 2 ст. 16 ЦКУкраїни. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі №6-2808цс15 від 20.01.2016 року право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно з абзацом другим ч. 1 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згілно ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Враховуючи наведенні вище факти в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що [PERSON] винний у заподіянні шкоди, що сталась в результаті ДТП 21.04.2014 р. о 22:55 в м. Києві по вул. Глибочицькій, 17, а тому з нього підлягає стягненню відшкодуваня в сумі 39 232,05 грн., розмір який є обгрунтованим та доведеним в судовому засіданні, представником відповідача не спростований належними та допустими доказами в порядку ст. 76-77 ЦПК України, а тому підлягає повному задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача трьох відсотків річних, а також інфляційних нарахувань за несвоєчасне погашення боргу у вигляді майнової шкоди, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення ст. 625 ЦК України регулюють зобов'язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. У п. 4 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК України про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди при ДТП, характер правовідносин, що виник між сторонами носить деліктний, а не зобов'язальний характер, що не створює правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних, а також інфляційних нарахувань. У зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн. Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів його сім'ї чи близьких родичів або у зв'язку з пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача. В підтвердження завдання моральної шкоди позивач посилається на заподіяння душевних страждань, пов'язаних з пошкодженням майна, а саме: повним знищенням автомобіля, неможливістю користування ним та його сім'єю транспортним засобом понад 4 роки. Суд, виходячи із засад розумності та справедливості, оцінюючи докази, надані позивачем, обгрунтування спричинення останньому моральних страждань, вважає суму 20 000 грн., яку просить стягнути представник позивача, завищеною, а тому вимоги в цій частині такими, що підлягають частковому задоволенню. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач та в судовому засіданні його представник відповідно до ст. 81 ЦПК України, частково довели ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial