Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач у травні 2015 року звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 22.06.1976 року вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею у зазначеному будинку зареєстрований онук [PERSON], який тривалий час в даному будинку він не проживає, не сплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні житлового будинку. Після того, як онук звільнився з місць позбавлення волі у 2000 році, жодних відомостей про себе він не повідомляв. Позивачка зазначає, що ій одній дуже важко утримувати будинок у належному стані, та треба сплачувати комунальні послуги, що потребує від неї додаткових витрат. Крім цього, для вчинення певних правочинів щодо квартири для забезпечення власних потреб необхідна згода проживаючих в ньому осіб, і їх приписка, тому прописка онука в квартирі позивачки не дозволяє їй розпорядитись будинком на власний розсуд та значно обмежує її законні права. Просить суд визнати онука [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув. Справа розглядається на підставі ст. 224 ЦПК України - заочно. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є сином позивачки, та також зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Зазначив, що в зазначеному будинку крім нього також зареєстрований онук позивачки [PERSON], який є його племінником. Зазначив, що в 2000 році останній без згоди позивачки зареєструвався за вказаною адресою, однак з моменту реєстрації в будинку не мешкає, його особистих речей там немає. Будь яких стосунків [PERSON] з позивачкою не підтримує з моменту звільнення з місць позбавлення волі , місце його фактичного мешкання невідоме. Вислухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. Згідно положень ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач по справі на підставі договору купівлі-продажу є власником житлового будинку [ADDRESS] . (а.с. 5-7). Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом з'ясовано, що повністю узгоджується з матеріалами справи в квартирі, що належить позивачу по справі, з 22.02.2000 року також зареєстрований її онук [PERSON] [INFO], тобто відповідач по справі (а.с.11; 22-23). Відповідно до вимог ч.1 ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Особа визнається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. У відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідач тривалий час відсутній за місцем своєї реєстрації без будь-яких поважних причин, його особистих речей в будинку [ADDRESS] немає. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в цій частині повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved