Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач у серпні 2018 року звернувся до суду до відповідача з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем 03 грудня 2003 року, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільного господарства не ведуть. Збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Під час перебування в шлюбі у сторін [INFO] року народився син [PERSON]. 21 вересня 2018 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва відкрито загальне провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання на 07 грудня 2018 року. Позивач у підготовче судове засідання 07 грудня 2018 року не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у підготовче судове засідання 07 грудня 2018 року не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі та зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові матеріали справи, а також з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також враховуючи інші обставини життя подружжя, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження 03 грудня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 1915 (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] у сторін [INFO] року народився син [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами у справі склалися негативні стосунки, оскільки сторони між собою не знаходять порозуміння, втратили один до одного почуття поваги та кохання, внаслідок чого вже тривалий час між подружжям не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки, сторони не ведуть спільного господарства, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи те, що відповідач надала заяву до розгляду справи по суті, у якій зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, а також те, що визнання останньою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе шлюб між позивачем та відповідачем - розірвати. Суд, відповідно до ст. 133, 142 ЦПК України врахував те, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, тому вважає за потрібне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, що становить 352,40 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved