Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернулося в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 19 394 грн. 96 коп. та судового збору в розмірі 2270,00 грн. Мотивуючи свою заяву тим, що 13 липня 2017 року між ТОВАРИСТВОМ з ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви № 4571942308 на отримання кредиту та заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг, що разом становлять кредитний договір. 09 грудня2019 року між ТОВАРИСТВОМ з ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЦФР» » відступило позивачу ТОВ «ФК ЄАПБ» належне йому право грошової вимоги до за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим станом на 13.01.2017 року має заборгованість перед ТОВ «ФКЄАПБ» в розмірі 19 394, 96 гривень, яка складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу -7 590, 67 грн., суми заборгованості за відсотками - 1 549, 73 грн., сума заборгованості за щомісячними процентами ( платою за управління кредиту) - 5 676, 14 грн., сума заборгованості за пенею - 4 578, 42 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідачки в судовому порядку, а також відшкодувати судові витрати по справі. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Представник позивача до суду не прибув, подав до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у їх письмовому клопотанні, суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Судом встановлено, що 13 липня 2017 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, шляхом підписання заяви № 4571942308 на отримання кредиту та подачею заяви до ТОВ «ФК « ЦФР» заяви про приєднання до умов кредитів та інших послуг (а. с. 4-6). Між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 09 грудня 2019 року було укладено договір про відступлення права вимоги № 20191209, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» » відступило позивачу ТОВ «ФК`ЄАПБ» належне йому право грошової вимоги до за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників (а.с. 18-20). Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 20191209 від 09.12.2019 року право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 4571942308 від 13 липня 2017 року було відступлене на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ», зокрема, загальна заборгованість 19 394, 96 гривень, яка складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу -7 590, 67 грн., суми заборгованості за відсотками - 1 549, 73 грн., сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредиту) - 5 676, 14 грн., сума заборгованості за пенею - 4 578, 42 грн. (а.с. 21). На виконання умов Договору відступлення права вимоги по кредитному договору № 4571942308 від 13 липня 2017 року, згідно вимог ст. 512-514,516 Цивільного кодексу України, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» 23.12.2019 року вих. № 003721817-1 було відправлено повідомлення відповідачу про зміну умов Кредитного договору, наявну суму заборгованості по кредитному договору та порядок її погашення (а.с.17). Пунктом 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідач, на думку позивача, зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим має непогашену заборгованість перед позивачем за договором № 4571942308 від 13 липня 2017 року в сумі 19 394, 96 гривень, яка складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу -7 590, 67 грн., суми заборгованості за відсотками - 1 549, 73 грн., сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредиту) - 5 676, 14 грн., сума заборгованості за пенею - 4 578, 42 грн. (а.с.15). Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку повернуті не були, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 13718,82 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу - 7 590, 67 грн., заборгованості по відсоткам - 1549,73 грн., сума заборгованості за пенею - 4 578, 42 грн. Крім того, позивач просить стягнути заборгованість за сплатою за управлінням кредиту у сумі 5 676,14 грн.. Проте, відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому, законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (стаття 215 ЦК України). За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки, споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Зазначене узгоджується із висновками, які викладені у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року під час розгляду справи № 531/648/15-ц. З огляду на викладене, нарахована позивачем заборгованість за щомісячними процентами у розмірі 5 676, 14 грн., фактично є щомісячною комісією за управління кредитом. При цьому позивачем не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надавались відповідачу. Нарахування комісії було проведено товариством за послуги, що супроводжують кредит, а саме компенсація сукупних послуг товариства, за рахунок відповідача, що є незаконним. За такого, умови договору про встановлення кредитором будь-яких відсотків за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а тому сума нарахована позивачем за управління кредитом у розмірі не підлягає стягненню. Таким чином, оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх обов`язків зі сплати кредиту, судова колегія дійшла висновку про стягнення зі [PERSON] на користь товариства заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 13 718,82 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу - 7 590, 67 грн., заборгованості по відсоткам - 1549,73 грн., сума заборгованості за пенею - 4 578, 42 грн. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (2270,00 грн. (судовий збір сплачений за подання позовної заяви) х 70,73 % (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні) = 1605,57 грн.).

Outcome: partial