Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач у березні 2015 року звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 3294, 76 гр. пені в зв»язку з невиплатою в повному обсязі та в визначений законом строк страхового відшкодування, 3 361, 90 гр. інфляційних витрат та 408, 59 гр. річних в зв»язку з невиконанням ним рішення суду про стягнення страхового відшкодування. Посилається в позові на те, що 12.05.2013 року на Броварському пр. в м. Києві мала місце дорожньо - транспортна пригода, внаслідок якої належний йому автомобіль зазнав механічних ушкоджень. Винною в даній ДТП була визнана [PERSON], цивільно -правова відповідальність якої була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія». Відповідач, як страховик, визнав дану подію страховим випадком та визначив до сплати йому суму страхового відшкодування в розмірі 14 670, 83 гр., однак виплачено йому було лише 11.02.2014 року 1 670,00 гр., та 26.03.2014 року - 1 000, 83гр. Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 27.08.2014 року з відповідача на його користь стягнуто решту суми страхового відшкодування в розмірі 12 000,00гр. В зв»язку з тим, що рішення суду відповідачем до цього часу не виконане, просить відповідно до п.36.2 Закону України « Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стягнути з відповідача пеню, а в порядку ч.2 ст.625 ЦК України інфляційні витрати та річні в зв»язку з невиконанням боргових зобов»язань за рішенням суду. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставив, а тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності. Направив до суду заперечення, якими позов визнав частково в частині стягнення пені, однак вважає, що позивачем неправильно розрахована сума пені, так як пеня за час затримки в виплаті страхового відшкодування становить за приведеними розрахунками 3 065, 08 гр. Крім того вважає, що норми ст.625 ЦК України не розповсюджуються на правовідносини, які виникли між позивачем та страховою компанією, а тому просить відмовити в позові про стягнення інфляційних витрат та річних. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.05.2013 року на Броварському пр. в м. Києві мала місце дорожньо - транспортна пригода, внаслідок якої сталося зіткнення автомобілів під керуванням позивача та [PERSON], цивільно -правова відповідальність якої була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія». Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 18.09.2013 року винною у даній ДТП була визнана [PERSON] Відповідач, як страховик, визнав дану подію страховим випадком та визначив до сплати позивачу страхове відшкодування в розмірі 14 670, 83 гр., про що повідомив позивача листом від 14.11.2013 року. З даної суми відповідачем було сплачено позивачу 2 670, 83 гр. Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 27.08.2014 року з відповідача на користь позивача було стягнуто решту суми страхового відшкодування в розмірі 12000,00гр. / а.с. 7 - 12 / Відповідно до статті 36.2. Закону України «Про обов»язкове страхування власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов»язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Судом встановлено і не спростовується в запереченнях представником відповідача, страхове відшкодування позивачу в строк, визначений даною нормою виплачене не було. Згідно з п 36.5. ст. 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов»язання. Аналогічні положення щодо зобов»язання страховика сплатити неустойку в розмірі, установленому договором або законом у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, містяться в ст. 992 ЦК України. Судом встановлено, що з заявою про виплату страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача 22.10.2013 року. Таким чином, з точки зору п.36.2 Закону страхове відшкодування мало бути виплачено позивачу до 22.01.2014 року. В порушення вимог даної норми закону страхове відшкодування в визначеному відповідачем розмірі позивачу у встановлений законом строк виплачене не було. З точки зору закону пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення і до тих пір, поки зобов»язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Право на звернення з позовом про стягнення пені за кожен місяць виникає щомісяця на відповідну суму. Виходячи з цього та приведених сторонами розрахунку сум пені, перевірених судом, суд вважає правильним розрахунок, проведений представником відповідача, який належним чином обґрунтований за періодами та сумами, несвоєчасно виплаченими позивачу, та приходить до висновку про стягнення на користь позивача 3 065, 08 гр. пені. Крім того, відповідно до ст. 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Підстави припинення зобов»язання визначені гл. 50 ЦК України. Судом встановлено, що рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 27.08.2014 року про стягнення з відповідача на користь позивача 12000,00 гр. страхового відшкодування на даний час не виконано. Виходячи з того, що відповідач після ухвалення судового рішення свого обов»язку по виплаті страхового відшкодування не виконав, відсутні підстави вважати, що зобов»язання припинилося. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов»язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом даної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов»язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-49 цс 12 від 06 червня 2012 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. З приведеного позивачем розрахунку, який не оспорюється представником відповідача, вбачається, що розмір інфляційних витрат складає 3 361, 90гр., а річних - 408, 59 гр. Враховуючи, що відповідач не виконав свого обов»язку перед позивачем та не сплатив йому суму страхового відшкодування, стягнутого за рішенням суду, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача і в цій частині. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача в цій частині, виходячи з наступного. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов»язків, зокрема, є рішення суду. В вище приведеній постанові Верховного Суду України проаналізовано норми права, які регулюють виниклі між сторонами правовідносини,і згідно з наданими висновками належна до виплати страхова сума є грошовим зобов»язанням. Крім того, в постанові зазначено, що ст. 625 ЦК України розміщена в розд. І «Загальні положення про зобов»язання» книги 5 ЦК України , а тому поширює свою дію на всі зобов»язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. За таких обставин, обов»язковості висновків Верховного Суду України для суду, твердження представника відповідача не можуть бути прийняті до уваги. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частки позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи з цього, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним при зверненні до суду сума судового збору в розмірі 243, 60 гр.

Outcome: partial