Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач у травні 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. Позивач є власником квартири [ADDRESS].У зазначеній квартирі позивача зареєстровані її син [PERSON] та відповідач [PERSON]. Проте відповідач з моменту реєстрації, тобто з 2011 року не проживає у вищевказаній квартирі. Позивач зазначає, що відповідач не є членом її сім'ї та жодного відношення до її квартири не має, і вонане бажає сплачувати за комунальні послуги замість осіб, які зареєстровані, але фактично не проживають в її квартирі. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 червня 2018 року по справі відкрито провадження. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання 31.08.2018, 16.01.2019 та 11.02.2019 не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання 11.02.2019 не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Договору дарування квартири та [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивач є одноособовим власником квартирою [ADDRESS] (а.с.5-6). Згідно відомостей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 02.05.2018 №104-3811 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.7). Судом встановлено, що відповідач був зареєстрований у квартирі позивача у 2011 році, однак з того часу в квартирі не проживав. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи те, що позивач є одноособовим власником квартири, у якій зареєстрований відповідач, фактично за наведеною адресою відповідач з 2011 року не мешкає, беручи до уваги ті обставини, що відповідач не є співвласником спірної квартири, суд вирішує задовольнити позовні вимоги щодо визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. На підставі ст. 319, 391 ЦК України;

Outcome: approved