Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - позивач, ПАТ «Кривбасзалізрудком») звернулося до суду з позовною заявою 11 грудня 2019 року, в якій просило суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про підготовку спеціаліста в ДВНЗ «Криворізький національний університет» за рахунок коштів ПАТ «Кривбасзалізрудком» в розмірі 13 380 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 11 лютого 2003 року [PERSON] було прийнято на роботу в Управління залізничного транспорту ПАТ «Кривбасзалізрудком». Для набуття та удосконалення професійних знань, умінь та навичок особою відповідно до її покликання і здібностей, що забезпечує відповідний рівень професійної кваліфікації для професійної діяльності, ПАТ «КЗРК» направило [PERSON] на навчання в ДВНЗ «Криворізький національний університет» за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр за напрямом: гірництво, форма навчання - заочна. Для цього між ПАТ «Кривбасзалізрудком» та ДВНЗ «Криворізький національний університет» було укладено договір №1372/1626 від 04 лютого 2013 року, відповідно до умов якого навчальний заклад взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів позивача здійснити навчання [PERSON] . При цьому, строк надання освітньої послуги сторонами обумовлено з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2016 року (п.1.2 договору), вартість освітньої послуги - 13 380 грн. 00 коп. (п.5.2 договору). На підставі цього 20 грудня 2013 року між ПАТ «Кривбасзалізрудком» та [PERSON] було укладено договір за №1629 про підготовку спеціаліста в ДВНЗ «Криворізький національний університет» за рахунок коштів ПАТ «Кривбасзалізрудком». Разом з тим, умовами п.2.3.3 договору обумовлено, що після закінчення навчального закладу [PERSON] зобов`язаний відпрацювати на підприємстві не менше 5 років, починаючи з моменту видачі йому диплому про закінчення навчального закладу. ПАТ «Кривбасзалізрудком» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало належним чином, в той час як останній в порушення умов договору відпрацював на підприємстві після закінчення навчання лише 2 роки і 7 місяців та був звільнений за угодою сторін. З огляду на порушення [PERSON] умов договору №1629 від 20 грудня 2013 року, останній повинен відшкодувати позивачу вартість його навчання в ДВНЗ «Криворізький національний університет» в розмірі 13 380 грн. 00 коп. Позивачем неодноразово направлялись відповідачеві вимоги про добровільне повернення коштів за навчання, а саме 18 лютого 2019 року, 14 березня 2019 року, які залишено [PERSON] поза увагою, що стало причиною звернення ПАТ «Кривбасзалізрудком» до суду з позовом про стягнення з [PERSON] коштів в примусовому порядку. Ухвалою суду від 28 лютого 2020 року (головуючий суддя Чернова Н.В.) позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження по справі. За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №364 від 18 травня 2020 року цивільну справу прийнято до провадження суддею Євтушенком О.І. з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження ухвалою суду від 21 травня 2020 року. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача [PERSON] - адвокат Сагайдак Д.С. подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову ПАТ «Кривбасзалізрудком» з огляду на безпідставність, надуманість вимог. Свою позицію мотивував тим, що умовами договору передбачалось право ПАТ «Кривбасзалізрудком» розірвати договір в односторонньому порядку, а також вимагати від [PERSON] повернення коштів за навчання, якщо на момент виникнення певних обставин (неуспішного навчання чи звільнення з підприємства) їх вже було сплачено позивачем на користь навчального закладу, за наявності хоча б однієї з умов: 1) у випадку порушення [PERSON] обов`язку успішно навчатись в навчальному закладі; 2) у випадку звільнення його з підприємства (п.2.2.2 договору). Однак, обидві ці умови повинні існувати саме під час навчання [PERSON] в навчальному закладі. Разом з тим, звільнення відповідача з підприємства після успішного завершення навчального закладу не підпадає під дію п.2.2.2 договору, так як така обставинами не передбачена. Факт успішного закінчення [PERSON] навчання та отримання диплому ПАТ «Кривбасзалізрудком» не оспорюється, що не потребує окремого доказування. До того ж санкції, передбачені п.3.2.1 договору за порушення умов договору, до відповідача підприємством також не застосовувались. Окремо представник відповідача акцентував увагу на суперечності п.2.3.3 договору з положеннями ч.4 ст.34 Закону України «Про зайнятість населення» в частині строку, який повинен відпрацювати працівник на підприємстві після закінчення навчання - 3 роки за Законом та 5 років за договором. Оскільки така умова договору суттєво погіршує становище працівника в порівнянні з приписами Закону, така умова в силу ст.9 КЗпП України є недійсною. Вирішуючи спір по суті та питання розподілу судових витрат, представник відповідача просив суд компенсувати понесені відповідачем та документально підтверджені витрати на правничу допомогу, надану йому адвокатом Сагайдаком Д.С. в розмірі 5044 грн. 80 коп. 29 липня 2020 року представник позивача [PERSON] подала письмові пояснення на відзив до позову з доводами, аналогічними тим, що наведені в позові. Додатково зауважила, що законодавче обмеження строку необхідного відпрацювання відповідачем після отримання диплому навчального закладу не породжує юридичних наслідків у вигляді недійсності договору в цілому або в частині, тим більш що [PERSON] після отримання диплому в навчальному закладі відпрацював на підприємстві 2 роки 7 місяців. В обґрунтування своїх доводів представник позивача також долучила до письмових пояснень рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2018 року з вирішення аналогічного спору. Присутня в судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Суду пояснила, що договір між сторонами укладено на засадах добровільності, рівності, будь-яким чином права [PERSON] умови договору не порушують, в судовому порядку недійсним не визнавався. Щодо заявленого відповідачем розміру витрат на правничу допомогу, вважає їх розмір завищеним, не співмірним з обсягом наданих послуг та не підтвердженим належними доказами. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Сагайдак Д.С. заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. На його переконання, умови договору порушують права [PERSON] та фактично тлумачаться позивачем на власний розсуд. В цілому [PERSON] не відмовляється від договору та не оспорює його, окрім як в частині, де передбачено його обов`язок відпрацювати на підприємстві 5 років після отримання диплому про закінчення навчального закладу, в той час як положеннями законодавства України такий строк обмежено 3 роками. Понесені відповідачем витрати на правничу допомогу документально підтверджені, як їх обсяг та факт їх оплати відповідачем. Суд, заслухавши думку представників сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] було прийнято на роботу в ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», з 11 лютого 2003 року на посаду помічника машиніста екскаватора 4 розряду в залізничний цех №4 (наказ по підприємству №22-к від 11 лютого 2003 року). 04 грудня 2013 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет» (виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Криворізький залізорудний комбінат» (замовник) укладено договір №1372/1626 про надання освітніх послуг (а.с.10), за умовами якого виконавець взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання [PERSON] (отримувача освітньої послуги) за освітньо-кваліфікаційним рівнем - бакалавр, починаючи з І курсу І семестру за напрямом - гірництво за заочною формою навчання (зі скороченим терміном навчання). Відповідно до п.1.2 договору, строк надання освітньої послуги визначено з 1 вересня 2013 року по 30 червня 2016 року (надання освітньої послуги визначається датою зарахування та відрахування [PERSON] з університету). Згідно із п.5 зазначеного договору, загальна вартість освітньої послуги становить 13 380 грн. 00 коп. Оплата здійснюється кожного семестру в сумі 2230 грн. 00 коп., за 10 днів до початку звітного періоду. 20 грудня 2013 року між ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (підприємство) та [PERSON] (фізична особа) був укладений договір №1629 про підготовку спеціаліста в ДВНЗ «Криворізький національний університет» за рахунок коштів ПАТ «Кривбасзалізрудком» (а.с.11-12). Відповідно до умов договору, підприємство зобов`язується оплатити вартість навчання фізичної особи в ДВНЗ «Криворізький національний університет» за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр, за напрямом - гірництво, форма навчання - заочна (зі скороченим терміном навчання) за період з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2016 року. Фізична особа зобов`язується успішно навчатися в навчальному закладі та після його закінчення відпрацювати на підприємстві не менше 5 (п`яти) років, починаючи з моменту видачі диплому про закінчення навчального закладу за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр. Вартість навчання на 04 грудня 2013 року встановлена договором № 1372/1626 від 04 грудня 2013 року і складає 13 380 грн. (п.1 договору, а.с.11). Пунктом 2 договору передбачені обов`язки сторін, зокрема, відповідно до п.п. 2.2.2 у випадку порушення фізичною особою обов`язку успішно навчатися у навчальному закладі чи звільнення фізичної особи з підприємства під час навчання (з будь-яких підстав), підприємство має право розірвати цей договір в односторонньому порядку та не вносити плату згідно нього, а у випадку, якщо грошові кошти вже сплачено - вимагати їх повернення фізичною особою зі сплатою штрафних санкцій згідно договору. Пунктом 2.3 договору визначені обов`язки фізичної особи, зокрема після закінчення навчального закладу відпрацювати на підприємстві не менше ніж п`ять років, починаючи з моменту видачі диплому про закінчення навчального закладу за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр (п. 2.3.3); повернути підприємству кошти сплачені згідно цього договору за його навчання у випадку: відрахування з навчального закладу фізичної особи (крім як відрахування у зв`язку закінченням навчання); розірвання трудового договору, укладеного між фізичною особою та підприємством під час навчання (з будь-яких підстав), а також у випадку порушення обов`язку, встановленого п. 2.2.2 цього договору. Зазначеним вище договором передбачена відповідальність сторін, зокрема пунктом 3.2 договору визначено, що фізична особа несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання цього договору, а саме: у випадку виникнення підстав для повернення підприємству грошових коштів, сплачених за навчання, передбачених п. 2.2.2 цього договору, фізична особа зобов`язана також одночасно з поверненням таких коштів сплатити на користь підприємства штраф у розмірі 50% суми, сплаченої підприємством за навчання такої фізичної особи. Судовим розглядом встановлено, а сторонами не оспорюється, що позивач свої зобов`язання за договорами виконав у повному обсязі і оплатив навчання [PERSON] за обумовлений договорами період, щосеместрово по 2230 грн., в загальному розмірі 13 380 грн. 00 коп., що підтверджується копіями платіжних доручень та копією довідки (а.с.18-29, 31). 30 червня 2017 року [PERSON] отримав диплом спеціаліста серії С17 №074496 про закінчення в 2017 році ДВНЗ «Криворізький національний університет» із здобуттям освітньо-кваліфікаційного рівня - спеціаліст, спеціальності - галузеве машинобудування, професійної кваліфікації - гірничий інженер-механік (а.с.33). Наказом ПАТ «Кривбасзалізрудком» від 18 лютого 2019 №196-к [PERSON] звільнено із займаної ним посади начальника служби підйомно-транспортного устаткування, електрифікації і енергетичного господарства апарату управління, з 18 лютого 2019 року, за угодою сторін, згідно з п.1 ст.36 КЗпП України (п.6 наказу, а.с.15). 18 лютого 2019 року, 14 березня 2019 року позивач направляв на адресу [PERSON] лист, вимогу про відшкодування коштів за навчання на суму 13 380 грн. 00 коп. у зв`язку з порушенням умов п.2.3.3 договору, оскільки з моменту видачі свідоцтва про закінчення навчального закладу він не відпрацював на підприємстві 5 років (а.с.30, 32). Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі носять договірний характер і врегульовані нормами Цивільного кодексу України та Законом України «Про зайнятість населення». За правилами ч.ч.1,3 ст.6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Як зазначено в ч. 1 і п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, що регламентовано ч. 1 ст. 12 ЦК України. Вимогами ст.ст.626, 629 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У ст.611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як встановлено судом, всупереч вимогам пункту 2.3.3 договору №1629 від 20 грудня 2013 року, яким визначено, що після закінчення навчального закладу [PERSON] зобов`язується відпрацювати на ПАТ «Кривбасзалізрудком» не менше ніж п`ять років, починаючи з моменту видачі диплому про закінчення навчального закладу за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр, останній пропрацював на ПАТ «Кривбасзалізрудком» після закінчення навчального закладу лише 2 роки 7 місяців, що свідчить про порушення взятих на себе зобов`язань, а тому для [PERSON] наступають цивільно-правові наслідки, що передбачені договором. Разом з тим, договір №1629 від 20 грудня 2013 року про підготовку спеціаліста в ДВНЗ «Криворізький національний університет» за рахунок коштів ПАТ «Кривбасзалізрудком», укладений між ПАТ «Кривбасзалізрудком» та [PERSON] , не містить обов`язку останнього повернути кошти за навчання у випадку звільнення з підприємства після закінчення навчання. Дійсно, ПАТ «Кривбасзалізрудком» вправі вимагати від [PERSON] повернення коштів за навчання, якщо на момент виникнення певних обставин (неуспішного навчання чи звільнення з підприємства) їх вже було сплачено позивачем на користь навчального закладу, за наявності хоча б однієї з умов: 1) у випадку порушення [PERSON] обов`язку успішно навчатись в навчальному закладі; 2) у випадку звільнення його з підприємства (п.2.2.2 договору). Однак, обидві ці умови повинні існувати саме під час навчання [PERSON] в навчальному закладі. Разом з тим, звільнення відповідача з підприємства після успішного завершення навчального закладу не підпадає під дію п.2.2.2 договору, так як така обставинами не передбачена. З урахуванням вищенаведеного, у судовому засіданні встановлено, що укладеними договорами №1372/1626 від 04 грудня 2013 року, №1629 від 20 грудня 2013 року не була визначена відповідальність [PERSON] у випадку його звільнення його з підприємства протягом 5 років після закінчення навчання, оплату за яке здійснив позивач. Окремо суд зауважує, що визначений у договорі 5-річний строк необхідного відпрацювання відповідачем після отримання диплому навчального закладу перевищує встановлений Законом України «Про зайнятість населення» термін у три роки. Не можна вважати обґрунтованими й посилання позивача на положення ч. 5 ст. 34 Закону України «Про зайнятість населення», з огляду на наступні обставини. Згідно зі ст.34 Закону України «Про зайнятість населення», професійне навчання - це набуття та удосконалення професійних знань, умінь та навичок особою відповідно до її покликання і здібностей, що забезпечує відповідний рівень кваліфікації для професійної діяльності та конкурентоспроможності на ринку праці. Частиною 2 даної статті визначена система професійного навчання, яка, серед інших, охоплює осіб, які проходять первинну професійну підготовку в навчальних закладах та інших установах, що здійснюють або забезпечують підготовку кваліфікованих робітників і фахівців. Роботодавець має право укладати з працівниками або іншими особами, які не перебувають з ним у трудових відносинах, за їх згодою договори про направлення їх до навчальних закладів для професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації. Зазначеним договором на працівника або іншу особу, яка направляється на навчання, може бути покладено обов`язок відпрацювати на посаді відповідно до отриманої кваліфікації в такого роботодавця після закінчення навчання протягом погодженого сторонами строку, який повинен бути порівнянний з обов`язками, що взяв на себе роботодавець щодо оплати навчання, але не більше ніж три роки. У разі відмови працівника або іншої особи відпрацювати в роботодавця протягом погодженого з ним строку, звільнення з роботи до закінчення такого строку працівник або інша особа зобов`язані відшкодувати роботодавцю витрати, пов`язані з оплатою навчання, або їх частину пропорційно відпрацьованому строку на умовах, що визначаються договором. Як встановлено судом, договором № 1629 від 20 грудня 2013 року про підготовку спеціаліста в ДВНЗ «Криворізький національний університет» за рахунок коштів ПАТ «Кривбасзалізрудком» не була визначена відповідальність [PERSON] у випадку його звільнення з ПАТ «Кривбасзалізрудком» протягом 5 років після успішного закінчення навчання, оплату за яке здійснив позивач. Крім того, визначений у договорі строк, який необхідно відпрацювати [PERSON] після отримання диплому навчального закладу, перевищує трирічний термін, встановлений Законом України «Про зайнятість населення», а відтак дана умова договору суттєво погіршує становище відповідача порівняно із положеннями ч. 4 ст. 34 Закону України «Про зайнятість населення», а, згідно ж зі ст.9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. За таких обставин, з урахуванням вищенаведених положень законодавства України, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з оплатою його навчання в Криворізькому національному університеті, у розмірі 13 380 грн. 00 коп., а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Посилання представників позивача на практику інших судів першої інстанції суд не приймає до уваги, оскільки при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд вра\-ховує висновки щодо застосування від\-повідних норм права, викладені в поста\-новах Верховного Суду, а не судів першої інстанції (ч.4 ст.263 ЦПК України). До того ж надані стороною позивача витяги судових рішень судів першої інстанції України з Єдиного державного реєстру судових рішень мають лише схожий предмет спору, однак умови договорів та спірних правовідносин, коло учасників - відмінні. На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір у зв`язку з відмовою у позові позивачу не відшкодовується. Щодо заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Як слідує з ч.ч.2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача - у разі відмови в позові. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст.59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта, інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Матеріали справи свідчать про те, що інтереси відповідача [PERSON] у справі за вищевказаним позовом представляв адвокат Сагайдак Д.С. на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 10 липня 2020 року та ордеру від 13 липня 2020 року №1015362. Відповідач під час розгляду справи поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5044 грн. 80 коп. Розмір витрат підтверджується розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу, наведеним в детальному описі робіт з відміткою про сплату [PERSON] коштів за надані йому адвокатом послуги. Враховуючи обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, наданих послуг, витрачений на це час, участь в одному судовому засіданні, характер спору та складність справи, приймаючи до уваги доводи та заперечення представника позивача щодо кожної статті витрат в розрізі витраченого часу адвоката, дотримуючись принципів розумності та справедливості суд вважає, що заявлений відповідачем розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та підлягає відшкодуванню лише в розмірі 3363 грн. 20 коп.

Outcome: approved