Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі, - ПАТ КБ «ПриватБанк»), звернувся 12 серпня 2016 року до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 20 червня 2009 року, сума якої складає 50696,89 гривень, та судові витрати у справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 червня 2009 року між Закритим акціонерним товариством КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4400,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Взятих на себе зобов'язань відповідач не виконує, у зв'язку з чим, станом на 31 липня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 50696,89 гривень. Ухвалою суду від 05 квітня 2017 року, уточнено анкетні дані відповідача в частині зазначення прізвища, у звязку із його зміною. Присутня у судовому засіданні представник позивача [PERSON] надала пояснення по суті справи, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] до зали суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася за останнім відомим місцем проживання та реєстрації, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 20 червня 2009 року між Закритим акціонерним товариством КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4400,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6-12). Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Відповідно до п.9.12 Умов, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же період (а.с.11). У матеріалах справи відсутні докази про те, що дія договору була припинена за ініціативою однієї із сторін у спосіб, передбачений п.9.12 Умов. Таким чином, договір від 20 червня 2009 року, укладений між сторонами, діє з часу його укладення по теперішній час. Строк, у межах якого банк міг звертатися до суду з вимогами до відповідача не порушений. Договір є зобовязанням і, відповідно, підставою для виникнення цивільних прав та обовязків (ст. 11 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зі змісту зобовязань, вбачається, що між сторонами у справі виникли відносини з приводу надання банківських послуг, а саме відкриття платіжної картки з кредитним лімітом у розмірі 500,00 гривень (а.с.6 зворот), який відповідно до п.3.2, п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг, встановлюється за рішенням банку, клієнт дає банку право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України). Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. В силу положень ст.ст.549, 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно умов договору та вимог закону. Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). При оформленні кредитної картки відповідач була ознайомлена і погодилася з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, що підтверджується її підписом на заяві про оформлення картки (а.с.6 зворот). В заяві про відкриття банківського рахунку і отримання кредитної картки відповідач зазначила про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають договір, укладений між нею і банком про надання банківських послуг. Згідно з правилами користування платіжною карткою, а саме розділом 5 «Порядок нарахування і сплати процентів» за користування [PERSON] нараховує проценти, в розмірі встановленому тарифами (а.с.12). Пунктом 8.6 вищезгаданих Умов передбачено, що за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 гривень + 5% від ціни позову (а.с.10 зворот). Така домовленість сторін договору не суперечить положенням ст.549 ЦК України та не свідчить про подвійну відповідальність за одне й те саме порушення. Фіксована та процентна частини штрафу є складовими передбаченої договором санкції і один одного не замінюють. Умовами діючого між сторонами у справі, а саме п.п.5.5.1 правил користування платіжною карткою встановлено, що за несвоєчасне виконання боргових зобовязань відповідач оплачує проценти по завищеній відсотковій ставці або додаткову комісію, розмір яких передбачено тарифами (а.с.12). Отже, на порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання не виконувала, передбачені умовами домовленості платежі не вносила, внаслідок чого станом на 31 липня 2016 року утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 50696,89 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом - у розмірі 4351,64 гривня, заборгованості по процентам за користування кредитом - 39999,50 гривень, заборгованості за пенею та комісією, - 3693,52 гривні, штрафів у розмірі 250,00 гривень (фіксована складова) та 2402,23 гривні (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-5). З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими та доведеними, відповідач в судове засідання не зявилася, заперечень на позовну заяву не надала, станом на день розгляду справи заборгованість має місце, тому суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, у звязку з задоволенням позову з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати сплачені за подання позову, а саме в розмірі 1378,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved