Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Молинь Р.П. звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 02 серпня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом винесено рішення по справі №607/12373/13-ц, яким задоволено позовні вимоги та стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] заборгованості в сумі 1780 Євро що еквівалентно 18921,40 грн. Однак, рішення суду не було виконано в повному обсязі відповідачем. Враховуючи факт, прострочення невиконання зобов`язання позичальником, також підлягає стягнення\~3%\~річних.\~З врахуванням\~наведеного,\~просить судстягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 277,44 Євро - 3 відсотків річних від простроченої суми за період 03.08.2013 р. по 30.11.2019 р. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення член сім`ї відповідача [PERSON] отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами, однак у наданий судом строк та станом на 23.01.2020 року своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзиву на позов не надходило, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст.178 та ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 02 серпня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом винесено рішення по справі №607/12373/13-ц, яким задоволено позовні вимоги та стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] заборгованості в сумі 1780 Євро що еквівалентно 18921,40 грн. В даному рішенні суду встановлено, що 06.10.2011 року. [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 1780 Євро і зобов`язувався їх повернути в термін 5 місяців, а саме до 14.02.2012 року. Однак, дані кошти повернуті не були. Згідно\~ст.1046 Цивільного кодексу України\~за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На виконання вказаного рішення суду, на користь [PERSON] було сплачено 8508,70 грн., що еквівалентно на дату кожного платежу в сумі становить 380,49 Євро (платіжні доручення № 560 від 15.05.2015 року, № 522 від 24.04.2014 року, № 750 від 25.09.2017 року, № 532 від 11.08.2017 року та квитанцією від 24.06.2014 року). За нормами\~ст.1049 Цивільного кодексу України\~позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. На даний час в добровільному порядку відповідачем кошти в розмірі 1399,51 Євро не повернуті. Згідно з вимогами\~ст. 99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Саме таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18, від 16 січня 2019 року у справі за № 373/2054/16ц. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, сума 3 проценти річних від простроченої суми за період 03.08.2013 р. по 30.11.2019 р. складає 277,44 Євро. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку порушені права позивача відповідачем, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача в користь позивача\~277,44 Євро. В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved