Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» уточнивши позовні вимоги звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.05.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник Публічного акціонерного товариства «Сведбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №2615/0508/71-044, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 75000,00 доларів США з розрахунку 11,9% річних за користування кредитом на строк з 22.05.2008 року по 22.05.2028 рік. В частині надання кредитних коштів банк виконав свої зобов'язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, в розмірі та строки передбачені Договором кредитної лінії. 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» передає (відступає) Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» замінює Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» після укладення вищевказаного договору, набуло статус нового кредитора з усіма правами та обов'язками визначеними договором та законом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором, іпотекодавці [PERSON] та [PERSON] за договором іпотеки № 2615/0508/71-044-Z-44 від 22.05.2008 року передали у іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру №157, загальною площею 63,20 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Лісківська, 30 та належить їм на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Коптєловою О.Р. 22.05.2008 року, за реєстровим № 2094, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів 22.05.2008 року. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлялася в тому числі шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом на 31.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість у розмірі: 1171347,50 грн., з яких: тіло кредиту - 1079577,97 грн., відсотки - 74310,36 грн., пеня - 16618,85 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 325,65 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам - 514,67 грн. У зв'язку з наявністю заборгованості позивач змушений звернутися до суду зданим позовом та просить суд в рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» за кредитним договором № 2615/0508/71-044 від 22.05.2008 року у розмірі 1171347,50 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], загальною площею 63,20 кв.м., житловою площею 29,40 кв.м., яка зареєстрована на праві власності за [PERSON], [PERSON], шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк». Представник позивача в судове засідання, що призначене на 13.06.2016 року не з'явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнали. Представник відповідачки вказував на те, що його довірителька зверталася до Банку з пропозицією здійснити реструктуризацію боргу шляхом її зменшення або спрощення нарахованих штрафних санкцій за кредитним договором. Однак Банк не пішов на зустріч [PERSON] та своїми умисними діями залишає [PERSON] та її рідних без єдиного жита не дивлячись на те, що відповідачка до останнього намагалася сплачувати кошти по кредиту. Востаннє відповідачка вносила плату по кредитному договору в 2015 році у зв'язку з тим, що в неї впав рівень доходів, який раніше дозволяв сплачувати кредит своєчасно та у повному обсязі. Також відповідачка вказувала на те, що на її утриманні знаходяться хворі батьки та двоє малолітніх дітей доньки. У зв'язку з хворобою батьків її чоловік вимушений був піти з роботи, аби піклуватися про батьків, які не здатні самостійно піклуватися про себе. Зауважила, що внаслідок інфляції гривня знецінилась майже втричі, вагомо зросли ціна на товари та комунальні послуги. Весь дохід сім'ї в даний час складає близько 2300, 00 грн., а додаткових прибутків сім'ї не має, тому вкрай важко працювати одній та при цьому сплачувати кредит у доларах США. Зазначила, що не має у власності іншого нерухомого майна, окрім квартири, що є предметом іпотеки. Відповідач [PERSON] в судове засідання, не з'явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань від нього на адресу суду не надходило. Вислухавши відповідачку, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 22.05.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2616/0508/71-044, згідно з умовами, якого банк надав [PERSON] на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у розмірі 75000,00 доларів США з розрахунку 11,9% річних на строк до 22.05.2028 року (а.с.6-10). 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» передає (відступає) Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» замінює Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» після укладення вищевказаного договору, набуло статус нового кредитора з усіма правами та обов'язками визначеними договором та законом (а.с.23-30). Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавці [PERSON] та [PERSON] за договором іпотеки № 2615/0508/71-044-Z-44 від 22.05.2008 року передали у іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру №157, загальною площею 63,20 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Лісківська, 30 та належить їм на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Коптєловою О.Р. 22.05.2008 року, за реєстровим № 2094, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів 22.05.2008 року (а.с.13-15). Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлялася, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору (а.с.17). Однак зобов'язання не виконанні, у зв'язку з чим, станом на 31.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість у розмірі: 1171347,50 грн., з яких: тіло кредиту - 1079577,97 грн., відсотки - 74310,36 грн., пеня - 16618,85 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 325,65 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам - 514,67 грн. (а.с.16). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за договором кредиту відповідачем, а саме непогашення кредиту згідно графіка, передбаченого зазначеним договором та несплата відсотків за користування кредитними коштами призвело до виникнення існуючої заборгованості. Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Пунктом 12 договору іпотеки сторонами визначено, що звернення стягнення здійснюється на підставах: рішення суду або у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. За абзацом 2 пункту 11 договору іпотеки у разі настання обставин, зазначених у абзаці й пункту 11 Договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та зобов'язань, передбачених цим Договором у строк, що не перевищує 30 календарних днів, та попередження про звернення тсягенння на предмет Іпотекиу разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов Договору. Цим же договором сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке може бути здійснене також шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п. 12.3 договору іпотеки). В порядку ст. 589 ЦК України, ст. ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку» за рахунок заставного майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставного майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення мають місце в ст. 33 Закону України «Про іпотеки». А отже, позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки і пред'явлення позову про звернення стягнення є обґрунтованим. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вказаний порядок надсилання вимоги про усунення порушень умов кредитного договору позивачем був дотриманий та на виконання вказаних вимог закону позивачем на адресу відповідача було надіслано листа-вимогу про усунення порушень, що підтверджується наявною в матеріалах справи вимогою від 07.08.2015 року. Проте, вказані у вимозі порушення відповідачем усунуто не було. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 17 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Також Верховним Судом України у постанові від 11.12.2013 року по справі № 6-124цс13 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом права власності на предмет іпотеки, згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до умов якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для жилого будинку. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Така ж правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-57цс15 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту і звернення стягнення на предмет іпотеки. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Отже, зважаючи на те, що відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, а договором іпотеки передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та в рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» за Кредитним договором № 2615/0508/71-044 від 22.05.2008 року у розмірі 1171347,50 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], загальною площею 63,20 кв.м., житловою площею 29,40 кв.м., яка зареєстрована на праві власності за [PERSON], [PERSON], шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги позивача, який відповідно до п. 22 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то згідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує солідарно з відповідачів на користь держави судовий збір в сумі 3654,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved