Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач просить ухвалити рішення суду, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 25 травня 2010 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердила свою згоду на отримання банківських послуг, підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, але не виконала належним чином свої зобов'язання по поверненню кредиту, що стало причиною виникнення заборгованості. Сума заборгованості [PERSON] станом на 05 серпня 2018 року становить 24834 гривні, яка складається з: заборгованості по процентах за користування кредитом -10972,26 гривень, пені - 13025, 35 гривень, 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 1158, 76 гривень - штраф (процентна складова). У судове засідання представник позивача не з'явився, але надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вважає, що заборгованість за кредитним договором нею погашена в повному обсязі. Останній платіж нею здійснено у вересні 2018 року на вимогу представника банку, який телефонував їй. До цього представник банку не повідомляв її про заборгованість по кредиту, зміни відсоткової ставки та інше. Сума сплачена нею у вересні - це платіж за минулі роки, оскільки вважала, що заборгованість за договором відсутня. Просить застосувати строк позовної давності та відмовити позивачеві у зв'язку з відсутністю заборгованості за кредитним договором. Крім того, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, не погоджуючись з розрахунком банку, зазначає, що в розрахунку банку допущено арифметичні помилки, що ставить під сумнів сам розрахунок, наданий банком. Надає свій розрахунок за період з 07 вересня 2015 року по 07 вересня 2018 року, відповідно до якого за цей період відповідачем було отримано кошти сумарно в сумі 856,42 гривні, а на користь позивача сумарно сплачено 10015 гривень. Сума відсотків за цей період на суму заборгованості складає 671,52 гривні, тобто сплачена сума позивачеві значно перевищує суму заборгованості по кредиту. Крім того, зазначає, що відповідно до умов договору відповідач повинна була сплатити 576,40 гривень пені. До решти нарахованої пені та штрафних санкцій вважає, що позивачем порушено строки звернення до суду з позовом про стягнення пені та штрафу, та просить застосувати строк позовної давності. Звертає увагу, що в розрахунку позивача відсутні вимоги по тілу кредиту. Позивач у поясненні на відзив до позовної заяви не спростував розрахунки відповідача та вказав формулу, по якій повинен бути проведений розрахунок, лише посилаючись на відомчі накази, зазначив про збільшення розміру пені. Вважає, що строк звернення до суду не пропущено. До відповіді на відзив позивачем надано довідку, відповідно до якої відповідачеві згідно кредитного договору від 25 травня 2010 року по даний час було видано три картки, строк дії останньої 02.2022 року (а.с.101). У судовому засіданні встановлено, що між відповідачем та позивачем 25 травня 2010 року укладено кредитний договір на отримання кредиту у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З розрахунку заборгованості станом на 05 серпня 2018 року слідує, що заборгованість за кредитом становить 24834 гривні, яка складається з: заборгованості по процентах за користування кредитом - 10972,26 гривень, пені - 13025,35 гривень, 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 1158, 76 гривень - штраф (процентна складова). Відсоткова ставка за користування кредитом 30 відсотків. Тіло кредиту в розрахунку не зазначено (а.с. 6-9). 25 травня 2010 року [PERSON] звернулась до банку, де підписала заяву на відкриття кредитного ліміту на суму 500 гривень, відсоткова ставка в якій не зазначена (а.с. 10-11). До матеріалів справи додано Умови та Правила надання банківських послуг, відповідно до пункту 1.1.7.11 яких договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк (а.с.12-26). Оскільки банком не надані терміни дії карток, отриманих відповідачем з 25 травня 2010 року по даний час, лише зазначено строк дії останньої картки, то з аналізу наданих суду документів слідує, що строк дії договору, укладеного сторонами 25 травня 2010 року, закінчився 25 травня 2015 року. Як слідує з розрахунку, наданого банком, він проведений з дати укладення кредитного договору до дня звернення до суду, а відповідач, отримавши іншу картку, продовжувала отримувати кошти та сплачувати їх. Останній платіж внесено у вересні 2018 року. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Так, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з положеннями ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частинами першою-третьою ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно з ч.2 ст.1067 ЦК України банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Незважаючи на те, що банк нараховував проценти, виходячи із обумовленого сторонами їх розміру, однак при їх обрахуванні безпідставно включав у заборгованість по тілу кредиту нараховані відсотки, штрафи та пеню. Крім того, в розрахунках банку допущено арифметичні помилки, на що звернуто увагу у відзиві на позовну заяву відповідача. Наданий відповідачем розрахунок відповідає формулі, вказаній банком та з урахуванням загального та спеціального строку позовної давності звернення до суду. Відповідно вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК України ). Ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а ст.258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність щодо неустойки (пені та штрафу). Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України), а за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч.5 ст. 261 ЦК України ). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною ч.5 ст.261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» платою за кредитним договором буде розмір процентної ставки за кредитом, який споживач сплачує банку за користування кредитним коштами, тобто, розмір пені не повинен перевищувати половину розміру процентної ставки згідно договору. Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, суд вважає, що оскільки позивач у своєму поясненні на відзив не спростував наданий відповідачем розрахунок, не вказав на вимогу суду строки дії карток, виданих відповідачеві, тобто не зазначив строк дії договору, укладено 25 травня 2010 року, та відсоткову ставку на час укладення договору, тіло кредиту, на яке нараховувалась пеня та відсотки, крім того просить стягнути з відповідача лише відсотки та пеню без тіла кредиту, то суд вважає, що розрахунок, наведений у відзиві на позов відповідача, є правильним та відповідає вимогам закону з урахуванням строку позовної давності, як загального так і спеціального, з урахуванням строку дії кредитного договору, а отже може бути покладений в основу рішення суду. Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що сума заборгованості за кредитом на час звернення до суду відсутня, при цьому суд враховує розрахунок відповідача та строки позовної давності звернення до суду, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам закону, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed