Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач у вересні 2020 року звернулась до Івано-Франківського міського суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів.\~ Позовні вимоги мотивує тим, що 14.11.2018 року рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області шлюб між нею та відповідачем розірвано, дитину залишено на проживанні з матір`ю. Від шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] . 13.11.2017 року Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області з відповідача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів розпочато з 13.09.2017 року. Вказала, що відповідач працює водієм та отримує заробітню плату з 01.09.2020 року, яка становить 5000 грн. на місяць. Зазначила, що дочка хворіє та потребує значних коштів, оскільки вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, а відповідач взагалі не цікавиться дитиною та коштів на утримання не надає. Просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області в твердій грошовій сумі в розмірі 2300 грн. щомісячно ,але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 15.09.2020 року відповідач суду надав відзив, в якому просиві відмовити в позові в повному обсязі, оскільки з нього стягують аліменти згідно рішення Рожнятівського районного суду від 13.11.2017 року від його заробітку 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказав, що має постійне місце роботи з заробітною платою, яка є мінімальною в розмірі 4 723 грн. без відрахувань, а з такими 3900 грн. Зазначив, що на руки він отримуватиме після збільшення таких менше коштів, ніж сплачено аліментів. Окрім того, в нього є інша дружина та дочка [PERSON] , [INFO] , а тому оскільки\~ він є єдиним годувальником в сім`ї, він не в змозі платити більшу суму аліментів. Позивач в судовому засіданні просила позов задоволити в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову на підставі зазначеного у відзиві. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до копії про народження серії [NUMBER] від 15.08.2017 року батьками [PERSON] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Згідно рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14.11.2018 року шлюб між нею та відповідачем розірвано, дитину залишено на проживанні з матір`ю (а.с.8). Встановлено, що на підставі заочного рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 13.11.2017 року з [PERSON] на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття (а.с. 11). З наведеного вбачається, що на цей момент аліменти з відповідача стягуються у частці всіх видів доходів. Згідно його довідки про доходи від 11.09.2020 року аліменти складають 1080 грн. (без врахування аліментів на утримання дружини), після сплати яких відповідач отримує на руки 2790 грн. Підставою звернення до суду про зміну способу стягнення аліментів позивач зазначає, що на даний час сума стягуваних аліментів в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку є недостатньою для матеріального утримання доньки, оскільки дочка хворіє та потребує більших витрат на її утримання. вона. Дочка має міопію слабло ступеня правого ока, потребує постійного медичного обстеження та лікування. дитина хворіє, відповідач додатково матеріальної допомоги на лікування, та її оздоровлення. За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли18 років покладається на батьків. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.ч.1,2 , ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка,дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не може вважатися незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому, з аналізу статті 192 Сімейного кодексу України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи із конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити у задоволенні позову. Сімейний Кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх із способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Виходячи з наведених положень закону , при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленостей між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2300 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. На даний час з відповідача стягуються аліменти за рішенням суду в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, та підтверджується довідкою ПАТ «Калуське автотранспортне підприємство» від 11 вересня 2020 року вих. № 57, про стягнення в тому числі аліментів. При цьому, як на підставу такого збільшення вказує, витрати на лікування та оздоровлення, які в розумінні ст. 185 СК України є додатковими витратами на дитину. Так, відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Судом роз`яснено право позивача на звернення до суду щодо\~ додаткових витрат на дитину, пов`язаних з її лікуванням. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, суд вважає, що позивач не довела суду обставини на які посилається як на підставу зміни способу стягнення аліментів, а надані на підтвердження позовних вимог докази можуть підтверджувати факт понесення додаткових витрат, а не змін у матеріальному, сімейному стані або інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів. Також суд враховує, що при зміні способу стягнення аліментів суд повинен з`ясовувати співвідношення суми аліментів, які стягувач отримував за одним способом та які отримуватиме у разі його зміни. Відповідач працевлаштований, його заробітна плата складає в розмірі 4 723 грн. щомісячно, аліменти стягуються в розмірі 1080 грн., а тому стягнення аліментів у сумі 2300 грн. буде перевищувати встановлений граничний розмір відрахувань, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши всі докази в сукупності, прийшов до переконання про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed