Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач у лютому 2016 року звернувся до суду з указаним позовом, в якому зазначає, що [INFO] помер його батько [PERSON]. На випадок своєї смерті померлий склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачу, окрім ділянок сільськогосподарського призначення, які заповів відповідачу у цій справі. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, до якої увійшов житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства для будівництва та обслуговування житлового будинку. Мати позивача та відповідача [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] спадщину відмовилась приймати. За життя [PERSON], право власності на будинок не реєстрував, приватизацію земельної ділянки не завершив. Через відсутність належно оформлених правоустановлюючих документів на домоволодіння та земельну ділянку завідувач державної нотаріальної контори [PERSON] не видав свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, роз'яснив процедуру вирішення цього питання в судовому порядку.Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] в [ADDRESS] на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами та право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства та будівництва та обслуговування житлового будинку, які знаходяться за адресою:[ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просив його задовольнити. Відповідач, у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечувала (а.с. 44). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, виходячи з таких мотивів. Позивач є сином [PERSON] (а.с.9). На підставі свідоцтва про смерть, судом установлено, що [PERSON] помер [INFO], що є часом відкриття спадщини (а.с. 8). Згідно з довідкою наданою Мартинівською сільською радою Тростянецького району Сумської області, померлий [PERSON] проживав в [ADDRESS] разом з [PERSON], [PERSON] (а.с.19). За життя померлий батько позивача [PERSON] склав заповіт,який було посвідчено Мартинівською сільською радою Тростянецького району Сумської області 18 листопада 2011 року за № 293, за яким все своє майно заповів позивачу, окрім земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які заповів [PERSON] (а.с.10). Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за заявою про прийняття спадщини від [PERSON] та [PERSON] як спадкоємцями за заповітом (а.с.18, 52,53). Дружина померлого [PERSON] та мати позивача - [PERSON] 14 грудня 2015 року подала до Тростянецької державної нотаріальної контори заяву про відмову від обов'язкової частки у спадщині (а.с.20). Державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] на житловий будинок та земельну ділянку за адресою по [ADDRESS] через відсутність у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, а саме державного акту на земельну ділянку та правоустановлюючого документа на житловий будинок, зареєстрованого в установленому законом порядку (а.с.18). Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ураховуючи відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] позивач обґрунтовано звернувся до суду. Вирішуючи вимогу позивача про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями у порядку за заповітом після смерті його батька [PERSON], суд виходить з такого. За життя [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.04.1984 року, посвідченого головою Мартинівської сільської ради Тростянецького району Сумської області, зареєстрованого у виконавчому комітеті Мартинівської сільської ради, в реєстрі за № 8, [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок з надвірними господарчими будівлями, що знаходиться в с. Мартинівка Тростянецького району (а.с.21). Відповідно до архівної довідки 04.06.1991 року виконавчим комітетом Тростянецької районної ради народних депутатів було прийняте рішення про оформлення прав власності на житлові будинки в тому числі і будинку, що належав [PERSON] по [ADDRESS] (а.с. 23). Відповідно до архівної довідки 15.03.1995 року рішенням виконавчого комітету Тростянецької районної ради народних депутатів [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS] ( а.с. 26,27). Згідно з довідкою КП «Охтирське МБТІ» від 16.12.2015 року станом на 31.12.2012 року відсутні відомості про реєстрацію права власності по [ADDRESS] (а.с. 17) Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи договір купівлі-продажу спірного домоволодіння від 18 квітня 1984 року був вчинений його сторонами з дотриманням вимог чинного на той час законодавства, зокрема, статті 227 ЦК УРСР. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18.02.2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначена Інструкція передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України 2004 року та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, оскільки спірне домоволодіння набуто померлим батьком позивача на підставі посвідченого виконкомом Мартинівської сільської ради договору купівлі-продажу, то враховуючи вимоги чинного на той час цивільного законодавства дане домоволодіння належало [PERSON] на праві власності в силу статей 100, 101 ЦК УРСР, і таке право визнавалось за ним за його життя державою. Таким чином, після смерті [PERSON], позивач, який є спадкоємцем за заповітом, в силу статей 1218, 1222, 1235, 1270 ЦК України набув у порядку спадкування за заповітом право власності на набуте його батьком у передбаченому чинним на той час законодавством порядку нерухоме майно - житловий будинок з надвірними господарчими та побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Однак за відсутності реєстрації права власності в органі БТІ за померлим спадкодавцем, позивач згідно з положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» позбавлений можливості одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно, тому захищаючи його охоронювані законом права, таке право власності слід визнати за ним рішенням суду згідно зі статей 328 та 392 ЦК України. Таким чином позов в частині визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами підлягає задоволенню. Вирішуючи вимогу позивача про визнання за ним права на закінчення приватизації на земельну ділянку, що розташована [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], суд виходить із такого. [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Мартинівської сільської ради народних депутатів Тростянецького району Сумської області від 11.08.1993 року були передані у приватну власність земельні ділянки згідно з Декретом Кабінету Міністрів від 26.12.1992 року № 15-92 та статті 6 Земельного кодексу України для ведення особистого підсобного господарства та будівництва житлового будинку в розмірі 0,42 га . (а.с. 24, 25). За життя [PERSON] не завершив приватизацію земельних ділянок. За відомостями відділу Держгеокадастру у Тростянецькому районі Сумської області станом на 01.03.2016 року в електронній базі та книгах реєстрації державних актів про право приватної власності на землю на земельну ділянкуу [ADDRESS] факту державної реєстрації державного акту на ім'я [PERSON] не установлено (а.с.51). Відповідно до роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/13, відповідно до п.3.5 яких якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації (ч.3 ст. 116 ЗК). Визнається правильною практика судів, які задовольняють вимоги спадкоємців, що звернулися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Відповідно до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно із статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка передана фізичним та юридичним особам шляхом безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно. За таких обставин, суд вважає, що позивач прийнявши спадщину після смерті [PERSON], набув право на спадкування права спадкодавця на приватизацію земельної ділянки, переданої померлому за життя відповідним рішенням органу місцевого самоврядування, однак за відсутності державного акту на ім'я померлого, який не отримав його за життя, позивач згідно з положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» позбавлений можливості одержати у нотаріуса свідоцтво про право на цю спадщину, тому захищаючи охоронювані законом права позивача, таке право в порядку спадкування за заповітом слід визнати за ним рішенням суду. За таких позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved