Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача і просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість за розпискою у загальному розмірі 457 291,35 грн, судовий збір у розмірі 4 572,91 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 14 березня 2017 року він з відповідачем уклали договір позики, який було оформлено розпискою. Згідно умов вищезазначеного договору позивач передав, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 9 035,00 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 14.03.2017 становило 242 951,15 грн, зі сплатою 24% річних, які зобов`язувався повернути до 24 квітня 2017 року. Станом на 24 січня 2020 року відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав, борг не повернув, у зв`язку з чим за розпискою у нього існує боргова заборгованість в сумі 242 951,15 грн, нарахованих відсотків у розмірі 160 696,62 грн та інфляційних втрат у розмірі 53 643,58 грн. 05 травня 2020 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва зазначений позов передано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва. 05 серпня 2020 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва за вищевказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження по справі. У судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, його представник надав заяву про розгляд справи без їхньої участі, у якій також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14 березня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження умов якого останнім було складено розписку. Згідно умов вищезазначеного договору позивач передав, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 9 035,00 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 14.03.2017 становило 242 951,15 грн, зі сплатою 24% річних, які зобов`язувався повернути до 24 квітня 2017 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на день звернення до суду відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав та борг за договором позики від 14.03.2017 не повернув. Таким чином з нього підлягають стягненню за договором позики від 14.03.2017 боргова заборгованість в сумі 242 951,15 грн, нараховані відсотки за період з 24.04.2017 по 24.01.2020 у розмірі 160 696,62 грн та інфляційні втрати за період з 24.04.2017 по 24.01.2020 у розмірі 53 643,58 грн. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4 572,91 грн, які підтверджуються долученою до справи квитанцією про їх оплату. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 50 000,00 грн є завищеним, не співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони. Окрім того прохання позивача відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000,00 грн не підтверджені фактами реальної сплати [PERSON] на користь свого представника зазначеної суми грошових коштів саме за надану професійну правничу допомогу у справі за позовом до [PERSON] . У зв`язку з чим суд вважає правильним та доцільним відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного, ст. 525, 526, 527, 625, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved