Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач у березні 2013 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 14.06.2006 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4KP31840058, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 7345 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 25,08% на рік з кінцевим терміном повернення 14.09.2006 року. Вимоги до відповідачки, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки. Відповідачка [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 19.02.2013 року у розмірі 86399,29 грн., яка складається з: 7205,57 грн. заборгованість за кредитом, 28933,43 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 45669,85 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина), 4090,44 штраф (процентна складова). Просили стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № DNH4KP31840058 від 14.06.2006 року у розмірі 76399,29 грн., витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн. та судові витрати по справі, та стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 10000 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені. Ухвалою суду від 17 жовтня 2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2013 року було скасована та справа призначена до розгляду в загальному порядку. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] у судове засідання зявився. Проти задоволення позову заперечувала. Просила застосувати строк позовної давності. Представник відповідача ПАТ «А-Банк» у судове засідання не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив. Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP31840058 від 14.06.2006 року [PERSON] отримала на споживчі цілі отримала кредит у розмірі 7345 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 25,08% на рік з кінцевим терміном повернення 14.09.2006 року. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № DNH4KP31840058 від 14.06.2006 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року. Позивач заявив, що у звязку з невиконанням відповідачкою зобовязань за договором виникла заборгованість станом на 30.08.2013 року у розмірі 180994,78 грн., яка складається з: 9200 грн. заборгованість за кредитом, 53894,80 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 117899,98 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовні давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовні давність строком один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦП України позовні давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п. 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту , строк давності якого минув. У звязку із цим позовні давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладання стягнення на заставне майно, тощо), положення п. 7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку. Строк дії кредитного договору № DNH4KP31840058 від 14.06.2006 року закінчився 14.06.2006 року, позовна давність за даним договором сплинула 14.06.2009 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом 22.03.2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Крім того, відповідачка заявила про застосування строку позовної давності. Щодо договору поруки № 167 від 22.10.2010 року, він був укладений після спливу строку дії основного договору, тому вимоги до поручителя є безпідставними. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed