Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

ПрАТ «Закарпаттяобленерго»,\~в особі\~заступника начальника\~Ужгородського МРЕМ\~ПрАТ «Закарпаттяобленерго»\~Хорошайлова Юлії\~Михайлівни,\~до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що 04.06.2018 року за заявою [PERSON] було складно акт про встановлення лічильника за адресою: [ADDRESS] , по об`єкту, який належить на праві власності відповідачу. Зазначений акт відповідач підписав, після проведення робіт по встановленню лічильника, оплативши замовлену послугу в повному обсязі. Представник позивача, в присутності відповідача та на підставі поданих нею документів, оформив також акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін. 04.06.2018 року згідно з заявою відповідача товариство оформило договір про користування електричною енергією № 230041404. На підтвердження правомірності такого звернення [PERSON] надала належним чином оформлений витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, РНОКПП та паспорт. Позивач вказує, що з дня оформлення даного договору згідно з п. 13 забезпечив надійне постачання електричної енергії згідно з умовами ліцензій та договором про користування електричною енергією, розпочав надавати інформацію про послуги, пов`язані, з електропостачанням, та про терміни обмежень і відключень. Позивач гарантував безпечне користування послугами, пов`язаними з електропостачанням, за умови дотримання відповідачем вимог правил безпечної експлуатації внутрішньої електромережі, електроустановок та побутових електроприладів. Регулярно повідомляв відповідача через засоби масової інформації та в місцях оплати за електричну енергію про зміни тарифів. На підставі п. 15 договору позивач щомісячно безплатно видавав/надсилав відповідачу квитанції на оплату електричної енергії та відповідні попередження про заборгованість та припинення надання послуг в разі відсутності оплати за отримані послуги. З будь-якими заявами, як власник даної квартири, відповідач до позивача не звертався, ні щодо припинення електропостачання, ні щодо укладення угоди про погашення заборгованості, або ж з заявою про припинення договірних відносин. Сплату за договором відповідач проводила нерегулярно та частково, що підтверджується загальною картою споживача. Позивач зауважує, що за період з 04.06.2018 року (день укладення договору) до 31.12.2018 року [PERSON] спожила 4001 кВт, на суму 4946,61 грн. Спожиту електричну енергію відповідач не оплатила в повному обсязі, оскільки здійснила лише два платежі 28.09.2018 року на суму 105,48 грн. та 29.10.2019 року на суму 700 грн. Відповідно, за відповідачем у період з дати укладення договору до 31.12.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 4246,61 грн. В березні 2020 товариство звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу, який в подальшому за заявою відповідача було скасовано, що стало підставою для подання до суду заяви в порядку позовного провадження. На підставі наведеного, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «Закарпаттяобленерго» 4420,03 грн., з яких: заборгованість за договором про користування електричною енергією №230041404 від 04.06.2018 року., за спожиту електричну енергію за період з 01.09.2018 року до 31.12.2018 року в розмірі 4246,61 грн.; суму інфляційних збитків в розмірі 76,85 грн. та 3 % річних в розмірі 129,18 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.12.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, при цьому 02.02.2021 подала через канцелярію суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить провести розгляд справи заочно. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки не повідомлено, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. При цьому суд враховує, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. За правилами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів, 04.06.2018 року між сторонами було укладено договір про користування електричною енергією № 230041404. Сплату за договором відповідач проводила нерегулярно та частково, що підтверджується загальною картою споживача та за період з 04.06.2018 року (день укладення договору) до 31.12.2018 року [PERSON] спожила 4001 кВт, на суму 4946,61 грн. Спожиту електричну енергію відповідач не оплатила в повному обсязі, оскільки здійснила лише два платежі 28.09.2018 року на суму 105,48 грн. та 29.10.2019 року на суму 700 грн. За таких обставин, у відповідача у період з дати укладення договору до 31.12.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 4246,61 грн. Згідно з складеними позивачем розрахунками інфляційних втрат та 3 % річних на залишок заборгованості суму інфляційних втрат складає 76,85 грн., 3 % річних 129,18 грн. ПрАТ «Закарпаттяобленерго» зверталось з вимогою до [PERSON] щодо сплати заборгованості в розмірі 4246,61 грн. Даних про сплату заборгованості в матеріалах справи не містяться. 18.03.2020 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за заявою ПрАТ «Закарпаттяобленерго» було видано судовий наказ № 308/2132/20 про стягнення з [PERSON] боргу за спожиту електричну енергію в розмірі 4246,51 грн. та суми сплаченого судового збору у розмірі 210,20 грн. Ухвалою суду від 26.06.2020 року зазначений судовий наказ було скасовано. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року за № 312 (редакція яких чинна на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. За замістом п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Статтями 13, 76, 80, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). Враховуючи наведене та беручи до уваги, що ПрАТ «Закарпаттяобленерго» доведено порушення та невиконання [PERSON] своїх зобов`язань щодо сплати вартості за спожиту електричну енергію, а відповідач жодних доказів відсутності у неї відповідної заборгованості суду не надала, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача 4420,03 грн., з яких: заборгованість за договором про користування електричною енергією № 230041404 від 04.06.2018 року., за спожиту електричну енергію за період з 01.09.2018 року до 31.12.2018 року 4246,61 грн.; сума інфляційних втрат 76,85 грн., 3 % річних 129,18 грн. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 2102 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved