Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач у квітні 2017 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що 29 березня 2015 року близько 16 години 15 хвилин [PERSON], який працював водієм в ПрАТ «Сад» і виконував свої трудові обовязки, керуючи автомобілем «Mercedes Benz 814», державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON] і перебуває в оренді приватного акціонерного товариства «САД», ручаючись на ділянці автодороги Суми-Полтава в напрямку м.Охтирка в районі 53-го кілометра дороги, допустив порушення Правил дорожнього руху України, виїхавши на зустрічну смугу руху і допустив зіткнення із автомобілем ВАЗ 2104 з державним номером 15307 СК, яким керував позивач. Згідно з висновком автотехнічної експертизи від 23.09.2015 року №167, [PERSON] допустив порушення ПДР України, які знаходяться в прямому причинному звязку з наслідками, що настали. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] загинув, а [PERSON], [PERSON], [PERSON], отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості. Крім того, в результаті дорожньо-транспортної пригоди було спричинено технічні пошкодження автомобілю ВАЗ 2104 з державним номером 15307 СК, яким керував позивач. Вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 23.06.2016 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України. На користь позивача з відповідача 12066,69 грн., в рахунок відшкодування матеріальних витрат, понесених на лікування. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області в цій частині вирок залишено без змін. Питання про відшкодування матеріальної шкоди, повязаної з необхідними витратами на проведення відновлювальних робіт автомобіля ВАЗ 2104 з державним номером 15307 СК при розгляді кримінального провадження не вирішувалося. Висновком автотоварознавчої експертизи від 12.12.2016 року експертом [PERSON] встановлено, що вартість відновлювальних робіт автомобіля складає 58191,56 грн., а ринкова вартість аналогічного автомобіля згідно висновку [PERSON] становить 29440,00 грн. Оскільки вартість відновлюваних робіт значно перевищує ринкову вартість аналогічного транспортного засобу, то позивач вважає, що доцільно придбання такого ж транспортного засобу, що є фактичною матеріальною шкодою. Посилаючись на указані обставини позивач просить суд стягнути Приватного акціонерного товариства «Сад», як володільця джерела підвищеної небезпеки, на його користь 29440,00 гривень в рахунок відшкодування суми матеріальної шкоди, спричиненої в результаті кримінального правопорушення, повязаного з порушенням на транспорті, необхідної для придбання аналогічного пошкодженому транспортному засобу. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві,просив задовольнити. Представник відповідача приватного акціонерного товариства «САД» [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень представник відповідача посилалась на те, що у автомобіля «Mercedes Benz 814» рульове керування автомобіля знаходилося у працездатному стані, при дослідженні гальмівної системи несправностей експлуатаційного характеру, які б могли вплинути на втрату працездатності системи не виявлено. Несправності виявлені під час огляду автомобіля [NUMBER] носять аварійний характер утворення та характерні для виникнення під час дорожньо-транспортної пригоди. Автомобіль «Mercedes Benz 814» пройшов державний технічний огляд у січні 2015 року і був визнаний технічно справним, що підтверджується протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу №00044-00059-15 від 22.01.2015 року. Відповідно до страхового полісу №АІ/2558147 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у період з 24.01.2015 року до 23.01.2016 року цивільно-правова відповідальність приватного акціонерного товариства «САД» за транспортний засіб «Mercedes Benz 814» державний номер [NUMBER] була застрахована в приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія» «Провідна» з лімітом відповідальності 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Представник відповідача вважає, що мала місце груба необережність з боку [PERSON], який керував несправним транспортним засобом без наявності у нього водійських прав, що встановлено вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 23.06.2016 року по справі №588/1517/15-к. На момент аварії автомобіль «ВАЗ-2104» з державним номером 15307 СК був технічно несправним, що підтверджується висновком експерта від 07.06.2015 року №51, в якому вказано, що технічні несправності гальмівної системи у вигляді відсутності регулятора тиску задніх гальм і важеля його приводу, виникли в ході експлуатації автомобіля під час проведення ремонтно-відновлюваних робіт до дорожньо-транспортної пригоди». Представник відповідача вважала, що вини приватного акціонерного товариства «САД» у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 29.03.2015 року і в результаті якого був пошкоджений автомобіль [NUMBER] немає, а груба необережність позивача сприяла виникненню шкоди. Третя особа [PERSON], представник третьої особи - приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» «Провідна» у судове засідання не зявилися, хоча повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, поважних причин неявки суду не повідомили (а.с.93, 96). Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що29 березня 2015 на автодорозі «Суми-Полтава» відбулось зіткнення автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди пасажир «ВАЗ-2104» - [PERSON] [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України. Указані обставини підтверджується вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 23 червня 2016 року (а.с.6-12). Сторони не спростовують ту обставину, що дорожньо-транспортна пригода сталася під час виконання [PERSON] своїх трудових обов'язків, який працював на посаді водія автотранспортних засобів у ПрАТ «САД». Зі страхового полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що у період з 24 січня 2015 року до 23 січня 2016 року, цивільно-правова відповідальність ПрАТ «САД» відносно автомобіля [NUMBER] була застрахована в ПрАТ СК «Провідна» з лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну 50000 грн., розмір франшизи - 0 грн.(а.с.42). Позивач володіє автомобілем марки ВАЗ 2104, 1986 року випуску, кузов (коляска) №ХТА210430G0060159, тип ТЗ легковий універсал-В, взятий на облік Миргородським МРЕВ з 12 січня 2001 року, державний номерний знак [NUMBER] підставі пункту 2.2 Правил дорожнього руху, зокрема, на підставі свідоцтва про реєстрацію автомобіль ІХС №278166, виданого Миргородським МРЕВ 12.01.2001 року, переданого його власником [PERSON], довіреності, якою [PERSON] був уповноважений користуватися та розпоряджатися належним [PERSON] автомобілем (а.с. 14,15). Ураховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Отже, позивач вправі вимагати відшкодування шкоди, завданої автомобілю, яким він володів на відповідній правовій підставі. Відповідно до вимог частини 1 статті 1188 ЦК Україна шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Отже, відповідно до змісту вищевказаних норм, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача. За зобов'язаннями, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе за одночасної сукупності зазначених юридичних фактів. Відповідно до положень 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як установлено судом на підставі вироку Тростянецького районного суду Сумської області від 23 червня 2016 року, який набрав законної сили,зіткнення автомобіля «Mercedes Benz 814» з державним номером ВМ 8990 АО під керуванням водія [PERSON], з автомобілем «ВАЗ- 2104» державним номером 15307 СК під керуванням водія [PERSON] відбулось внаслідок порушення водієм [PERSON]вимог п.10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України,які перебувають у прямому причинному звязку з подією та наслідками, що настали. Посилання відповідача на те, що з боку позивача мала місце груба необережність, що сприяла виникненню шкоди чи збільшенню її розміру внаслідок того, що останній керував автомобілем без водійського посвідчення та технічно несправним автомобілем, є необґрунтованими, оскільки указані обставини, на які посилається відповідач, не перебувають у причинному звязку із наслідками, що настали, що встановлено вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 23 червня 2016 року. Згідно з вироком суду під час судового розгляду не установлено доказів виїзду автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] на зустрічну смугу руху в стані заносу в результаті втрати курсової стійкості керованого ним транспортного засобу. Згідно з варіантом № 2 розвитку подій висновку експерта від 31.07.2015 року № 113, покладено в основу вироку Тростянецького районного суду Сумської області від 23 червня 2016 року,позивач [PERSON] порушив пункти 2.3а, 31.1 та 31.4.1а Правил дорожнього руху України, які не перебувають у причинному звязку з виниклою дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками. При цьому [PERSON] не мав технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди(а.с.55-57). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не доведено вини позивача (умислу чи необережності) у дорожньо-транспортній пригоді, наявності причинного звязку між його діянням та наслідками, що настали. Натомість позивачем доведено сукупність правових підстав цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяну йому матеріальну шкоду, виходячи з таких мотивів. На момент дорожньо-транспортної пригоди 29.03.2015 року [PERSON], який засуджений вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 23 червня 2016 року за частиною 2 статті 286 КК України, перебував у трудових відносинах з відповідачем [PERSON] «САД». Статтею 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обовязків. [PERSON], за обставин встановлених судом, не несе відповідальності за завдану ним шкоду, оскільки такий обовязок відповідно до статті 1172 ЦК України виникає у юридичної особи, в якій він працював, тобто ПрАТ «САД». Відповідний висновок узгоджується з розясненнями викладеними у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно з якими не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. З огляду на викладене, суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що вини ПрАТ «Сад» у дорожньо-транспортній пригоді немає, оскільки ураховуючи наявність вини [PERSON] у заподіянні матеріальної шкоди позивачу, саме відповідач несе цивільно-правову відповідальність за шкоду, яка заподіяна його працівником. Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження по визначенню суми матеріального збитку №130 від 24.12.2016 року, наданого судовим експертом - авто [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 29449,00 грн., який визначено на рівні ринкової вартості транспортного засобу, оскільки вартість відновлювального ремонту не є меншою за його ринкову вартість (а.с.16-18). Відповідно до калькуляції №130 від 12.12.2016 року вартість ремонту транспортного засобу ВАЗ-2104 складає 58191,56 грн. (а.с.20-25). Відповідач розмір матеріальної шкоди заподіяного позивачу як володільцю автомобіля моделі ВАЗ 2104 з державним номером 15307 СК, визначений експертом автотоварознавцем [PERSON] не спростовано належними та допустимими доказами. За змістом пункту 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки» якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди повинен визначатись за ринковою вартістю указаного транспортного засобу 1986 року випуску на момент пошкодження, тобто у сумі 29449 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами статей 133, 141 ЦПК України. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (частина 6 статті 141 ЦПК України). Оскільки згідно з пунктом 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, звільняються від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved