Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідач є чоловіком її доньки та батьком [PERSON], [INFO]. [INFO] року її донька [PERSON] померла. Через два місяці після смерті доньки, відповідач залишив дитину у неї та поїхав. З того часу, відповідач життя дитини не цікавиться, ухиляється від участі у вихованні та утриманні своєї доньки. Відповідач тривалий час з дитиною спільно не проживає, з дитиною не спілкується і не цікавиться її життям та вихованням. Зазначила, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по та не приділяють доньці батьківської уваги та турботи. Вважає, що відповідач не виконує покладені на нього обов'язки по вихованню дитини, а тому просить позбавити його батьківських прав відносно доньки. Також просить встановити опіку над малолітньою [PERSON] та призначити її опікуном дитини. Стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 18.03.2017 року у даній справі відкрите провадження та справа призначена до розгляду на 03.11.2017 року. 03.11.2017 року відповідач подав суду відзив на позов в якому заперечив позов у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач послався на те, він не покидав дитину. Після смерті його дружини (доньки позивача), позивач відмовилася віддавати йому доньку. Він постійно спілкується та відвідує доньку, вона його знає та ставиться як до батька. Він купує для доньки речі та переказує кошти для її утримання. Він хоче забрати доньку, щоб вона мешкала з ним. 03.11.2017 року судом розпочатий розгляд справи по суті та у судовому засіданні оголошено перерву у зв'язку з викликом свідків та неподанням Службовою у справах дітей висновку відповідно до ст 19 СК України. Розгляд справи призначено на 25.01.2018 року. 25.01.2017 року судом продовжено розгляд справи по суті, допитано свідків. За клопотанням 3-ї особи у судовому засіданні оголошено перерву до 15.03.2018 року для подання Службою у справах дітей СМР відповідного висновку. 15.03.2018 року Службою у справах дітей СМр подано до суду висновок в порядку ст 19 СК України. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Позивач також пояснила суду, що після смерті доньки відповідач поїхав працювати. Першій рік він приїздив, дзвонив, гуляв з дитиною, допомагав грішми за можливості. Пояснила, що її донька має двох дітей: доньку від першого шлюбу та спільну з відповідачем дитину - доньку [PERSON]. Обидві онуки мешкають разом з нею та їх неможна розділяти. Відповідач не просив, щоб вона повернула йому донька, але вона просила щоб батько не забирав доньку від неї. Їй необхідно працювати, але вона самостійно не може здійснювати належний догляд за дітьми. Відповідач залишив їй банківську картку та усі виплати у зв'язку з народженням дитини отримувала вона. Відповідач інколи приїздить та інколи переказує кошти, але не цікавиться донькою. Зазначила, що вона не бажає віддавати доньку батьку та не буде її віддавати йому. В судовому засіданні відповідач позов заперечив та пояснив, що він хотів забрати доньку, але позивач її йому не віддавала. Він хоче жити з дитиною та займатися нею. Пояснив, що дійсно він не систематично переказував кошти позивачу для утримання своєї доньки. Зазначив, що позивач не дає можливості забрати доньку, яка зараз мешкає у позивача зі своєю старшою сестрою, донькою його дружини від іншого шлюбі. Представник Служби у справах дітей Сумської міської ради підтримала наданий письмовий висновок щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Вказала на те, що опіку над малолітньою [PERSON] може бути встановлена лише в разі позбавлення відповідача батьківських прав та за умови, що позивачем будуть подані необхідні документи для призначення її опікуном. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані суду докази справи, вважає що позов не обґрунтований з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач є матір'ю [PERSON]. [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем та вони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON], яка є донькою позивача та матір'ю малолітньої [PERSON], померла [INFO] року. Також встановлено, що [PERSON] має старшу сестру [PERSON], [INFO], матір'ю якої є [PERSON]. Після смерті [PERSON], відповідач залишив доньку з бабусею та виїхав за межі м. Суми на роботу. В даний час, [PERSON] разом з сестрою мешкають у своєї бабусі, позивача у даній справі. Вказані обставини визнані сторонами у судовому засіданні та доказуванню не підлягають. З пояснень позивача вбачається, що відповідач надавав їй допомогу на утримання своє доньки, але така допомога була не систематичною та достатньою. Окрім того, батько дитини не приділяє доньці належною батьківської уваги. Відповідач підтвердив те, що дійсно він не систематично надавав матеріальну допомогу, але вживав заходів щодо утримання своє доньки та на підтвердження чого надав копії квитанції про переказ коштів. З пояснень свідка [PERSON] судом встановлено, що позивач її матір'ю. [PERSON] з народження мешкає з нею та позивачем. Також з ними мешкають рідна сестра [PERSON] - [PERSON] та її син. Вихованням дитини займається вона та позивач. Батько інколи відвідує доньку, телефонує систематично. Утриманням дитини займається вона та позивач. Відповідач періодично перераховує кошти на утримання дитини (буває що раз на місяць, буває декілька разів на місяць). В грудні 2017 року дитина потрапила у лікарню, вона зателефонувала відповідачу і відповідач переказав 1000 грн. Відповідач потім телефонував та цікавився станом доньки. Коли приїздить гуляє з дитиною, купує речі. При зустрічах відповідач гарно ставиться до доньки. Відповідач не вимагав, щоб доньку передали йому на виховання. Відповідач передав свою банківську картку на яку перераховуються кошти на утримання дитини позивачу. [PERSON] називає її мамою. [PERSON] (інша донька її сестри) гарно ставить до відповідача. Відповідач [PERSON] та [PERSON] не розділяє та добре ставить до них обох. Пояснила, що відповідач видав на ім'я позивача довіреність на виховання дитини. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що вона товаришує з [PERSON] . [PERSON] живе з позивачем та [PERSON], останню вона називає мамою. Відповідача знає, він інколи приїздить на свята до [PERSON] та [PERSON]. Зі слів [PERSON] знає, що відповідач переказує їй кошти на утримання своє доньки. Коли дитина хворіла та була у лікарні батько навіть не приїхав. Дитина добре ставиться до відповідача, але називає [PERSON] чи папа [PERSON]. Інша дівчина - [PERSON], називає відповідача татом. Відповідач завжди спілкується з [PERSON] та з [PERSON]. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що відповідач його племінник. Відповідач приїздить до доньки приблизно раз на місяць на 2-3 дні. Коли приїздить живе у нього. Він не бачив щоб відповідач зловживав алкогольними напоями. Він також раніше ходив до дітей, але його образили та він перестав ходити. З пояснень позивача та відповідача вбачається, що позивач, яка є бабусею двох дівчат, не бажає їх розлучення та не бажає віддавати доньку [PERSON] відповідачу. З наведених доказів та пояснень самою позивачки судом встановлено, що батько любить свою доньку, бажає жити з нею однією сім'єю та займатися її вихованням. В той же час, між сторонами виникли дещо недоброзичливі стосунки, у зв'язку з чим відповідач в певній мірі самоусунувся від участі у вихованні дитини та, головне, відповідач мешкає окремо від своєї доньки, переклавши свій обов'язок щодо виховання дитини на бабусю. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини та фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положеннями п.2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як зазначено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2003 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В той же час, п.п.15, 18 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2003 року № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. З урахуванням наведених вище обставин (зокрема, щодо тривалості окремого проживання відповідача від дитини та самоусунення від виконання свого обов'язку з виховання доньки, відсутності доказів будь-якого шкідливого впливу поведінки батька на доньку, постійно участі батька в утриманні дитини та його бажання бути батьком для своєї доньки), суд з урахуванням думки органу опіки та піклування (а.с. 60-61) вважає, що на даний час недоцільне позбавляти відповідача батьківських прав відносно доньки, але відповідача слід попередити про необхідність зміни ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ст 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. В той же час, суду не надано належних доказів на підтвердження того факту, що дитина позбавлена батьківського піклування. [PERSON] має батька, якій має можливість та бажання жити з донькою та займатися її вихованням. Законом (ст 180 СК України) визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В той же час, з вимогою по стягнення аліментів може звернутися той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст 181). З наведеного слідує, що [PERSON], яка не є матір'ю дитини чи її законним представником, не має права заявляти вимогу про стягнення аліментів на утримання малолітньої [PERSON] на свою користь. При цьому слід зазначити, що, як пояснила свідок [PERSON], фактично інтереси дитини позивач представляє на підставі довіреності, яку видав відповідач. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог, але відповідача слід попередити про необхідність зміни ставлення до виховання доньки та покласти на службу у справах дітей обов'язок із здійснення контролю за виконанням відповідачем батьківських обов'язків. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed