Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивач (Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Укрсоцбанк») звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за укладеним сторонами кредитним договором та наявність значної заборгованості, яку позивач просить стягнути разом з іншими, передбаченими договором та законом платежами. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.12.2007 року між сторонами був укладений договір кредиту № 384/122/07-Ж, умови якого відповідачем-1 порушуються і станом на 29.12.2015 року заборгованість по кредитному договору складає 52563 (п'ятдесят дві тисячі п'ятсот шістдесят три) доларів США 98 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ (23,8075) на 29.12.2015 року становить 1 251 416 (один мільйон двісті п'ятдесят одна тисяча чотириста шістнадцять) грн. 04 коп. 18.04.2016 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», [PERSON] про визнання договорів недійсними, в якій позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначив, що 06.12.2007 року між ним та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 384/122/07-Ж. Відповідно до умов даного договору банк надав йому споживчий кредит у сумі 65000 доларів США для придбання житлового приміщення, а саме двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 05.12.2033 року. Для забезпечення виконання зобов'язань по даному кредитному договору, 06 грудня 2007 року між [PERSON] та банком укладено договір іпотеки, згідно з яким, він передав в іпотеку вказане житлове приміщення. Також в забезпечення виконання цього кредитного договору між кредитором і [PERSON] укладений договір поруки. Внаслідок грубого порушення кредитором норм чинного законодавства і норм суспільної моралі, у позивача за зустрічним позовом з'явилась заборгованість з кредитним договором. Відповідач за зустрічним позовом, скориставшись тяжкою для позивача [PERSON] обставиною, а саме загрозою спричинити своєю бездіяльністю втрату значних коштів, які до того ж були позичкові, надав на підпис договір, який містив вкрай невигідні для нього умови. В зв'язку з чим позивач за зустрічним позовом просить визнати недійсним та таким, що вчинений внаслідок нечесної підприємницької практики кредитний договір № 384/122/07-Ж від 06.12.2007 року; визнати недійсним договір іпотеки № 04/1-909 від 06.12.2007 року; в порядку застосування недійсності договору іпотеки № 04/1-909 від 06.12.2007 року 6.1. виключити з Державного реєстру іпотек запис про державну реєстрацію договору іпотеки № 04/1-909 від 06.12.2007 року, 6.2. виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис № 16941149 від 06.12.2007 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки 04/1-909 від 06.12.2007 року. Представники позивача по первісному позову в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримали повністю, просили їх задовольнити, позовні вимоги зустрічного позову не визнали, подали до суду заперечення на позовну заяву, в якій просили відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви в повному обсязі. Відповідач по первісному позову в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнав, підтримав зустрічну позовну заяву та просив задовольнити позовні вимоги зустрічної позовної заяви. Представник відповідачів по первісному позову [PERSON] в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнав, підтримав зустрічну позовну заяву. Зазначив, що відповідач вчасно здійснював необхідні платежі, достроково погасив частину заборгованості, однак, банк (з незрозумілих підстав) шляхом відкриття зайвих рахунків (без погодження із відповідачем) здійснював зарахування коштів на відсотки та інші платежі, окрім основної суми боргу. В результаті цих неправомірних дій банком було порушено законодавство про захист прав споживачів та останні роки сума заборгованості суттєво зросла, оскільки банком вчинялись дії не на користь клієнта (відповідача), а виключно в інтересах банку. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 06.12.2007 року між Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту № 384/122/07-Ж, згідно із яким позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 65000 доларів США, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 05.12.2033 року. Відповідно до змін до установчих документів, здійснених на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року з № 514-VI, АКБ «Укрсоцбанк» надалі іменоване Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Вказаний кредитний договір був укладений в письмовій формі, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 1055 ЦК України. Також між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Договір поруки, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язується перед Кредитором солідарно відповідати за виконання відповідачем [PERSON] у повному обсязі зобов'язань за договором кредиту, а саме: повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту. Статтею 525 ЦК України встановлюється, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Визначено ст. 554 ЦК України, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, відповідно поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Всупереч вимогам кредитного договору, відповідачами не було виконано належним чином свої зобов'язання за кредитним договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Розрахунком заборгованості підтверджується факт отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів від позивача та невиконання останнього умов договору. Згідно з вказаними матеріалами справи наявність боргу за кредитним договором складає 52563,98 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (23,8075) на 29.12.2015 року становить 1251416,04 гривень, з них: сума заборгованості за кредитом - 44148,24 доларів США; сума заборгованості за відсотками - 6707,18 доларів США; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 1708,56 доларів США. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 30.06.2016 року призначено по цивільній справі судово-економічну експертизу. Згідно з висновком старшого судового експерта лабораторії економічних досліджень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Матвієнко-Димури П.М. за результатами проведення судово-економічної експертизи № 18356/16-45 від 24.03.2017 року встановлені такі обставини. По першому питанню: наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника перед банком (по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу) відповідає умовам укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] кредитного договору № 384/122/07-Ж від 06.12.2007 року та розрахунковим документам, що стосуються видачі та погашення кредиту за цим договором. По другому питанню: метод нарахування банком процентів за користування кредитом визначається умовами кредитного договору, що укладається між банком (кредитором) і позичальником. По третьому питанню: фактичне нарахування відсотків за користування кредитом відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору № 384/122/07-Ж від 06.12.2007 року. По четвертому, п'ятому, шостому, сьомому питанням: питання не відноситься до компетенції судового експерта-економіста. Таким чином, суд вважає, що первісний позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості заявлений правомірно, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, доведені матеріалами справи і підлягають задоволенню. Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», [PERSON] про визнання договорів недійсними, суд виходить з таких обставин. В зустрічній позовній заяві позивач [PERSON]як на обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що у кредитному договорі не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, також вказував що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності. Відповідно до статей 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Як встановлено ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що кредитний договір укладений сторонами за взаємною згодою, відповідно до вимог закону. Кредитний договір укладений в письмовій формі, при укладенні між сторонами досягнуто згоди щодо всіх умов договору. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним кредитного договору. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем по зустрічному позову [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, а отже дана позовна вимога не підлягає задоволенню. За таких обставин всі інші позовні вимоги за зустрічною позовною заявою (як похідні) також не підлягають задоволенню. Крім того, суд не вбачає підстав для прийняття заяви позивача за зустрічним [PERSON] про доповнення до позовних вимог, оскільки дана заява подана позивачем під час розгляду справи по суті, та по своїй суті містить нові позовні вимоги (зміна предмету позову). Враховуючи всю сукупність досліджених в ході судового розгляду доказів та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а зустрічний позов задоволенню не підлягає. Позивач по первісному позову поніс витрати при зверненні до суду, а тому дані витрати, відповідно до статті 88 ЦПК України повинні бути стягнуті з відповідачів по первісному позову.

Outcome: approved