Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Відповідно до укладеного договору № б/н від 10.12.2011 року [PERSON] 10.12.2011 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти , яка додається до позову), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Взяті на себе зобовязання за кредитним договором та угодою ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідач, в свою чергу, не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором Відповідач станом на 31.01.2015 року має заборгованість - 13754,62 грн., яка складається з наступного: - 4853,48 грн. - заборгованість за кредитом; - 6251,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1518,15 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн.; штраф (фіксована частина). - 631,17 грн.; - штраф (процентна складова). В судовому засіданні представником відповідача [PERSON] було надано зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору б/№ від 10.12.2011 року. В обґрунтування позову остання посилалися на те, що відповідно до абзацу першого позовної заяви від 03.03.2015 р., позивач зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.12.2011 року [PERSON] 10.12.2011 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Але, жодного кредитного договору відповідач не укладав з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується саме відсутністю у позивача такого оформленого договору. Отже, жодного підписаного відповідачем з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договору, в якому зазначалися би розмір та умови кредитування, не існує. До позовної заяви позивач додав копію «Анкети - заявления о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в Приватбанке» (надалі за текстом - Анкета), на який посилається в підтвердження укладання кредитного договору, але матеріали цивільної справи не містять документ, що підтверджує повноваження особи, яка з боку позивача підписала Анкету. Більш того, згідно до зазначеної Анкети, підпис особи з боку позивача має місце не як підтвердження укладання кредитного договору з боку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а лише підтверджує те, що працівником позивача перевірені відомості відносно відповідача, а саме: «Правильность и достоверность ведомостей мною проверены, идентификация клиента проведена согласно Порядку идентификации клиентов при открытии счетов и выпуске платежных карт». Вище зазначений рядок Анкети підтверджує й той факт, що відповідач мав на меті не отримання кредиту, а відкриття банківського рахунку. Також вказує, що відповідач не був ознайомлений з «Условиями и Правилами предоставления банковских услуг в ПриватБанке», витяг яких доданий до позовної заяви. Окрім вище наведеного, позивач за позовною заявою просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитом, заборгованість за пенею та комісією, штрафи. На підтвердження позовних вимог позивач додає копію розрахунку заборгованості, знов таки, виходячи з неіснуючого договору № б/н від 10.12.2011 року, станом на 31.01.2015 року. Як вказує відповідач в своєму позові, він декілька років не користується послугами позивача, яким чином була нарахована пеня та штрафи незрозуміло. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Тому, просить суд постановити рішення і визнати недійсними положення пунктів 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4, 2.1.1.12.9, 2.1.1.3.5, 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг», затверджених наказом від 06.03.2010 р. № СП-2010-256, а також визнати недійсним Договір № б/н від 10.12.2011 р. В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк», надала до суду письмові пояснення по справі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила позов задовольнити, в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Представник відповідача - [PERSON] в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» просила відмовити з підстав, викладених у зустрічному позові, позов [PERSON] просила задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити, а в позові [PERSON] відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.12.2011 року [PERSON] 10.12.2011 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти , яка додається до позову), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Взяті на себе зобовязання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.01.2015 року має заборгованість - 13754,62 грн., яка складається з наступного: - 4853,48 грн. - заборгованість за кредитом;- 6251,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;- 1518,15 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:- 500,00 грн. штраф (фіксована частина);- 631,17 грн. - штраф (процентна складова). Вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором та іншими документами вказаними в додатках до позовної заяви. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Щодо зустрічного позову, суд відмовляє відповідачу із наступних підстав. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Також, дана стаття містить перелік несправедливих умов договору, який не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно до ст.203 ЦК України частин 1-3 зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вбачається з позовної заяви, представник [PERSON] вважає, що умови договору, укладеного між Банком та [PERSON] є несправедливими, оскільки відповідач декілька років не користується послугами позивача, яким чином була нарахована пеня та штрафи незрозуміло. Крім того, вказує, що жодного договору з позивачем, в якому зазначалися розміри і умови кредитування її довіритель не укладав. Проте, суд не може погодитись з даними доводами представника позивача, оскільки ним не доведено у судовому засіданні той факт, що під час укладання вищезазначеного договору б/н від 10.12.2011 року було допущено істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Наведені ним обставини не підтверджують даного порушення. Крім того, [PERSON] добровільно погодився на укладання спірного договору б/н від 10.12.2011 року особисто отримував кредитну картку (а.с. 101-104), корисутвався лімітом, встановленим на картці, проводив розріхуки та відповідні виплати, і, більш того, вносив гроші на данну картку, шляхом її поповнення, що знайшло своє підтвердження у виписці по рахунку (а.с. 129-141). Крім того, як пояснила представник [PERSON] [PERSON] її довіритель не оскаржував дій ПАТ КБ «Приватбанк» та не розірвав дану угоду за увесь період цього часу, отже, на думку суду, це також є доказом, що останній не вважав його несправедливим. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved