Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

Позиція сторін у справі У квітні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення майнової шкоди у розмірі 25 089, 14 грн та моральної шкоди у розмірі 25 000, 00 грн, спричиненої внаслідок ДТП. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що з вини відповідача сталася ДТП. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав значні пошкодження, у зв`язку з чим необхідно було проводити відновлювальний ремонт, вартість якого склала 282 560, 56 грн, що більше за ринкову вартість його автомобіля у розмірі 237 193, 84 грн. Відповідно до звіту № 1397 віл 04 липня 2019 року вартість автомобіля позивача у пошкодженому стані становить 112 104, 70 грн. Таким чином розмір матеріального збитку, завданого [PERSON] становить 125 089, 14 грн (237 193, 84 грн - 112 104, 70 грн). Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП була застрахована із лімітом відповідальності страховика у розмірі 100 000, 00 грн, а відтак останній має відшкодувати різницю між розміром матеріального збитку та лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну, що становить 25 089, 14 грн. Крім того, позивач зазначив, що моральна шкода, завдана протиправними діями відповідача у стані алкогольного сп`яніння, за його внутрішнім переконанням становить 25 000, 00 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та в заочному порядку. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву суду не надав, обставини викладені у заяві представника відповідача про відкладення розгляду справи визнані судом неповажними. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і сторона позивача не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. [PERSON] 22.04.2019 о 23 год. 10 хвилин, в м. Києві по Набережному шосе 12, керуючи автомобілем «Джилі», державний номерний знак [NUMBER] , під час випередження, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «Субару» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався праворуч. Водій [PERSON] порушив п.13.3 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження Постановою Печерського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року у справі № 757/24357/19-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124 та 130 КУпАП. У вказаній постанові встановлено, що вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується достатніми, належними та допустимими доказами по справі. За приписами частин четвертої, шостої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ № АМ4093673, виданого ПрАТ «Київський страховий дім» на забезпечення ТЗ Gelly MR7151/A р/н [NUMBER] , дійсного на дату ДТП ліміт відповідальності страховика встановлено у розмірі 100 000, 00 грн. Відповідно до звіту № 1397 віл 04 липня 2019 року відновлювальний ремонт автомобіля позивача складав 282 560, 56 грн, ринкова вартість автомобіля у становила 237 193, 84 грн, а вартість автомобіля позивача у пошкодженому стані становила 112 104, 70 грн. Таким чином розмір матеріального збитку, завданого [PERSON] становить 125 089, 14 грн (237 193, 84 грн - 112 104, 70 грн). Позиція суду та оцінка аргументів сторін Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Судом встановлено, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує встановлений ліміт страхового відшкодування, а тому суд дійшов висновку про те, що з відповідача як з винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між реальними збитками та лімітом страхового відшкодування, що становить 25 089, 14 грн (125 089, 14 грн - 100 000, 00 грн). Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до моральних страждань. Враховуючи те, що автомобіль «Субару Форестер», державний номерний знак [NUMBER] , був єдиним транспортним засобом позивача, внаслідок протиправних дій відповідача, вчинених у стані алкогольного сп`яніння, автомобіль зазнав пошкоджень такого ступеня, що його відновлення є недоцільним, будь-якої компенсації відповідач не надав, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 25 000, 00 грн. За правилами статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також судові витрати у розмірі 840, 80 грн судового збору та 9 500, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу, що в сумі становить 10 340, 80 грн.

Outcome: approved