Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з [PERSON] був укладенийкредитний договір № 761/4-227, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 9\~748 ,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 10 лютого 2014 року. Згодом між сторонами були укладені додаткова угода № 1, якою відсоткова ставка була зменшена до 11,5 % річних, додаткова угода № 2, якою відсоткова ставка підвищена до 12, 5 % річних та додаткова угода № 3, відповідно до якої позичальнику додатково надано 215, 64 доларів США на поточні потреби зі сплатою 12, 5 % річних. В забезпечення виконання зобовязань між банком та [PERSON] був укладений договір поруки. Оскільки відповідачами не було своєчасно надано банку грошові кошти для погашення боргу за кредитом, станом на 10 липня 2015 року заборгованість складає 15\~764, 93 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10 липня 2015 року складає 344 435 грн. 01 коп., просить стягнути борг по договору та судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні. Свої заперечення мотивує тим, що його син отримував кредит у грн., а не дол. США, тому відсутні підстави для повернення його у валюті. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення зявившихся учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 525-526, 530, 1054 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, тому позичальник зобовязаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Як було встановлено під час розгляду справи, відповідно до кредитного договору № 761/4-227 від 12.02.2007 року, відповідач [PERSON] отримав кредит на придбання автомобіля у розмірі 9\~748, 00 дол. США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 13,00% річних зі строком погашення основної суми заборгованості до 10 числа кожного місяця, починаючи з березня 2007 року, рівними частинами по 116, 00 доларів США, а в останній місяць, до 10 лютого 2014 року 120, 00 доларів США з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 10 лютого 2014 року ( а. с.8). 18 вересня 2007 року між сторонами укладена додаткова угода № 1, згідно якої відсоткова ставка за користування кредитом було зменшена до 11, 5 % річних та встановлено інший порядок погашення заборгованості: до 16 числа кожного місяця, починаючи з вересня 2007 року (а. с 10). 14 листопада 2008 року додатковою угодою № 2 до кредитного договору збільшено відсоткову ставку з 11, 5 % до 12, 5 % річних, яка починає діяти з 17.11.2008 року (а.с.11). Додатковою угодою № 3 від 22 липня 2009 року позичальнику було додатково надано 215, 64 доларів США на поточні потреби зі сплатою 12, 5 % річних (а. с. 12). З метою забезпечення повернення позичальником кредиту до 10 лютого 2014 року, 20 лютого 2007 року між банком та [PERSON] укладений договір поруки № 761/4-228 (а.с.13). Відповідно до п 3.3.7 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов'язаний сплатити винагороду за користування кредитом в порядку, визначеному п.2.4., 2.5. цього Договору; П. 3.3.8. кредитного договору встановлено, що Позичальник зобов'язаний повернути в повному обсязі кредит з нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими фактичними санкціями у термін, визначений п. 1.1. договору, а саме до 10 лютого 2014 року. Згідно до п. 4.1. кредитного договору, у разі прострочення строків сплати відсотків визначених п. 2.4 цього договору, а також строків повернення кредиту визначених п.1.1, п. 2.6.3., 3.2.3., 4.3., 5.4. цього договору позичальник сплачує пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ що діє у цей період. Згідно розрахунку наданого банком, останній платіж погашення простроченої заборгованості в сумі 40, 62 доларів США був проведений 30 квітня 2009 року (а. с. 6-7). Інших відомостей щодо сплати заборгованості відповідачем надано не було. В результаті порушення умов кредитного договору станом на 10.07.2015 року утворилася заборгованість у сумі 15\~764, 93 доларів США, що станом на 10.07.2015 року за курсом НБУ еквівалентно 344\~435, 01 грн., а саме: 1. заборгованість за кредитом 7023 (сім тисяч двадцять три) дол. США 02 цента, що еквівалентно 153 440,16 грн.; 2. заборгованість за відсотками 4 653 (чотири тисячі шістсот п'ятдесят три) дол. США 49 центів, що еквівалентно 101 670,18грн.; 3. пеня за несвоєчасне повернення кредиту 2 770 (дві тисячі сімсот сімдесят) дол. США 39 центів, що еквівалентно 60 527, 88грн.; 4. пеня за несвоєчасне повернення відсотків 1 318 (тисяча триста вісімнадцять ) дол. США 04 цента, що еквівалентно 28 796, 80грн.; Доказів погашення боргу відповідач [PERSON] суду не надав. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за субєктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи відповідачів про те, що кредитні кошти були отримані не у дол. США а у національній валюті, оскільки саме в національній валюті був придбаний автомобіль відповідача, на купівлю якого він отримував кредит. Згідно умов кредитного договору п. 1.1 кредит [PERSON] наданий у дол. США, заява на видачу готівки свідчить про те, що [PERSON] мав бажання отриманти кредит у еквіваленті дол.. США ( а. с. 15), в подальшому всі додаткові угоди передбачають оплату кредиту також у дол. США. Доводи відповідача про те, що банком при укладанні договору були вчинені певні дії всупереч діючому законодавчу та ліцензії НБУ, не знайшли підтвердження в судовому засіданні, оскільки кредитний договір відповідачами не оспорювався, вживалися заходи до його виконання, що свідчить про згоду з його умовами. Згідно договору поруки поручитель зобовязується солідарно відповідати перед кредитором за невиконання позичальником зобовязань, що виникли з кредитного договору. Однак, враховуючи правові висновки, що висловлені Верховним Судом України в постановах від 21 травня 2012 року по справі № 6-88цс11 та від 03.02.2016 року по справі № 6-1599 цс15 при вирішенні питання про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором суд має перевірити чи не припинений договір поруки, при цьому звернення поручителя до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, не є необхідним. Відповідно до п. 6.2 договору поруки визначено, що він діє до повного виконання всіх вимог, забезпечених порукою (а. с. 14). За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої статті 251 та частини першої статті 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Отже, умови договору поруки про її дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не означають встановлення строку припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя З кредитного договору слідує, що кінцевим терміном погашення основної суми заборгованості є 10 лютого 2014 року. Досудові вимоги поручителю не направлялися. Позивач звернувся до суду з вимогами до позичальника та поручителя 17 серпня 2015 року. Оскільки такі вимоги були заявлені до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання основного зобовязання, у силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинилась. З урахуванням викладеного, є підстави для ухвалення рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідача [PERSON] вищевказаної суми заборгованості на користь позивача, а в задоволенні вимог до поручителя [PERSON] належить відмовити в силу припинення договору поруки. Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, відповідач повинен відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати, повязані з розглядом даної справи, а саме 3 444 грн. 93 коп. судового збору.

Outcome: partial