Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивач у серпні 2018 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 12.10.2010 року [PERSON] отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач порушив умови Кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, в звязку з чим станом на 31 травня 2018 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 25749,40 грн., що складається з: 2457,47 грн. заборгованість за кредитом, 17939,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3650,00 грн. пеня та комісія, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1202,35 грн. штраф (процентна складова). Просив суд, стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 25749,40 грн., за кредитним договором б/н від 28.11.2012 року, судові витрати по справі у розмірі 1762,00 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про те, що він просить розглядати справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 12 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б\\н який складається із анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата підписання позичальником заяви. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно заяви відповідач отримав кредитну картку «Універсальна», валюта гривня, сума кредитного ліміту 5000,00 грн.,базова процентна ставка 3,0% на місяць, порядок погашення заборгованості по кредиту може проводитися шляхом внесення коштів на карту або шляхом списання коштів з дебетної карти. 14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено найменування позивача з Публічне акціонерне товариства Комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Право кредитора, в даному випадку, вимагати від боржника повернення кредиту, передбачене ст. 1050 ЦК України. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6 умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 1.1.2.7 умов та правил надання банківських послуг власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії. Відповідно до п. 2.1.1.12.9 правил користування платіжною карткою, боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в банку в тому числі з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань. Відповідно до п. 2.1.1.12.11 правил користування платіжною карткою, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. Відповідач неналежно виконував умови договору. Згідно з розрахунком банку станом на 31 травня 2018 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 25749,40 грн., що складається з: 2457,47 грн. заборгованість за кредитом, 17939,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3650,00 грн. пеня та комісія, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1202,35 грн. штраф (процентна складова). Щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3650,00 грн., суд керується наступним: Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (стаття 215 ЦК України). За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є\~ вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже,\~ послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. З цих підстав суд приходить до висновку про те, що умова кредитного договору щодо встановлення комісії суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, банк не може встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку за дії, які не є послугою банку. До таких самих висновків прийшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року, визнавши умову кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості нікчемною. Враховуючи, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо розмежувати суму нарахованої комісії та пені, суд позбавлений можливості задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми пені та комісії у розмірі 3650,00 грн. Крім того, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, у зв'язку зі стягненням з відповідача суми штрафу одночасне застосування штрафу й пені буде суперечити положенням\~статті 61 Конституції України, якою заборонено подвійну цивільно-правову відповідальність за одне і те саме порушення. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача становитиме 22 099,40 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 1762 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial