Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач фізична особапідприємець [PERSON] (с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області) звернувся до суду з позовом, та, відповідно до уточненої позовної заяви, що надійшла до суду 04.08.2017р., просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, що розташована на території Лозівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, площею 5, 60 га, кадастровий номер 1223882000:01:001:0039, укладений 10.04.2017 року між [PERSON] та Приватним підприємством «Октан-Плюс», право оренди землі за яким зареєстровано державним реєстратором приватним нотаріусом [PERSON], Покровський районний нотаріальний округ Дніпропетровської області 03.05.2017 року, індексний номер 35017213. Позовні вимоги мотивовані тим, що оспорюваний договір оренди землі не відповідає вимогам закону, оскільки був укладений до закінчення строку дії договору оренди, укладеного в 2010 році між позивачем та відповідачем-2, а отже є таким, що суперечить вимогам законодавства України. Позивач просить на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України визнати недійсним спірний договір оренди землі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на те, що оспорюваний договір суперечить вимогам цивільного, земельного законодавства, а також Закону України «Про оренду землі» з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначивши що зміст спірного договору оренди землі повністю відповідає вимогам чинного законодавства, був укладений з дотриманням всіх норм чинного законодавства. Крім того, спірний договір оренди протягом своєї дії виконувався з боку відповідача-1 належним чином, всі істотні умови договору при його підписанні було досягнуто, договір підписано та скріплено печаткою, форма договору є типовою, реєстрація договору здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, отже підстави для визнання договору недійсним відсутні. Відповідач-2 в судове засідання не зявилась, направила до суду заперечення проти позову, посилаючись на те, що вона договір оренди земельної ділянки з фізичною особою-підприємцем [PERSON] не укладала. Просила справу розглянути у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в 2010 році між [PERSON] (в подальшому [PERSON]) [PERSON] (в подальшомуорендодавець) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (надаліорендар) укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Лозівської сільської ради (п. 1. Договору). Згідно п. 2. Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 5,6 га ріллі. Відповідно до п. 8 Договору договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: 3% від вартості земельної ділянки або натуральній формі: зернові - 1 000 кг, насіння соняшника - 200 кг, цукор - 50 кг (п. 9 Договору). Згідно п. 11 Договору орендна плата вноситься у такі строки: до 31.12. поточного року. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами (п. 12 Договору). Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у тижневий строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі (п. 20 Договору). Згідно п. 42. Договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Цей договір укладено у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з них знаходиться у орендодавця, другий в орендаря, третій в архіві Петропавлівського районного відділу земельних ресурсів. Невідємними частинами договору є: заява, схема земельної ділянки, акт приймання-передачі обєкта оренди, копія Державного акту. Договір зареєстрований у Петропавлівській районній філії Дніпропетровського регіонального центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.08.2011 року. Зазначена земельна ділянка на підставі Державного акту на право приватної власності серії І-ДП № 021998 від 25.03.2002 року належить [PERSON] (а.с. 6-7). Водночас судом також встановлено, що 10.04.2017 року між [PERSON] (в подальшомуорендодавець) та Приватним підприємством «Октан-Плюс» (надаліорендар) укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Лозівської сільської ради (п. 1. Договору). Згідно п. 2. Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 5,6000 га. Кадастровий номер 1223882000:01:001:0039 (п. 3 Договору). Договір укладено на 7 років (п. 6 Договору). Згідно п. 26. Договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] зареєстровано вказаний договір 26.04.2017 року (а.с. 49). Позивач вважає, що договір оренди землі, укладений 10.04.2017 року між [PERSON] та Приватним підприємством «Октан-Плюс», суперечить вимогам цивільного, земельного законодавства, а також Закону України «Про оренду землі», що є підставою для визнання його недійсним, що і є причиною спору. Частина 1 статті 3 ЦПК України зазначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 10 ЦПК України). Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Отже, сторони по справі перебувають у цивільно-правових відносинах, врегульованих договорами оренди земельних ділянок. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення правовідносин між сторонами, зокрема, є угоди. Так, позивач та відповідач-2 на час розгляду справи в суді перебувають у цивільно-правових відносинах, врегульованих договором оренди земельної ділянки, зареєстрованого у Петропавлівській районній філії Дніпропетровського регіонального центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.08.2011 року. За відомостями Управління Держгеокадастру у Петропавлівському районі на земельну ділянку чинний договір оренди між ПП [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований відділом Держкомзему у Петропавлівському районі від 09.08.2011 року за реєстраційним номером 122385514000486 на земельну ділянку, розташовану на території Лозівської сільської ради за кадастровим номером 1223882000:01:001:0039 строком на 10 років. Між тим, інформація стосовно даного договору оренди земельної ділянки з невідомих причин не була перенесена до Національної Кадастрової Системи (а.с. 11). Відповідно до п. 8 Договору договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Отже, дія договору припиняється після закінчення строку, на який його було укладено. На час розгляду справи в суді вказаний договір є чинним, доказів щодо оспорювання вказаного договору сторонами не надано. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Частина 1 ст. 93 Земельного кодексу України зазначає, що право орендаря земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 95 Земельного кодексу України порушені права землекористувача підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Отже, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується сторонами по справі, спірний договір оренди було укладено 10.04.2017 року між [PERSON] та Приватним підприємством «Октан-Плюс» під час дії договору оренди на ту ж саму земельну ділянку, укладеного між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В статті 203 ЦК України зазначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Отже, укладення договору оренди щодо одного й того ж самого обєкту оренди під час дії договору оренди з фізичною особою-підприємцем [PERSON] є незаконним та порушує право позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку. Також слід зазначити, що суд критично ставиться до заперечень проти позову, наданих відповідачем-2, оскільки посилання відповідача-2 щодо не укладення нею договору оренди з позивачем по-перше, не підтверджується жодним доказом з її боку, по-друге, спростовуються матеріалами справи. Доказів на підтвердження своїх заперечень відповідачем-2 до суду не надано. На підставі викладеного, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved