Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовна заява мотивована тим, що 13 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке перейменовано в АТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №11313209000, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 56000,00 грн. З метою виконання зобов`язань за кредитним договором 13 березня 2008 року між банком та [PERSON] укладено Іпотечний договір, де предметом іпотеки є нерухоме майно: житлова квартира [ADDRESS] . Позивач виконав свої зобов`язання за Кредитними договорами №11313209000 від 13.03.2008, проте всупереч умов кредитного договору [PERSON] не здійснила своєчасне погашення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 69072,94 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 29699,86 грн., заборгованість прострочених процентів 176,88 грн., заборгованість нарахованих процентів 14422,30 грн; сума збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції 20109,90 грн., три проценти річних від простроченої суми 4664,00 грн. Згідно з умовами Розділу 4 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання , що забезпечено іпотекою за цим Договором. Пунктом 5.2 визначено спосіб звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом отримання Іпотекодержателем права продати Предмет іпотеки будь-якій особі. 21 вересня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК « Довіра та гарантія» було укладено Договір факторингу № 27, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №11313209000 від 13 березня 2008 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». На підставі вищевикладеного, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №11313209000 від 13 березня 2008 року у розмірі 69072,94 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - житлову квартиру [ADDRESS] , шляхом надання ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права на продаж предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі продажу в порядку, встановленому ст.. 38 Закону України «Про Іпотеку», за ціною встановленою за згодою між Іпотекодавцем і Іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, з урахуванням того, що представник позивач згоди на заочний розгляд справи не надав, суд вважає за можливе розглянути справи за відсутності учасників справи. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 09.08.2019 року справи прийнято до провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, приходить до переконання, що позовна заява за первісним позовом задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. \~\~ Частиною 1 статті 13\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із приписами статей 12,81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 13.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11313209000, згідно п. 1.1 якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 56000,00 грн., із терміном повернення 13.03.2008 року. З метою виконання зобов`язань за кредитним договором 13 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено Іпотечний договір, де предметом іпотеки є нерухоме майно: житлова квартира [ADDRESS] , що належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі продажу квартири, посвідченого 20.02.2004 року Першою селидівською державною нотаріальною конторою, за реєстровим №332, та зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 3804395. Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 23.04.2014 року на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму боргу за Договором про надання споживчого кредиту №11313209000 від 13.03.2008 в розмірі 34094,67 грн. 21 вересня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 27 про відступлення права вимоги за кредитними зобов`язаннями. Згідно з реєстром боржників право грошової вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №11313209000 від 13.03.2008 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , та за Договором Іпотеки від 13.03.2008 року між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Позивач виконав свої зобов`язання за Кредитними договорами №11313209000 від 13.03.2008, проте всупереч умов кредитного договору [PERSON] не здійснила своєчасне погашення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 69072,94 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 29699,86 грн., заборгованість прострочених процентів 176,88 грн., заборгованість нарахованих процентів 14422,30 грн; сума збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції 20109,90 грн., три проценти річних від простроченої суми 4664,00 грн. та на час розгляду справи не погашена. Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у\~зобов`язанні\~може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за\~правочином\~(відступлення права вимоги. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у\~зобов`язанні\~в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено\~договором\~або законом. Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання позичальником своїх кредитних зобов`язань, між позивачем і [PERSON] укладено Договір іпотеки від 13 березня 2008 року за умовами якого Іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно: житлова квартира [ADDRESS] . Ринкова вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 80061,00 грн. Пунктом 4.1.1 Розділу 4 Договору іпотеки від 13 березня 2008 року передбачено, що у разі не виконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з п. 4.2 Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі: 1) рішення суду; 2) виконавчого напису нотаріуса; 3) позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та вимог законодавства України; 4) з інших , передбачених законодавством України, підстав. Розділом 5 Договору іпотеки від 13 березня 2008 року визначено застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Так, п. 5.1 Розділу 5 Договору передбачає, що сторони домовились, що звернення стягнення на предмет іпотеки можу відбуватися шляхом позасудового врегулювання, на підставі та відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя , що містяться у Розділі 5 цього Договору. Під застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя , сторони розуміють ініціювання застосування Іпотекодержателем одного із наступних способів позасудового врегулювання спору (п. 5.2): 1) передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому законодавством України; 2) право Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Відповідно до п. 5.3 Розділу 5 Договору іпотеки звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору можу бути застосовано Іпотекодержателем в будь-якій момент звернення стягнення на Предмет іпотеки, але не пізніше набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення на Предмет іпотеки. При вирішенні даної справи суд враховує роз`яснення викладені у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (Провадження № 14-112цс19), та вважає за необхідне застосувати правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у даних правовідносинах, оскільки вони є аналогічним. Так, у постанові Верховного Суду зазначено, що спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним. Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16\~Цивільного кодексу (далі - ЦК) України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України). Відповідно до статей 12 і 33\~Закону України\~«Про іпотеку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставами звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки\~є:\~рішення суду,\~виконавчий напис\~нотаріуса або\~договір про\~задоволення вимог\~іпотеко держателя\~(частина\~третя статті\~33\~ Закону України «Про іпотеку»). З огляду на вказане Закон України\~«Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 33 Закону України «Про іпотеку») є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 33 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону. Відповідно до статей 12 і 33\~Закону України\~«Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Закон України\~«Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення\~вимог іпотекодержателя\~під час\~звернення стягнення\~на предмет\~іпотеки шляхом\~позасудового врегулювання\~на підставі\~договору про\~задоволення вимог\~іпотекодержателя або\~відповідного застереження\~в іпотечному\~договорі,\~яке прирівнюється\~до такого\~договору за\~своїми правовими\~наслідками,\~є (частина\~третя статті\~36\~ Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону. Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»). Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту. Частина друга статті 36\~ Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. За змістом припису частини другої статті 35 Закону України\~«Про іпотеку» визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателясторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили. Саме такий правовий висновок роз`яснено у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц. Договором іпотеки від 13 березня 2008 року сторони узгодили позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема надавши даним договором право Іпотекодержателю від свого імені продати будь якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому законодавством України, про що зазначено у Розділі 5 Договору, та про що свідчать підписи сторін договору. Крім того, сторони усвідомили та дали свою беззаперечну згоду на застосування одного із позасудових способів врегулювання спору відповідно до застереження (п. 5.3 Розділу 5 Договору). Оцінивши надані суду докази в їх сукупності, враховуючи роз`яснення викладені у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. У відповідності вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed