Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до відповідача і просить стягнути з останнього на свою користь грошові кошти у розмірі 1 163 566,23 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 04.05.2018 між ним [PERSON] та відповідачем ТОВ «Електрокарс Авто» укладено Договір № 04/05/2018-01, згідно умов якого позикодавець надав, а позичальник прийняв в тимчасове користування грошові кошти (позику) в розмірі 364 000,00 грн із строком повернення коштів до 04.05.2019 із відсотками за користування у розмірі 5 % від суми позики. Позика надавалась позичальнику з метою пошуку на світових ринках (аукціонах), придбання та завезення на митну територію України електромобілів, здійснення перепродажної підготовки і подальшого продажу ТЗ кінцевому покупцю. 18 січня 2019 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду № 2, відповідно до якої сума коштів збільшена, а загальний розмір позики склав 874 000,00 грн, із терміном повернення до 01.07.2019. 31 березня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду № 3, відповідно до якої подовжили термін повернення коштів (позики) до 30.09.2020. Позивач свої зобов`язання за Договором позики № 04/05/2018-01 від 04.05.2018 повністю виконав, надавши позичальнику кошти в розмірі та строки, що передбачені Договором та додатковими угодами до нього. Позичальник умови Договору та Додаткових угод не виконав, до 30.09.2020 кошти (позику) не повернув, проценти за користування коштами (позикою) не сплатив, звіт про цільове використання коштів (позики) не надав та звіт про успішність використання коштів (позики) також не надав, у зв`язку з чим станом на 04.12.2020 борг відповідача становить 1 163 566,23 грн і складається із: 874 000,00 грн за основним зобов`язанням; 43 700,00 грн процентів за користування коштами (позикою) з розрахунку 5% від суми коштів (позики); 8 740,00 грн інфляційних збитків; 18 626,23 грн пені за прострочення виконання зобов`язання; 218 500,00 грн штрафу за нецільове використання коштів (позики). 23 березня 2021 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва за вищевказаним позовом відкрито провадження по справі. У судовому засіданні позивач позов підтримав та зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 04 травня 2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Електрокарс Авто» укладено Договір № 04/05/2018-01, згідно умов якого позикодавець надав, а позичальник прийняв в тимчасове користування грошові кошти (позику) в розмірі 364 000,00 грн із строком повернення коштів до 04.05.2019 із відсотками за користування у розмірі 5 % від суми позики (п. 1 та п. 2 Договору). Відповідно до п. 4 Договору позика надавалась позичальнику з метою пошуку на світових ринках (аукціонах), придбання та завезення на митну територію України електромобіля (-ів) («ТЗ»), здійснення перепродажної підготовки і подальшого продажу ТЗ кінцевому покупцю. Відповідно до п. 13 Договору сума позики може бути збільшена за домовленістю сторін, про що оформлюється відповідна Додаткова угода. Згідно п. 16.4 Договору позичальник зобов`язаний повернути позику в повному обсязі та проценти за Договором. Відповідно до п. 17 Договору у разі несвоєчасного повернення позики з вини позичальника, позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі облікової ставки НБУ від суми неповерненої позики. У відповідності до п. 18 Договору при нецільовому використанні коштів позики позичальник сплачує штраф у розмірі 25% від суми, що використана не за цільовим призначенням. Також 04 травня 2018 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду №1, відповідно до якої сторони виклали п. 2 Договору у новій редакції, а саме позичальник зобов`язався сплатити позикодавцю винагороду (проценти) у розмірі, не меншому ніж 5% від суми позики, а також запроваджено суми вирахування винагороди (процентів) у разі успішності використання коштів (позики). 18 січня 2019 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 2, відповідно до якої сума коштів збільшена, а загальний розмір позики склав 874 000,00 грн, із терміном повернення до 01.07.2019. 31 березня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду № 3, відповідно до якої подовжили термін повернення коштів (позики) до 30.09.2020. Судом встановлено, що позикодавець свої зобов`язання за Договором позики № 04/05/2018-01 від 04.05.2018 повністю виконав, надавши позичальнику кошти в розмірі та строки, передбачені Договором та додатковими угодами до нього. Станом на день звернення до суду відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав, борг за договором позики № 04/05/2018-01 від 04.05.2018 та проценти за користування коштами (позикою) не повернув, звіт про цільове використання коштів (позики) та про успішність використання коштів (позики) не надав. Таким чином з нього підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 1 163 566,23 грн, яка складається із: 874 000,00 грн за основним зобов`язанням; 43 700,00 грн процентів за користування коштами (позикою) з розрахунку 5% від суми коштів (позики); 8 740,00 грн інфляційних збитків; 18 626,23 грн пені за прострочення виконання зобов`язання; 218 500,00 грн штрафу за нецільове використання коштів (позики). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 11 350,00 грн, які підтверджуються долученою до справи квитанцією про їх оплату. На підставі викладеного, ст. 525, 526, 527, 625, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved