Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач у грудні 2020 р. звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що вона була одружена з [PERSON] та [INFO] останній помер. Після відкриття спадщини, до складу спадщини ввійшло наступне майно: Ѕ частка квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; транспортний засіб, марки CHEVROLETT, модель AVEO SF69Y, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] ; гаражний бокс № 13 , ряд 2, загальною площею 20 квадратних метрів, який розташований за адресою [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є: позивач - дружина померлого, [PERSON] - донька, [PERSON] - син. 08.01.2019 року між позивачкою та іншими спадкоємцями було укладено договір про поділ спадкового майна, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Усік А.М., зареєстрований в реєстрі за №15. На підставі вказаного договору [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивач зазначає, що їй також видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частини квартири в [ADDRESS] та на автомобіль CHEVROLETT. Стосовно гаражного боксу, то постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.08.2020 р. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гаражний бокс№ 13 , ряд 2 , загальною площею 20 квадратних метрів, який розташований за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю відповідних документів на вказане нерухоме майно, які б підтверджували право власності на нього. Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати за нею право власності на гаражний бокс № 13 , ряд 2 , загальною площею 20 квадратних метрів, який розташований за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 24.12.2020 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва позовну заяву залишено без руху (том 1 а.с. 47-48). 11.01.2021 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 20 квітня 2021 року (том 1 а.с. 54-55). 19.02.2021 року до суд надійшов відзив від [PERSON] , в якому остання повністю визнала позовні вимоги та просила їх задовольнити (том 1 а.с. 57). 22.02.2021 року до суд надійшов відзив від [PERSON] , в якому останній повністю визнав позовні вимоги та просив їх задовольнити (том 1 а.с. 60-61). Суд, в підготовчому засіданні дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач перебувала у шлюбі з [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу від 10.08.1980 року серії [NUMBER] (том 1 а.с. 12). [INFO] [PERSON] помер, про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 26.02.2018 року (том 1 а.с. 13). 08.01.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладено договір про поділ спадкового майна, згідно якого до позивача [PERSON] у спадщину переходить право приватної власності на: Ѕ частка квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - транспортний засіб, марки CHEVROLETT, модель AVEO SF69Y, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] ; - гаражний бокс № 13 , ряд 2, загальною площею 20 квадратних метрів, який розташований за адресою [ADDRESS] . (том 1 а.с. 15-16). Окрім цього, судом встановлено, що 16.07.2019 року позивач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом №1440, відповідно до якого, останній належить Ѕ частка квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 19). 16.07.2019 року позивач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом №1448, відповідно до якого, останній належить транспортний засіб, марки CHEVROLETT, модель AVEO SF69Y, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] (том 1 а.с. 20). Постановою приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Усік А.М. № 570/02-31 від 31.08.2020 року позивачу [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті чоловіка, [PERSON] на гаражний бокс № 13 , ряд 2 , загальною площею 20 квадратних метрів, який розташований за адресою [ADDRESS] , оскільки позивачкою не було надано відповідних документів на вказане нерухоме майно (том 1 а.с. 21). Згідно довідки №25 від 26.04.2005 року, [PERSON] є членом ГБК «Нева», згідно рішення загальних зборів, протокол від 20.11.1975 року №1 затверджений рішенням В.К. Святошинської райради від 23.12.1975 року №3085 (том 1 а.с. 25). Відповідно до технічного паспорту на гаражний бокс № 13 від 22.06.2005 року, який розташований за адресою [ADDRESS] ГБК « Нева », він складається з гаражу, загальною площею 17,6 квадратних метрів, власником є [PERSON] (том 1 а.с. 23-24). Відповідно до інформації наданої Обслуговуючим кооперативом по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «НЕВА» №031 від 08.09.2020 р., вступний та пайовий внесок сплачені в повному обсязі. Експлуатаційні внески сплачені включно по 31.12.2020 року (а.с. 28). Згідно п.п.а, пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 28.06.1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. На час виплати пайового внеску питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювалось Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, що передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд приймає до уваги заяви про визнання позову. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Судом встановлено, що відповідачі[PERSON] та [PERSON] повністю визнали позовні вимоги [PERSON] , що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved