Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивач у судове засідання не зявився, надавши письмову заяву у якій позов підтримав та просив предявлені вимоги задовольнити у повному обсязі, справу розглядати без його участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Сурсько-Литовське, вул. Гоголя, №12-а та який належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 червня 2007 року. Відповідач [PERSON], зареєстрований за адресою [INFO] з 02 грудня 2009 року, про що свідчить запис у паспорті. Однак, згідно довідки виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради, Дніпровського району Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року, [PERSON] обстеження матеріально-побутових умов сімї від 30 травня 2017 року та письмовими свідченнями сусідів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], відповідач за вищевказаною адресою не проживає з грудня 2015 року по теперішній час, проте у добровільному порядку знятись з реєстрації з будинку відповідач відмовляється, чим порушує права позивача вільного користування та володіння майном. Так, право позивача на належне йому домоволодіння гарантується Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних прав свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,№4,№7 та №11 до «Конвенції», закріплено принципи непорушності права приватної власності, який означає право свободи на безперешкодне користування своїм майном закріпляє право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику майна вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Статтею 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'єю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Частина 2 статті 415 Цивільного кодексу України встановлює, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, згідно ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, відповідач не проживаючи у належному позивачу домоволодінні з грудня 2015 року, тобто більш ніж шість місяців, втратив право користування житловою площею у вищевказаному домоволодінні згідно до вимог ст. 156 ЖК України. Відповідно статей 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним таких прав. Оскільки встановлено, що [PERSON], дійсно створює перешкоди [PERSON] у користуванні житловим будинком №12-а по вул. Гоголя в с. Сурсько-Литовське, Дніпровського району, Дніпропетровської області, який належить йому на праві власності, суд вважає предявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 640 грн. сплачена ним при подачі позову.

Outcome: approved