Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що з 09.09.1985 р. по 11.03.1991 р. та з 17.06.1991 р. по 09.07.2013 р. перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працювала за професією маляра, зайнята на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки, 09.07.2013 р. було звільнено за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах. [PERSON] до [PERSON] розслідування хронічного професійного захворювання № 31 від 02.04.2015 р. їй були встановлені такі професійні захворювання: ХОЗЛ ІІ ст. токсичної етіології в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень ІІ ст. Легенева недостатність ІІ ст. Захворювання професійне. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. Захворювання професійне від тривалої дії шуму на виробництві (Основний діагноз). ІХС. Дифузний кардіосклероз. СН І ст. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., ризик помірний. ДЕП (гіпертонічна+атеросклеротична) І-ІІ ст. з ХНМК в вертебро бацилярному басейні і антено-невротичним синдромом. Остеохондроз і спондилоартроз попереково-крижового відділу хребта, протрузія МХД L5-S1, вертеброгенна люмбоалгія з мязово-тонічним синдромом. Пресбіопія, гіпертонічна ангіопатія сітківки (Супутній діагноз). Професійне захворювання виникло через недосконалість технологій, неефективне використання засобів індивідуального захисту, тривалої роботи у шкідливих умовах праці. У п. 19 вказаного [PERSON] зазначено, що вона здійснювала проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму та загазованості, що свідчить про те, що роботодавець не забезпечив виконання вимог щодо здорових та безпечних умов праці, як того вимагали ст.ст. 6, 7, 13 Закону України «Про охорону праці», що підтверджує наявність вини відповідача у настанні шкідливих наслідків для її здоровя. Відповідно до довідки виданої Спеціалізованою МСЕК м. Суми від 18.05.2016 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 60 % та встановлено ІІІ групу інвалідності, безтерміново. Отримані нею професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних так і моральних страждань. З вини роботодавця вона стала інвалідом ІІІ групи. Просить стягнути з відповідача 60000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоровя. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. Суд вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи і надані докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач з 09.09.1985 р. по 11.03.1991 р. та з 17.06.1991 р. по 09.07.2013 р. перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково виробниче обєднання», працювала за професією маляра, зайнята на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки, 09.07.2013 р. була звільнена за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах /а.с.6-10/. [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 31 від 02.04.2015 р., позивачу встановлено діагноз професійних захворювань /а.с.12/. Відповідно до [PERSON], професійне захворювання виникло у звязку з недосконалістю технологій, неефективного використання засобів індивідуального захисту, тривалої роботи в шкідливих умовах праці; причина професійного захворювання проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму та загазованості. Відповідно до довідки виданої фтизіатричною МСЕК м. Суми від 18.05.2016 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, ступінь втрати працездатності склала 60 % повторно та встановлено ІІІ групу інвалідності, безтерміново /а.с.13/. З виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 08-06/171 вбачається, що [PERSON] з 15.02.2016 р. по 09.03.2016 р. перебувала на обстеженні та лікуванні в Науково дослідному інституті гігієни праці та профзахворювань Харківського Національного медичного університету, з основним діагнозом: ХОЗЛ токсичної етиології другої стадії в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень другої ст. Легенева недостатність другої ст. Хронічне легеневе серце. НК І ст. Захворювання професійне, установлено в клініці НІІ ГТ і ПЗ ХНМУ, ППВЕК 11.03.2015 р. Хронічна двухстороння сенсоневральна туговухість зі значним ступенем зниження слуху (четверта ступінь) по класифікації [PERSON] і [PERSON] Захворювання професійне від тривалого впливу шуму на виробництві, встановлено в клініці НІІ ГТ і ПЗ ХНМУ, ППВЕК 11.03.2015 р. Супутній діагноз: ІБС. Дифузний кардіосклероз. СН ІІ А ст. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., риск помірний. ДЕП (гіпертонічна + атеросклеротична) І-ІІ ст. с ХНМК в вертебро - базилярному басейні, вести було атактичним і антено невротичними синдромами. Остеохондроз і спондилоартроз пояснично крестцового відділу хребта, протрузія МПД L5-S1, двухстороння вертеброгенна люмбоішіалгія з мязево тонічним синдромом. Пресбіопія, гіпертонічна ангіопатія сітчатки /а.с.14/. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. [PERSON] ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України «Про охорону праці», а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до закону України «Про загальнообовязкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 р. були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. У звязку з цим 03.06.2016 р. позивач звернулася до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках передбачених, законодавством. Таким чином з вищенаведеного вбачається, що між позивачем та ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» склались трудові правовідносини та внаслідок незабезпечення останнім безпечних умов праці позивачу при виконанні ним трудових обовязків, було ушкоджене здоровя. Судом встановлено, що внаслідок професійного захворювання в позивача порушилися нормальні життєві звязки. Постійно хворіє, має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Все це вимагає додаткових зусиль в організації життя і веде до нових переживань. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. із змінами від 25.05.2011 р. «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди, не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України [PERSON] має право на відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме незначне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з професійним захворюванням втрачена на 60 % та встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново. Розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає сплаті позивачеві, суд визначає в розмірі 15000 грн., враховуючи при цьому дійсний розмір і тривалість моральних та фізичних страждань позивача, негативні наслідки отриманого нею захворювання, а також доведеність заявлених позовних вимог. [PERSON] ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial