Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Позиція сторін у справі У червні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання у розмірі 15 000, грн, вже понесених додаткових витрат у сумі 20 538, 91 грн та додаткових витрат на дитину в розмірі 15 500, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішення суду від 02 червня 2017 року розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідач свого обов`язку щодо утримання дитини не виконує, будь-якої майнової допомоги не надає. З початку 2015 року [PERSON] почав скаржитись на те, що погано бачить речі вдалі. Позивач разом із сином звернулися до медичного закладу, де [PERSON] проходить лікування. Лікарями встановлено діагноз: Міопія середнього ступеню, складний міопічний астигматизм обох очей. Згідно виписаних рекомендацій лікаря кожного року додаткові витрати на дитину становитимуть 31 000, 00 грн. Отже, відповідач повинна перераховувати половину витрат на дитину, а саме у розмірі 15 500, 00 грн. 10 липня 2019 року після обстеження у лікаря позивач придбав необхідні лінзи, медичні препарати та оплатив річне обслуговування. У жовтні 2019 року [PERSON] загубив одну лінзу і позивач був змушений придбати нову. У листопаді 2019 року необхідно було замінити одну лінзу, а тому позивач її придбав разом із ще одним препаратом. Позивач разом із сином задля покращення здоров`я дитини у березні 2018 року їздив у Карпати, у 2019 році вони повторили цю поїздку. Крім того, у серпні 2018 року вони відвідали Кіпр . Враховуючи наведене, позивач вважає, що відповідач повинна повернути йому половину цих витрат у розмірі 20 538, 91 грн. Представник відповідача подала відзив на позов, в якому зазначила, що після розірвання шлюбу сторони продовжили проживати разом в одній квартирі за адресою: [ADDRESS] фактично до 03 травня 2018 року. Відповідач завжди приймала та приймає участь у вихованні та утриманні сина, ніколи не ухилялась від виконання своїх обов`язків. Відповідач приїздила до сина та перебувала в Україні у періоди з 21 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року (вона повністю підготувала сина до початку шкільних занять, купила необхідні для навчання речі), з 04 грудня 2018 року по 15 грудня 2018 року та з 29 грудня 2018 року по 10 січня 2019 року (приїздила щоб обстежити зір сина та провести з ним час); з 26 грудня 2019 року по 08 січня 2020 року (провести разом із сином новорічні та різдвяні свята). У січня 2020 року на прохання сина відповідач придбала йому геймерське крісло вартістю 4 858, 00 грн. З квітня 2019 року і по даний час [PERSON] проходить он-лайн навчання з математики та WEB-програмування в школі Айтігеніо. Його навчання у цій школі оплачує відповідач за власні кошти, за період з квітня 2019 року по червень 2020 року нею сплачено 8 126, 67 грн. На утримання сина [PERSON] відповідач щомісяця перераховує грошові кошти на його банківський рахунок, що підтверджується відповідними квитанціями, за період з 13 травня 2019 року по 03 серпня 2020 року на утримання сина відповідачем сплачено 21 889, 90 грн. Аліменти в розмірі 15 000, 00 грн визначені позивачем без урахування фінансового стану відповідача та ґрунтуються лише на його припущеннях щодо її заробітків. На даний час відповідач є безробітною, перебуває на обліку у Відділі зайнятості району Пафос від 24 липня 2020 року. Відповідач не отримує доходів, як за кордоном, так і на території України. Відповідач погоджується надавати утримання для дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1 200, 00 грн щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, а представник відповідача проти позову заперечувала. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що з 06 листопада 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2017 року розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем. Позиція суду та оцінка аргументів сторін У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до, ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991, Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. У відповідності до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст. 184 СК України). У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з 12 червня 2020 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону а також виходячи з того, що дитина проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останнього полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000, 00 грн щомісячно з їх подальшою відповідною індексацією, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є молодою працездатною жінкою, відомостей про незадовільний стан її здоров`я суду не надано, а тому суд не приймає до уваги той факт, що на даний час вона є безробітною. Окрім того, у суду відсутні дані про те, що на утриманні відповідача знаходяться інші особи, які в силу закону потребують її матеріальної підтримки. За змістом статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір вже понесених додаткових витрат у сумі 20 538, 91 грн не є доведеним, адже стороною відповідача надано суду достатні докази того, що у липні 2019 року вона оплатила призначені препарати та послуги офтальмолога у м. Суми, де проживають її батьки. Витрати на подорож дитини за кордон, в тому числі на перевезення, харчування та проживання, поїздки в ТК Буковель не є додатковими витратами на дитину в розумінні статті 185 СК України, оскільки ці поїздки не викликані особливими обставинами, станом здоров`я, необхідністю розвитку певних здібностей, іншими обставинами, за яких перебування дитини в ТК «Буковель» та Республіці Кіпр було на той час нагальним, вкрай важливим та необхідним для її здоров я та розвитку. Необхідність таких поїздок для дитини не підтверджується лікарськими установами, в матеріалах справи відсутні докази, що дитина потребувала відпочинку та оздоровлення на морі чи гірському курорті. Такі поїздки мали екскурсійний та розважальний характер, були обумовлені передусім бажанням одного з батьків дитини. Додаткові витрати на дитину в розмірі 15 500, 00 грн щомісячно не є виправданими, адже за результатом періодичних обстежень схема лікування зору [PERSON] не залишається постійною, коригується або змінюється лікарем, у зв`язку із чим достовірно визначити наперед вартість лікування неможливо. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial