Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», подав до Семенівського районного суду Чернігівської області позов до відповідача, [PERSON], у якому просив стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі, еквівалентному 32618,58 доларів США, що за курсом 22,06 гривень відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 20 серпня 2015 року складає 719565 гривень 85 копійок за кредитним договором № CNCNA80000106177 від 20 червня 2008 року. В обґрунтування своїх вимог у позові позивач зазначив про те, що публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] 20 червня 2008 року уклали кредитний договір № CNCNA80000106177. Згідно договору публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зобов'язався надати відповідачеві кредит у розмірі, еквівалентному 10814,92 доларів США на строк до 19 червня 2013 року, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до законодавства за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Натомість відповідач не надавав своєчасно позивачеві грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № CNCNA80000106177. Таким чином, на порушення умов кредитного договору, а також приписів законодавства, [PERSON] зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 20 серпня 2015 року має заборгованість у розмірі, еквівалентному 49608,56 доларів США, яка складається з наступного: еквівалент 6877,48 доларів США - заборгованість за кредитом; еквівалент 4790,75 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; еквівалент 3568,95 доларів США - заборгованість за комісією за користуванням кредитом; еквівалент 42,72 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі, еквівалентному 18554,04 доларам США, яка була призначена до стягнення за рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 25 січня 2012 року з відповідача [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», через що різниця становить еквівалент 31054,52 доларів США, а також штрафи відповідно до договору: еквівалент 11,33 доларів США - штраф (фіксована частина); еквівалент 1552,73 доларів США - штраф (процентна складова). Отже, заборгованість до стягнення становить еквівалент 32618,58 доларів США. До початку розгляду по суті справи за вказаним вище позовом відповідач [PERSON] пред'явив зустрічний позов до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання пункту кредитного договору недійсним, зобов'язання вчинити певні дії, у якому просить: визнати пункт 16.1.2 (валюта кредиту) кредитного договору № CNCNA80000106177 від 20 червня 2008 року недійсним; зобов'язати публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» перевести валюту кредитування в гривню за курсом Національного банку України на час підписання договору, тобто станом на 20 червня 2008 року. В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] у зустрічному позові зазначив відомості про те, що він переконаний, що за законодавством надання кредитів в іноземній валюті на території України забороняється, позичальників необхідно детально інформувати про умови кредитування та особливо про валютні ризики, чого позивачем не було дотримано, з огляду на що слід визнати відповідний пункт договору недійсним, а також перевести валюту кредитування у гривню за курсом Національного банку України станом на момент укладення договору. У судове засідання представник позивача, публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», за довіреністю [PERSON] не з'явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, де зазначила відомості про те, що вона первісний позов підтримує повністю, а також заперечення на зустрічний позов за змістом якого такий позов публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» не визнається повністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнав повністю, зустрічний позов підтримав повністю та пояснив про те, що він виконував всі вимоги позивача за договором, але оплатити валютний кредит через коливанню курсу гривні до іноземних валют він не в змозі. Представник відповідача [PERSON], адвокат Голик Євген Валерійович у судовому засіданні також первісний позов не визнав повністю, зустрічний позов підтримав повністю та пояснив про те, що вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на його погляд, задоволенню не підлягають, адже вони суперечать приписам законодавства. Позовна давність за всіма вимогами позивача сплинула. На застосуванні позовної давності він наполягає і підтримує свою заяву про це, яка подана ним до суду у письмовому вигляді. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне первісний позов задовольнити частково, а у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю за наступних обставин. Судом з'ясовано, що між позивачем та відповідачем виникло зобов'язання, яке підтверджується даними копії письмового кредитно-заставного договору № CNCNA80000106177 від 20 червня 2008 року (а.с. 9-13), згідно якого кредитодавець (позивач, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») зобов'язався надати грошові кошти (кредит) позичальникові (відповідачеві [PERSON].) у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідач [PERSON] не виконав умови вказаного кредитного договору, порушивши правила статті 2.1 договору (а.с. 9), своєчасно не повернувши за договором кошти банку, внаслідок чого на підставі ч. 1 ст. 1054, ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України позов слід задовольнити, але з урахуванням позовної давності, на застосуванні якої наполягає сторона відповідача [PERSON]. Зокрема, у зв'язку з порушенням виконання зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 20 серпня 2015 року має прострочену заборгованість у розмірі, еквівалентному вартості долара США: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 6877,48 в т. ч. залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом 6877,48 загальний залишок заборгованості за процентами 4790,75 в т. ч. залишок заборгованості за процентами, нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом 4790,75 заборгованість з комісії 3568,95 в т. ч. заборгованість за простроченою комісією 3568,95 погашено пені в т. ч. списано 34371,38 загальна сума нарахованої пені 42,72 всього заборгованість за кредитом 49608,56 сума за кредитом, задоволена рішенням суду 18554,04 різниця між поточною заборгованістю та задоволеною раніше судом за рішенням від 25 січня 2012 року 31054,52 штраф (фіксована частина) 11,33 штраф (відсоток від суми) 1552,73 разом 32618,58 вартість 1 долара США станом на 20 серпня 2015 року складала 22 гривні 06 копійок (загалом це підтверджується даними розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором (а.с. 6-7), відомостями рішення суду від 25 січня 2012 року (копія на а.с. 4) та роздруківки щодо курсу гривні до іноземних валют (а.с. 8)). Як видно із вказаного, поряд з позовними вимогами за первісним позовом про стягнення заборгованості за кредитом і процентами за користування кредитом, позивачем також заявлено вимоги про стягнення заборгованості за пенею та комісією, а також про присудження штрафів. Сторона відповідача [PERSON] у судовому засіданні подала заяву про застосування позовної давності. Відповідно до правил ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України). Згідно з приписами ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати, або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право через захист його судом. Статтею 257 Цивільного кодексу України установлена загальна позовна давність - три роки, а п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України до вимоги про стягнення пені чи штрафу установлена спеціальна позовна давність - один рік. Нормами ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України обумовлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно з положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Виходячи із результатів системного аналізу наведених норм права та викладених обставин справи, а також того, що за рішенням суду від 25 січня 2012 року на користь позивача з відповідача вже стягувалася частина заборгованості за договором, суд переконаний, що перебіг позовної давності за вимогами на підставі кредитного договору після його переривання розпочався заново з 16 вересня 2011 року, тобто з моменту пред»явлення позову, на основі якого ухвалене рішення суду від 25 січня 2012 року (довідка суду про момент пред»явлення позову на а.с. 78). Поряд з цим, за результатами розгляду справи суд бере до уваги те, що за кредитно-заставним договором у статті 13.11 сторонами у письмовій формі установлено за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки позовна давність тривалістю у 5 (п»ять) років (це відповідає приписам ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України, де зазначено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір), виходячи з чого суд зауважує, що договір про збільшення позовної давності не обов»язково має укладатися сторонами виключно окремо від кредитного договору, котрий може містити у тексті і елементи договору про збільшення позовної давності). Однак, суд убачає, що текст договору не містить положення про 5-ти річну позовну давність щодо «комісії за користування кредитом», про необхідність стягнення якої заявив позивач, адже у наведеній статті 13.11 договору йдеться мова тільки про «винагороди», що не тотожне за дефініціями договору поняттю «комісії», через що суд таке нечітке положення договору тлумачить на користь споживача, зважаючи на норми ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, обумовлена сторонами позовна давність для стягнення заборгованості за кредитом і процентами за користування кредитом, пені та штрафів (як різновидів цивільно-правової неустойки) у даній справі спливатиме після 16 вересня 2016 року (п»ять років), а для комісії за користування кредитом встановлена законом позовна давність - після 16 вересня 2014 року (три роки). Втім, позивач, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернувся до суду з первісним позовом 13 жовтня 2015 року (згідно штампу на конверті, що знаходиться на а.с. 20), тобто з пропуском позовної давності для вимог щодо стягнення комісії за користування кредитом. Більш того, відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене вище та відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція із цього приводу викладена у Постанові Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15). Через такі вимоги законодавства, враховуючи права відповідача як споживача, потребують стягнення не всі заявлені позивачем суми форм неустойки (пеня, штрафи), а лише найменша сума штрафу як міри цивільно-правової відповідальності відповідача. З огляду на викладене, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача [PERSON] за первісним позовом суму заборгованості за кредитними договором за виключенням заявлених позивачем еквівалентів: 3568,95 доларів США заборгованості за комісією за користування кредитом (внаслідок спливу позовної давності); 42,72 доларів США пені, а також 1552,73 доларів США штрафу з процентною складовою (через недопущення застосування подвійної, не відповідаючої правам споживача, неспівмірної цивільно-правової відповідальності). Стягненню підлягає сума, еквівалентна 27454,18 доларам США (32618,58 (заявлена сума за первісним позовом) - 3568,95 (заборгованість за комісією) - 42,72 (пеня) - 1552,73 (штраф з процентною складовою) = 27454,18), що становить 605639 гривень 21 копійку за курсом іноземних валют 22,06 (27454,18 х 22,06 = 605639,21). У задоволенні зустрічного позову суд убачає за необхідне відмовити повністю за відсутністю підстав для задоволення, адже за позовом заінтересованої особи судом можуть бути визнані недійсними лише умови кредитного договору з надання споживчого кредиту в іноземній валюті, укладеного після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг». Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті, враховуючи те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач (точні роз»яснення із цього приводу містять п. п. 13, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (із змінами і доповненнями)). Враховуючи те, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» сплачений при подачі позову судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, виходячи з розміру судового збору, що сплачується юридичною особою при подачі позову майнового характеру (з урахуванням приписів ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» це 1,5 відсотка від суми, на яку задовольняється позов (605639 гривень 21 копійка), тобто 9084 гривні 59 копійок (605639,21 : 100 = 6056,39 х 1,5 = 9084,59).

Outcome: partial