Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач, як орган опіки та піклування, з урахуванням уточнень до позову від 02 вересня 2015 року, звернувся до суду з позовом до відповідачів про позбавлення батьківських прав. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], а відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолітньої [PERSON], відомості про батька якої записані за вказівкою матері. Діти з батьками не проживають, оскільки перебувають на утриманні своєї бабусі - [PERSON] та її чоловіка [PERSON], а відповідачі вихованням та утриманням дітей не займаються, їх долею не цікавляться, не піклуються про їх фізичних та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі. У зв'язку з зазначеним, позивач змушений в інтересах дітей звернутися з даним позовом до суду та просить позбавити відповідачів батьківських прав та встановити опіку над малолітньою [PERSON] та піклування над неповнолітньою [PERSON] і призначити в якості опікуна та піклувальника [PERSON], а також просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей у твердій грошовій сумі щомісячно до досягнення дітьми повноліття, а з відповідача [PERSON] в розмірі ? частини від його доходу (заробітку) на утримання доньки [PERSON] Представник позивача - Солонянської районної державної адміністрації як орган опіки та піклування, в судовому засіданні 29 вересня 2015 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі зазначивши, що відповідачі самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до дітей, не проживають з ними та просила позбавити відповідачів батьківських прав, призначити опікуна та піклувальника, стягнути аліменти на їх утримання. Відповідач [PERSON], який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.137), в судове засідання 29 вересня 2015 року не з'явився, надавши суду заяву, згідно якої отримав уточнену позовну заяву, позов визнав в повному обсязі, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти задоволення позову (а.с.94,145). Відповідач [PERSON], яка про день та час розгляду справи повідомлена відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (а.с.24 зворот) та за адресою, зазначеною в позовній заяві і в заяві [PERSON] про тимчасову адресу її проживання (а.с.95), звідки повістки про виклик до суду повернулися з відмітками «за закінченням терміну зберігання», «за такою адресою не проживає», «адресат не розшуканий», а про зміну місця проживання ні позивача, ні суд не повідомила, в судове засідання 29 вересня 2015 року не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, як не подала і заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують. У зв'язку з цим, суд вважає можливим здійснювати розгляд справи за відсутності відповідачів, оскільки відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Третя особа - [PERSON], в судовому засіданні позов про позбавлення відповідачів батьківських прав підтримала та пояснила, що є матір'ю відповідача [PERSON] та тещею [PERSON] Її старша онука - [PERSON] з того часу, як пішла до 3-го класу стала проживати разом з нею, а молодша онука - [PERSON], спочатку жила з мамою в Павлограді, де і пішла до школи, а посеред учбового року [PERSON] змушена була забрати дитину до себе у зв'язку з неналежним доглядом за нею з боку матері. [PERSON] пояснила суду, що її зять [PERSON] з 2010 по 2014 рік перебував у місцях позбавлення волі у зв'язку з його засудженням за вживання наркотичних засобів, а її дочка [PERSON] також вживала наркотичні засоби та весь час не мала роботи, проживала в м. Дніпропетровську, а з квітня 2015 року проживає в реабілітаційному центрі в м. Дніпропетровську, проте точної адреси та назви такого центру [PERSON] не знає. [PERSON] в судовому засіданні посилалася на те, що у зв'язку з вживанням відповідачами наркотичних засобів вони не цікавляться життям дітей, не турбуються про них, усунулися від виконання батьківських обов'язків, а коли мати дівчинок приходила до них, то весь час відпочивала, з дітьми не спілкувалася. Представник третьої особи - адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору на представництво інтересів від 21 липня 2015 року (а.с.51) та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.52), в судовому засіданні пояснила, що наявний факт свідомого ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до дітей, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 29 вересня 2015 року пояснила суду, що є невісткою [PERSON] та їй відомо, що в сім?ї [PERSON] проживають [PERSON] та [PERSON], батьки яких не виконують по відношенню до дітей батьківських обов'язків протягом останніх 8 років. Свідку відомо, що [PERSON] з квітня 2015 року проживає в реабілітаційному центрі в м. Дніпропетровську, де лікується від наркотичної залежності, проте діти її не цікавлять. Стосовно [PERSON] свідок повідомила суду, що особисто показувала йому фотографії його доньки [PERSON], запрошувала на свято до школи, де навчається дівчинка, проте він не прийшов. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 29 вересня 2015 року пояснила суду, що є колишньою колегою [PERSON] та їй відомо, що з нею тривалий час проживають діти - [PERSON] та [PERSON], а батьки дітей вживають наркотики, не піклуються про них. На даний час свідку відомо, що [PERSON] проживає в реабілітаційному центрі в м. Дніпропетровську, де лікується від наркотичної залежності, а [PERSON] працює в смт Солоне, проте вихованням дітей займається [PERSON] Також свідок пояснила суду, що особисто розмовляла з [PERSON] та просила її навідати дівчат, на що отримала відповідь, що не треба її вчити як жити та як ставитися до дітей. В судовому засіданні 29 вересня 2015 року в присутності представника органу опіки та піклування - [PERSON], психолога КЗО «Солонянська середня загальноосвітня школа №2 І-ІІІ ступенів освіти» - [PERSON], була заслухана думка неповнолітньої [PERSON] та малолітньої [PERSON], які повідомили, що проживають з бабусею, мама і тато з ними не спілкуються та діти бажають щоб і надалі їх вихованням займалася бабуся, а не мама і тато. Суд, заслухавши представника позивача, третю особу, представника третьої особи, свідків, заслухавши думку неповнолітньої та малолітньої дитини, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, а згідно положень ч.2 ст.157, ст.180-182 цього Кодексу той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.10), а згідно актового запису про шлюб № 14 від 26 лютого 2003 року (а.с.166) змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України [NUMBER] від 21 травня 2015 року, відомості про батька [PERSON], [INFO] були записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері дитини (а.с.128). Також судом вставлено, що під час перебування відповідачів у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується актовим записом про шлюб № 14 від 26 лютого 2003 року (а.с.166), у них народилася спільна дитина - [PERSON], [INFO] (а.с.10). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім?ї [PERSON] (а.с.15) за адресою: [ADDRESS], разом з нею проживають діти: [PERSON] та [PERSON], а [PERSON] не виконує своїх батьківських обов'язків відносно них. Згідно характеристики КЗО «Солонянська середня загальноосвітня школа №2 І-ІІІ ступенів» від 29 січня 2015 року, батьки [PERSON] та [PERSON] батьківські збори не відвідують, не телефонують класним керівникам, [PERSON] в школі жодного разу не з'являвся (а.с.18). Суд критично ставиться до зазначеної характеристики, оскільки не відвідування батьківських зборів, не телефонування класним керівникам та поява в школі, в якій навчаються дівчата, не можуть свідчити про те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (редакція зі змінами,схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 7 Конвенції передбачено, що дитина має право знати своїх батьків і має право на їх піклування. В судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 171 СК України, було з'ясовано думку малолітньої [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] стосовно позбавлення батьківських прав їх матері та батька [PERSON], а діти повідомили суду, що бажають, щоб їх вихованням займалася саме бабуся, а не мама чи тато. В той же час, в судових засіданнях знайшли своє підтвердження факти ухилення від виконання батьківських обов'язків як з боку [PERSON], так і з боку [PERSON] Проте судом не приймаються до уваги посилання [PERSON] на те, що відповідачі вживають наркотичні засоби, оскільки ні позивач, ні [PERSON] після роз'яснення судом права на подання клопотання про витребування доказів, які б свідчили про наркотичну залежність відповідачів такого клопотання суду не подали, а відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування від 24 червня 2015 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [PERSON].» є достатньо обґрунтованим, а тому суд погоджується з ним (а.с.42-43). Згідно зі ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Крім того, оскільки відповідач [PERSON] відповідно до поданих ним заяв, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав, то суд відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України ухвалює в цій частині позову рішення про задоволення вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON], оскільки в судовому засіданні були з'ясовані наявні правові підстави для задоволення позову в цій частині. У зв'язку з тривалим ухиленням відповідача [PERSON] від виховання дітей, що виявляється в тому, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дітей, не бере жодної участі у їх вихованні, не спілкується з ними, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, навчанням, не піклується про їх фізичних та духовний розвиток, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти, в зв'язку з чим є підстави для позбавлення її батьківських прав, оскільки невиконання або ухилення від виконання обов'язку по вихованню дітей може бути відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України підставою до застосування наслідків, передбачених Сімейним кодексом України, в тому числі і позбавлення батьківських прав, що вбачаться із висновку Солонянської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дітей: доньки [PERSON] та доньки [PERSON]. На підставі наведеного, суд вважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, таким що відповідає інтересам дітей, оскільки відповідачі не приймають участі у вихованні дітей, не виявляють стійкого бажання у виконанні батьківських обов'язків, ухиляються від сплати грошових коштів в добровільному порядку на утримання дітей, що дає суду підстави вважати, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, а перешкоди для їх виконання відсутні. Тому є підстави для позбавлення батьківських прав відповідачів відносно малолітньої та неповнолітньої дитини в інтересах самих дітей. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно до статті ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав,не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень, наданих в а. 7 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. В той же час позовні вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі ? частини підлягають частковму задоволенню, оскільки відповідно до до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір стягнень із заробітної плати не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи (абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р.). Встановивши, що [PERSON] є працевлаштованим (а.с.111), а добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON] не надає, хоча зобов'язаний це робити, у зв'язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття у частці від його заробітку (доходу), відповідно до ст. 183 СК України. При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує матеріальне становище платника аліментів, який має постійне місце роботи, стан здоров'я як відповідача, так і дитини, її вік та потреби та вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів в розмірі ? від заробітку (доходу) батька підлягають частковому задоволенню лише в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу). Позовні вимоги в частині стягнення аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 385 гривень 80 копійок щомісячно до досягнення дітьми повноліття, є такими що підлягають задоволенню в повному обсязі, з огляду на те, що Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік» прожитковий мінімуму для дітей від 6 до 18 років станом на 01 січня 2015 року становить 1 286 гривень 00 копійок, а з 01 вересня 2015 року - 1 455 гривень 00 копійок, а відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. У зв'язку з тим, що на підставі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах позовних вимог, то позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей в розмірі по 385 гривень 80 копійок щомісячно на кожну дитину підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки під час розгляду справи було встановлено наявність правових підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], відомості про батька якої записані згідно ст. 135 СК України та малолітньої [PERSON], а [PERSON] - відносно малолітньої [PERSON], то діти після позбавлення відповідачів батьківських прав, будуть вважатися такими, що позбавлені батьківського піклування, що відповідно до ч. 3,4 ст. 60 ЦК України є підставою для встановлення над ними опіки та піклування за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до наданого висновку від 17 вересня 2015 року «Про можливість [PERSON] виконувати обов'язки опікуна/піклувальника», [PERSON] має всі умови для виконання обов'язків опікуна та піклувальника, у зв'язку з чим є підстави для встановлення судом опіки на малолітньою [PERSON] та піклування над неповнолітньою [PERSON] та призначення [PERSON] відповідно опікуном та піклувальником. За таких обставин, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна, піклувальника та стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, у зв'язку з чим з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач при зверненні з позовом до суду був звільнений від таких витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial