Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] в якому просить стягнути заборгованість та звернути стягнення на предмет застави. Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача [PERSON], заборгованість за договором кредиту в розмірі 508 054,70 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що 21.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № СL506-702/879/2008, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 16 284 доларів США зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі. Згідно з умовами договору факторингу від 29.11.2013 року, та договору відступлення права вимоги від 18.03.2011 року, банк відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитним договором, укладеним між банком та відповідачем. Згідно до п. 1.1 ч. 2 кредитного договору відповідач зобов'язався своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом в порядку і строки, визначені на умовах кредитного договору. При цьому для розрахунку відсотків за користування кредитом було прийнято використовувати фіксовану процентну ставку, у розмірі 12,25 % (п. 3 ч.1 кредитного договору). Відповідно до п. 3.1.1 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно з кредитним договором. Відповідно до умов кредитного договору позивачем відповідачу були надані грошові кошти, чим позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем, а взяті відповідачем на себе договірні зобов'язання перед позивачем належним чином не виконує. У зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду. Представник позивача Збицька Е.П. в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причину своєї не явки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № СL506-702/879/2008, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 16 284 доларів США зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі (а.с. 6-8). Згідно до п. 1.1 ч. 2 кредитного договору відповідач зобов'язався своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом в порядку і строки, визначені на умовах кредитного договору. При цьому для розрахунку відсотків за користування кредитом було прийнято використовувати фіксовану процентну ставку, у розмірі 12,25 % (п. 3 ч.1 кредитного договору). Відповідно до п. 3.1.1 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно з кредитним договором. Також, п.п. 3.1.2, 3.1.1 кредитного договору встановлено, що за прострочення виконання боргових зобов'язань понад 15 календарних днів позичальник крім пені, передбаченої п. 3.1.1 кредитного договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,01% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 25 грн. За прострочення виконання боргових зобов'язань понад 30 календарних днів позичальник, крім пені та штрафу, передбачених п.п. 3.1.1 та 3.1.2 кредитного договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,02 % від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 50 грн. В результаті неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору та станом на 17.10.2014 року він має заборгованість за кредитним договором в розмірі 508 054,70 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 8018,07 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 439,25 доларів США; пені в розмірі 399 801,01 грн. (а.с.46). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений термін у відповідності із умовами договору. Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання є неприпустимо. Згідно ст. ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлено термін його виконання, то вона підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплати неустойки. Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності на неможливість виконання ним грошового зобов'язання, на підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлює тривалістю у три роки. Згідно п. 1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За приписами ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи сума основного боргу за кредитним договором № СL506-702/879/2008 від 21 квітня 2008 року складає 8018,07 доларів США, а сума нарахованої пені - 399 801 грн. 01 коп., що значно перевищує розмір збитків. З урахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку, що розмір неустойки в межах строку позовної давності за період з 12.01.2014 року по 17.10.2014 року, підлягає зменшенню в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України до розміру основного боргу за кредитним договором № СL506-702/879/2008 від 21 квітня 2008 року, до 109 522,29 грн. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач [PERSON] взятих на себе кредитних зобов'язань в строки передбачені кредитним договором належним чином не виконав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № СL506-702/879/2008 від 21 квітня 2008 року обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню в розмірі 219 044,58 грн. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial