Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

ПрАТ «Європейський страховий альянс» звернулося в суд з позовом про стягнення із [PERSON] 45618,61 грн. в рахунок відшкодування витрат, повязаних зі сплатою страхового відшкодування. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 10.04.2015 року [PERSON], керуючи автомобілем «Lexus GX 470», номерний знак [NUMBER], на вул.В.Великого у м.Львові, рухаючись заднім ходом, не переконалася, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Toyota Venza», номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON] На час ДТП автомобіль «Toyota Venza» був застрахований у ПрАТ «Європейський страховий альянс» згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №37025 від 16.07.2014 року. Вартість відновлювального ремонту у звязку з пошкодженням застрахованного автомобіля склала 45618,61 грн., що підтверджується рахунком-фактурою СТО. Згідно звіту № 4959 від 15.05.2015 року матеріальний збиток, заподіяний страхувальнику в результаті ДТП складає 45687,64 грн. Позивач виплатив страхувальнику 45618,61 грн. страхового відшкодування. На підставі зазначеного, просить стягнути з відповідача 45618,61 грн. в рахунок відшкодування витрат, повязаних зі сплатою страхового відшкодування в порядку регресу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позові, просив позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив, зазначивши, що [PERSON] не була повідомлена про проведення експертного авто-товарознавчого дослідження, а вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Venza» є завищеною. При цьому, страхове відшкодування здійснено двома платежами, сума яких є меншою за ту, яку просить стягнути позивач. Крім цього, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП не була застрахована, Моторно-транспортне страхове бюро України, а не відповідач, має відшкодовувати шкоду, що передбачено п.41.1 ст.41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Просить в позові відмовити. Третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримала та зазначила, що відповідач повинна відшкодувати страховій компанії витрати по сплаті страхового відшкодування за відновлювальний ремонт її автомобіля. Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.07.2014 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №37025 від 16.07.2014 року, згідно якого позивач зобовязався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором (а.с. 4, 61-64). Обєктом страхування за договором є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «Toyota Venza», номерний знак [NUMBER], тобто зазначений договір є договором майнового страхування. Згідно умов договору страхування страховим випадком є, зокрема, пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП. Також встановлено, що 10.04.2015 року [PERSON], керуючи автомобілем «Lexus GX 470», номерний знак [NUMBER], на вул.В.Великого у м.Львові, рухаючись заднім ходом, не переконалася, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota Venza», номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON] Згідно постанови Залізничного районного суду м.Львова від 08.06.2015 року (а.с.7), [PERSON] визнана винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до вимог ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 4959 від 15.05.2015 року матеріальний збиток, заподіяний страхувальнику в результаті ДТП складає 45687,64 грн. (а.с. 8-15). Рахунком-фактурою ТзОВ «Сервісний центр «Діамант» № ДМ00013777 від 14.05.2015 року підтверджується, що вартість відновлювального ремонтуавтомобіля «Toyota Venza», номерний знак [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП становить 45618,61 грн. За умовами п.7.5 договору добровільного страхування (частина 2) розмір страхового відшкодування визначається в межах ліміту відшкодування за ризиками КАСКО (при пошкодженні) на підставі документів гарантійної (авторизованої) СТО. На підставі поданих документів складено страховий акт №52\\15\\15\\10\\ТР25\\00\\2 (а.с.5), яким передбачено страхову виплату страхувальнику [PERSON] в сумі 45618,61 шляхом перерахування 43944,29 грн. на рахунок ТзОВ «Сервісний центр «Діамант» і погашення додаткового платежу в сумі 1674,32 грн. згідно угоди № 1/А2. Дані випрати здійснено страховиком, що підтверджується матеріалами справи (а.с.18, 19, 65). Позивач, покликаючись на ст.27 Закону України «Про страхування» і ст.993 ЦК України, просить стягнути з відповідача в порядку регресу виплачену суму страхового відшкодування. Між тим, у відповідності до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таким чином, суд вважає, що в даному випадку має місце не регрес, як зазначає позивач, а суброгація. Так, до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил ст.993 ЦК України. У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобовязанні (заміна активного субєкта) зі збереженням самого зобовязання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобовязання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Враховуючи те, що зобовязання з відшкодування шкоди, яке виникло у [PERSON] перед [PERSON], збереглося, однак у ньому змінилася сторона (кредитор) ці правовідносини мають регулюватися ст.993 ЦК України, тобто нормами, що регулюють суброгацію. Таким чином, з моменту виплати страхового відшкодування потерпілому у позивача виникло право зворотної вимоги щодо відшкодування шкоди в межах фактичних затрат ПрАТ «Європейський страховий альянс», що складають 45618,61 грн. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За наведених обставин і з представлених документів судом встановлено, що позовна вимога позивача про стягнення 45618,61 грн. витрат по сплаті страхового відшкодування є доведеною і є правові підстави для задоволення такої, натомість доводи в заперечення проти позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, суд критично оцінює твердження представника відповідача, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Venza» є завищеною, оскільки ним не надано жодних доказів на спростування наданих позивачем доказів на підтвердження вартості відновлювального ремонту. Страховик згідно умов договору добровільного страхування та вимог Закону України «Про страхування» не обмежений в праві, при виплаті страхового відшкодування, скерувати таке відшкодування частково на погашення додаткового платежу за договором страхування, в даному випадку - згідно додаткової угоди № 1/А2, що не свідчить про здійснення такого додаткового платежу за рахунок відповідача, на що посилається її представник. Пункт 41.1 ст.41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність,не може застосовуватись до правовідносин сторін у справі, оскільки відповідно до п.41.3 цієї статті МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. В даному випадку шкода потерпілій [PERSON] відшкодована на підставі договору добровільного страхування, а тому [PERSON] є належним відповідачем у справі. Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи Інші доводи представника відповідача висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному, субєктивному трактуванні ним\~фактичних обставин справи і норм матеріального права. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов є підставним, заявлені позовні вимоги ПрАТ «Європейський страховий альянс» підтверджуються матеріалами справи, відтакпідлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 1218 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.3, 37).

Outcome: approved