Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Позивач товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі по тексту - ТДВ СК «Альфа-Гарант») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу частини страхового відшкодування, виплаченого товариством [PERSON] - потерпілому у дорожньо-транспортній пригоді, в розмірі 4970,81 грн., до складу якого увійшли і витрати по проведенню експертизи у розмірі 200 грн., пославшись на те, що 23 грудня 2012 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс №АВ/9987460, предметом якого є страхування транспортного засобу «GEELY MR-51А» державний номерний знак [NUMBER]. 11 січня 2013 року в м. Києві на вул. Кіквідзе з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль «Деу» державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON] Відповідно до страхового акту від 05 квітня 2013 року № ЦВ/13/0045 ТДВ СК «Альфа-Гарант», складеного на підставі заяви потерпілого [PERSON], останньому товариством здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 9541,62 грн., а також товариство понесло витрати з оплати експертизи в розмірі 200 грн. [PERSON], у порушення умов договору страхування, при його укладанні повідомив страховику неправдиві відомості, а саме, що його автомобіль не використовується у якості таксі, проте на момент ДТП автомобіль ним використовувався саме у такій якості. Також просив стягнути з відповідача судовий збір. В судове засідання позивач свого представника не направив, а від представника позивача Борзенкової Ю.М., яка відповідно до копії довіреності наділена всіма правами позивача, надійшла до суду заява, у якій остання просила справу розглянути за відсутності представника позивача та в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує і проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 50, 51). Відповідач [PERSON] на повторний виклик у судове засідання не з»явився. Судові повістки, які надсилалися за адресою, вказаною позивачем, та яка відповідно до довідки Ніжинського УДМС в Чернігівській області на а.с.42 є зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування) відповідача, двічі повернулися до суду неврученими з відмітками пошти «за закінченням терміну зберігання». Як видно з відміток на поштових конвертах, адресату неодноразово за місцем проживання залишалися повідомлення про необхідність одержати поштове відправлення, на що останній не відреагував (а.с.46,53). Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у розгляді справи за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Також відповідно до ч.8 ст.76 ЦПК України особа про час розгляду справи вважається повідомленою у разі відмови адресата одержати судову повістку. За зазначених вище обставин суд відповідно до ст.224 ЦПК України визнав можливим заочний розгляд справи, проти чого позивач письмово не заперечував та, відповідно до ст.197 ч.2 ЦПК України, без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Дослідивши письмові докази, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс №АВ/9987460 (копія на а.с. 4), укладеного 23 грудня 2012 року між відповідачем [PERSON] та позивачем ТДВ СК «Альфа-Гарант», останнє взяло на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «GEELY MR-51А» державний номерний знак [NUMBER], здійснити на умовах договору страхову виплату. Строк дії договору - до 22 грудня 2013 року. При укладенні договору страхування відповідачем було повідомлено, що автомобіль марки «GEELY MR-51А» державний номерний знак [NUMBER] не використовується ним в якості «таксі», про що зазначено в п. 8 полісу № АВ /9987460. З копії постанови Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2013 року на а.с.9 видно, що 11 січня 2013 року в м. Києві на вул. Кіквідзе з вини відповідача, який керував автомобілем «GEELY MR-51А» державний номерний знак [NUMBER], тобто, забезпеченим транспортним засобом, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль «Деу» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] і, як повідомив останній, автомобіль «GEELY MR-51А» державний номерний знак [NUMBER] на момент ДТП водієм використовувався в якості «таксі» (копія заяви на а.с.7). Відповідно до звіту № 2305 від 09 лютого 2013 року матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу «DAEWOO Lanos» державний номерний знак [NUMBER] внаслідок його пошкодження складає 12050,61 грн. (копія на а.с.10-30), але [PERSON] 05 квітня 2013 року платіжним дорученням № 500 (копія на а.с. 33) перераховано 9541,62 грн. в рахунок страхового відшкодування, розмір якого визначено відповідно до умов договору з врахуванням ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого), який становить 50 000,00 грн., та франшизи у розмірі 500,00 грн. (копія розрахунку на а.с.31). Обов'язковий ліміт відповідальності страховика (п.1 ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхове відшкодування відповідно до п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» завжди зменшується на суму франшизи. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (п.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Копією платіжного доручення на а.с.34 підтверджується, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» понесло витрати за проведення експертизи для визначення суми матеріальної шкоди у розмірі 200 грн. Відповідно до вимог п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. З Коригуючих коефіцієнтів та їх розмірів, що затверджені розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 09.07.2010 № 566, видно, що коригуючий коефіцієнт різниться в тому числі і в залежності від сфери використання транспортного засобу, та відповідно до п. 1 ч. 3 цього переліку, коригуючий коефіцієнт легкового автомобіля (крім таксі), який використовується фізичною особою, становить 1, а коригуючий коефіцієнт легкового автомобіля для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі визначений від 1,1 до 1,5. Копією регресивної вимоги, що на а.с. 35, підтверджується надання позивачем відповідачу можливості у добровільному порядку сплатити кошти у сумі 4970,81 грн., до складу якої входить 50 відсотків суми виплаченого страхового відшкодування та 200 грн. сплачених за проведення експертизи. Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування, а саме невідповідності розрахунку суми страхового відшкодування та з огляду на надані в розпорядження суду докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved