Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач у липні 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. У позові зазначив, що йому на праві приватної власності належить вищевказаний будинок, в якому разом з ним зареєстровані та проживають його дружина та онук. Також зареєстрований і його син, [PERSON], проте фактично він разом з дружиною та двома дітьми живе за адресою: [ADDRESS]. Його син ніколи не проживав за зареєстрованою адресою, а знятися з реєстрації добровільно він відмовляється, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду і на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в належному позивачу на праві власності будинку. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов в повному обсязі, доповіли по його суті, просили йог задовольнити. Також пояснили, що відповідач попросив батька зареєструвати його у будинку [ADDRESS] для того, щоб міг зареєструвати своє право власності на побудований будинок, в якому проживає разом із своєю сім'єю. Вже більше року позивач пропонує сину знятися з реєстрації та зареєструватися за фактичним місцем проживання, проте відповідач відмовляється. Представник позивача та позивач просили суд задовольнити позов, при цьому витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок позивача. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що реєстрація [PERSON] ніяким чином не порушує прав позивача. Крім того, пояснив, що позов було подано через існування зацікавленості в цій нерухомості зятя позивача. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є дружиною позивача. Чоловік їй сказав, що син хоче зареєструватися в їхньому будинку для того, щоб оформити своє право власності на будинок по вул. Свободи, в якому він проживає. Проте син після реєстрації в їхньому будинку не проживав жодного дня. Свідок [PERSON] пояснив суду, що буває в домі свого тестя [PERSON] кожного тижня. Відповідач [PERSON] разом з батьками не проживає, а мешкає в будинку, який побудував, разом із своєю сім'єю. Від тестя знає, що [PERSON] зареєструвався в їхньому будинку, щоб оформити своє право власності на будинок, де проживає. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, свідків, розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позову і наявності підстав для його задоволення. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належать позивачу на праві приватної власності згідно свідоцтва № 330 про право особистої власності на житловий будинок, виданого 15.05.1990 Матвіївською сільською радою народних депутатів (арк.с.5). У судовому засіданні було з'ясовано, що відповідач [PERSON] є зареєстрованим у вищевказаному будинку, проте постійно проживає в [ADDRESS], що підтверджується довідкою від 03.07.2014 № 818, виданою виконавчим комітетом Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (арк.с. 3). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування приміщенням. Відповідно до вимог ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житловим відповідно до закону житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Доказів, які б свідчили про те, що відповідач не проживає у вищезазначеному будинку з поважних причин, а також те, що між ним та позивачем була якась інша угода щодо порядку користування зазначеним приміщенням в ході розгляду справи не було встановлено. Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи здійснюється протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання за заявою особи. Відповідно до ст. 7 цього Закону підставою для зняття з реєстрації є остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оскільки відповідач більше одного року у зазначеному будинку не проживає без поважних причин, суд приходить до висновку, що він втратив право користування житловим приміщенням в буд. [ADDRESS]. Згідно заяви позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved