Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», звернулось до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач -1), [PERSON] (надалі відповідач -2) про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.08.2007 між позивачем та відповідачем 1 було укладено кредитний договір № 39.29-50/867к на купівлю транспортного засобу, за умовами якого позивальнику надано кредит 14574 дол. США, зі сплатою 12% річних. Станом на 31.07.2019 відповідач-1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, в результаті чого має заборгованість в розмірі 795901,96 грн. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання позичальником між позивачем та відповідачем-2 укладено договір поруки № 39.29-50/427п від 09.08.2007 Зважаючи на обставини, викладені у позові позивач просить стягнути з відповідачів солідарно 111650,88 грн. (3% річних - 22500 грн., нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - 89150,88 грн.), розраховану на дату 31.07.2019, судові витрати в сумі 1921 грн. Ухвалою суду від 29.08.2019 відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову. У судове засідання відповідачі не з`явились. Відповідачем - 1 подано заяву про застосування строку позовної давності. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 09.08.2007 між позивачем та відповідачем 1 було укладено кредитний договір № 39.29-50/867к на купівлю транспортного засобу, за умовами якого позичальнику надано кредит 14574 дол. США, зі сплатою 12% річних, з кінцевим терміном поверненням заборгованості до 09.08.2012. Акціонерний - комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», 14.06.2010 року, було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Акціонерного - комерційного банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» в Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК». Відповідно до умов Договору, Відповідач -1 зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Графіком погашення кредиту. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено і сторонами не заперечується, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 14574 доларів США. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання позичальником між позивачем та відповідачем-2 укладено договір поруки № 39.29-50/427п від 09.08.2007 Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна організація (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Звертаючись до суду з позовом, позивач просить стягнути 3% річних 22500 грн. та пеню за подвійною обліковою ставкою НБУ 89150,88 грн. Пунктом 2.4 Кредитного договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в валюті кредиту в останній робочий день поточного місяця (без урахування останнього робочого та послідуючих неробочих днів місяця), а також в кінцевий термін повернення заборгованості, визначений кредитним договором. Згідно з Положенням п. 2.4.3. Кредитного договору проценти, нараховані на прострочену заборгованість за кредитним договором вважаються простроченими процентами. Як вбачається з наданого позивачем розрахунком заборгованість відповідача-1 станом на 31.07.2019 становить 795901,96 грн. та складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 249770.21 грн., суми заборгованості за відсотками 339619.76 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 90153,33 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 116358,66 грн. Зважаючи на обставини, викладені у позові позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість, що станом на 31.07.2019 становить 111650,88 грн. (нараховані 3% річних 22500 грн., нарахована пеня за подвійною ставкою НБУ - 89150,88грн.), судові витрати в сумі 1921 грн. 21.02.2018 позивачем на адресу відповідачів було направлено вимогу про усунення порушень у якій вимагав у строк, не пізніше 3 днів, з моменту отримання цієї вимоги, сплатити заборгованість по кредиту, сплатити нараховані проценти, комісії за користування кредитом і нараховані штраф/пеню. В добровільному порядку борг перед банком відповідачами не погашено. Відповідачі не надали своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що стверджується довідкою розрахунком заборгованості за договором. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільний кодекс України; нормативно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003 Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з вимогами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положення ст.1048 ЦК України передбачають, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частинами 1 та 2 ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, на підставі досліджених доказів суд вважає, що [PERSON] дійсно має борг перед Банком за вказаним кредитним договором. Разом з тим, відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності та відмови в задоволені позовних вимог. Так, щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.2 п. 1 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19.03.2014 у справі 6-14цс14, від 18.06.2014 року, у справі №6-61цс14, від 01.10.2014 року у справі № 134 цс14, за договором про надання банківських послуг, яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 08.11.2017 у справі 401/6656/12-ц. Із розрахунку вимог банку кредитної заборгованості за договором вбачається, що останній платіж Довженко Ю.Ф. здійснив 17.03.2009, а з позовною заявою АТ «Укрсоцбанк» звернулось до 28.03.2018, тобто після спливу строку позовної давності звернення до суду, який обчислюється з 18.03.2009. Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Що стосується вимог позивача до поручителя, то судом встановлено наступне. Згідно з п. 3.1.1. Договору поруки поручитель зобов`язаний протягом одного робочого дня, від дати отримання повідомлення Кредитора про невиконання Позичальником зобов`язання забезпеченого порукою, виконати відповідне зобов`язання, шляхом перерахування на рахунок Кредитора № 22036026820001, суму невиконаного Позичальником зобов`язання. При цьому, п. 6.1. Договору поруки визначено, що усі повідомлення за цим Договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійсненні у письмовій формі та надісланні рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами Сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача. Разом з цим, згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Судом же встановлено, що позивач пропустив шестимісячний строк для звернення з позовом до поручителя, так як за умовами кредитного договору строком виконання основного зобов`язання визначено 09.08.2012, а з позовом до суду позивач звернувся лише 23.08.2019, тобто більш ніж через 5 років після настання строку виконання основного зобов`язання. Крім того, без згоди поручителя було збільшено процентну ставку. Таким чином, суд вважає, що договір поруки припинив свою дію, а тому позовні вимоги до відповідача [PERSON] слід визнати безпідставними. Враховуючи, що позивач звернувся до суду із відповідним позовом про захист свого порушеного права лише 23.08.2019, із пропуском строку позовної давності звернення до суду, в своїй позовній заяві питання про поновлення пропущеного строку позовної давності не ставив та поважних причин пропуску строку не зазначив, у той час, як відповідачем-1 було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, що, відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності та припинення договору поруки. У відповідності до ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed