Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 11681,67 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору від 28.11.11 р., відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності. Однак позичальник [PERSON] не виконала умов договору щодо повернення кредиту на умовах і в порядку, передбачених договором, що стало підставою для предявлення позову. В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про повне підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Ухвалою суду від 17.02.17 р. до участі у справі залучено відповідача [PERSON] як правонаступника [PERSON] Відповідач [PERSON] до суду не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] вимоги позовної заяви не визнав та подав суду письмові заперечення проти позову. Заперечення обґрунтовуються тим, що на час своєї смерті [PERSON] разом з матірю [PERSON] тривалий час не проживала, спадщину після смерті [PERSON] її матір [PERSON] не приймала, позивачем не надано суду копії кредитного договору, що ставить під сумнів його існування, з урахуванням правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 19.03.14 р. (справа № 6-14цс-14), позов заявлено поза межами строку позовної давності, на застосуванні якої наполягає представник відповідача. З цих підстав представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення учасника процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. При цьому суд встановив та врахував наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Судом встановлено, що 28.11.11 р. [PERSON] шляхом заповнення та підписання анкети-заяви прийняла Умови та Правила надання банківських послуг та [PERSON], уклавши таким чином з позивачем кредитний договір, за умовами якого отримала кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок з кредитним лімітом 500,00 грн. на умовах сплати відсотків за користування кредитними коштами по процентній ставці 36 % річних, на умовах повернення, встановлених Умовами та Правилами кредитування. Укладення такого договору, який за своєю природою є договором приєднання, відповідає вимогам ст.634 ЦК України, у звязку з чим суд вважає неспроможними заперечення представника відповідача щодо нікчемності даного правочину. Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 30.04.16 р. заборгованість [PERSON] по поверненню кредиту та інших платежів за укладеним кредитним договором складає 11681,67 грн. Як вбачається з актового запису про смерть № 181 від 27.08.15 р., складеного відділом ДРАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, [PERSON] 24 серпня 2015 року померла. Відповідно до ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. З інформації Кузнецовської міської державної нотаріальної контори № 355/01-16 від 12.09.16 р. вбачається, що спадкова справа на майно, яке належало [PERSON], не заводилась, відомості про наявність заповіту від імені [PERSON] в Спадковому реєстрі та Кузнецовській міській державній нотаріальній конторі відсутні, заяви про прийняття спадщини від спадкоємців [PERSON] до нотаріальної контори не надходили, відомості про спадкоємців, що прийняли спадщину, та про наявність і склад спадкового майна, що залишилось після її смерті, відсутні, свідоцтва про право на спадщину на таке майно не видавались. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 73545978 від 22.11.16 р., права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження за [PERSON] не зареєстровані. З інформації територіального сервісного центру № [NUMBER] МВС в Рівненській області від 09.12.16 р. № 31/17-5644-950 вбачається, що транспортні засоби в сервісних центрах Рівненської області за [PERSON] не зареєстровані. З інформації управління Держгеокадастру у Володимирецькому районі Рівненської області № 9-1703-0ю7-2357/2-16 від 01.12.16 р., на території Володимирецького району та м.Кузнецовськ за [PERSON] земельні ділянки на праві власності, користування чи оренди не зареєстровані. Доказів наявності будь-якого іншого майна, що залишилось після смерті [PERSON], суду не подано. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з інформації відділу ДРАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області № 115/04.4-35 від 09.08.16 р., у покійної [PERSON] був син [PERSON], [INFO], дані про батьків і чоловіка у відділі ДРАЦС відсутні. З показань свідка [PERSON] судом встановлено, що син [PERSON] - [PERSON], [INFO], а також її батько на момент смерті [PERSON] були померлими, у шлюбі на момент смерті вона не перебувала. За таких обставин суд прийшов до висновку, що єдиним спадкоємцем за законом майна, що могло залишитись після смерті [PERSON], може бути її матір [PERSON], за умови реалізації останньою права на спадкування. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області № 4693 від 01.12.16 р., [PERSON] булла зареєстрована і проживала у період з 04.03.05р. по день смерті 24.08.15 р. в м.Вараш Рівненської області по м-ну [PERSON], 40/20, кв.153., разом з матір»ю [PERSON] та братом [PERSON] Як показав суду свідок [PERSON], він перебуває у шлюбі з [PERSON] Її дочка від першого шлюбу [PERSON] з 2009 року, коли помер її син, припинила проживати за адресою реєстрації у кв.153 буд.40/20 по м-ну [PERSON] в м.Вараш Рівненської області, будь-якого майна не мала, вела бродячий спосіб життя, зловживала алкогольними напоями, померла від ураження печінки. Свідок показав також, що його дружина [PERSON] протягом 2015 року також не проживала за адресою реєстрації, оскільки разом з ним доглядала його хвору мати, проживаючи у її господарстві у с.В.Ведмежка Маневицького району Волинської області. Показання свідка [PERSON] підтверджуються довідкою Ведиковедмезької сільської ради Маневицького району Волинської області № 324 від 20.03.17 р., згідно з якою [PERSON] дійсно по 09.09.15 р. (день смерті матері чоловіка [PERSON] [PERSON]Г.) постійно проживала в буд.№ 50 по вул.Соборності у с.В.Ведмежка Маневицького району Волинської області; свідоцтвом про народження [PERSON], з якого вбачається, що [PERSON] являється його матірю, свідоцтвом про одруження [PERSON] та [PERSON], свідоцтвом про смерть [PERSON], з якого вбачається, що вона померла 09 вересня 2015 року. За таких обставин суд вважає доведеним, що на момент смерті [PERSON] (24.08.15 р.), [PERSON] з нею не проживала, отже, не може вважатись такою, що прийняла спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, і не має обовязку задовольнити вимоги [PERSON] про погашення заборгованості [PERSON] Таким чином, судом не встановлено наявність будь-якого майна, що залишилось після смерті [PERSON], а також її спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ст.607 ЦК України, зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed