Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову представник позивача вказав, що [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2020. В спірній квартири зареєстрований, але не мешкає відповідач, який не є членом сім`ї позивача. У зв`язку із викладеним позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком В.П., зареєстрованого в реєстрі за № 102 від 10.04.2020, та копією Витягу з Державного речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.04.2020 № 206591622, наданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком В.П. Згідно із копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 13490, виданої Відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, станом на 04.09.2020 в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] стороння людина по відношенню до власника [PERSON] . Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] не є власником квартири та не є членом сім`ї власника квартири, а реєстрація відповідача у спірній квартирі викликає необхідність у надмірній сплаті комунальних послуг позивачем та обмежує право користування квартирою позивачем, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги стосовно визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №35265 від 23.09.2020 про сплату судового збору у сумі 840,80 грн. Разом з тим, представник позивача у своїй письмовій заяві просив не стягувати з відповідача судові витрати, у зв`язку із чим суд вважає справедливим та розумним не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved