Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори 15 червня 2017 року, за реєстровим №1723, вона являється власником житлового будинку № [ADDRESS]. Нещодавно вона вирішила продати вказаний будинок. У вказаному будинку ніхто не проживає, але, як з'ясувалося, в ньому зареєстровано місце проживання [PERSON], співмешканця її покійної матері, [PERSON]. Фактично [PERSON] проживає у своїх дітей, які забрали його до себе після смерті матері. Відповідач не проживає в даному будинку з 2016 року, не бере участі в його утриманні. Факт того, що відповідач у вказаному житловому будинку не проживає, підтверджується Актом, згідно якого адміністратор ЦНАПу, депутат селищної ради, сусіди засвідчили, що у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не проживає більше 1 року. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник, адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, передбачених ст.ст. 383, 391 ЦПК України, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та пояснили наступне. [PERSON], матері позивача, на праві приватної власності належав житловий будинок, розміщений за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою разом із [PERSON] проживав та зареєстрований батько позивача, [PERSON], за яким [PERSON] здійснювала догляд. 06 жовтня 2016 року [PERSON] померла. З 15 жовтня 2016 року [PERSON] забрав всі свої речі та вибув на постійне місце проживання за адресою: [INFO], до старшої дочки. Після смерті [PERSON], відповідно до заповіту, позивач успадкувала належне матері майно та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS]. На даний час даний житловий будинок належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Оскільки [PERSON] у вищевказаному будинку відсутній (не проживає) без поважних причин з 2016 року, між ним та власниками будинку, як [PERSON], так і [PERSON], будь-яких домовленостей щодо користування будинком не було, цивільно-правові угоди щодо права користування будинком не укладались, наявність реєстрації відповідача в належному позивачу будинку створює перешкоди в користуванні та розпорядженні будинком. Хоча [PERSON] є батьком позивача, проте членом її сім'ї не являється, тому що залишив сім'ю, коли їй було 16 років. З того часу разом не проживали, взаємних прав та обов'язків не мали, спільне господарство не вели. Позивач має намір продати будинок, проте наявність реєстрації відповідача створює перешкоди для продажу будинку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте подав заяву про проведення судового розгляду за його відсутності та письмові пояснення, у яких зазначає, що в 1998 році повернувся з Криму на проживання в смт. Срібне. Спочатку проживав у внука, а потім у [PERSON], першої дружини, по [ADDRESS], де був зареєстрованим. Гроші, які привіз із Криму, віддав [PERSON] За час його проживання у вказаному господарстві вони зробили парове опалення, підвели газ, замінили вікна. Після смерті [PERSON] з будинку №55 по вул. Довга смт. Срібне його забрали проживати до себе внук та дочка [PERSON] [PERSON] Леонідівна у судовому засіданні пояснила, що з 14.01.2018 року вона з двома дітьми проживає в [ADDRESS]. Хоче купити вказаний будинок шляхом оформлення молодіжного кредиту. Суд , заслухавши позивача та її представника, свідка, враховуючи письмові пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. По справі встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.06.2017 року, що посвідчений державним нотаріусом Срібнянської державної нотаріальної контори Чернігівської області, є власником житлового будинку № [ADDRESS]. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно- будинок № [ADDRESS] за позивачем [PERSON] проведена 15.06.2017 року, про що вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [NUMBER]. Відповідно до акту №13 від 07 вересня 2018 року [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але з 15.10.2016 року за даною адресою фактично не проживає. Акт підписано сусідами [PERSON], [PERSON], депутатом Срібнянської селищної ради Заєць О. В., адміністратором ЦНАПу Карпенко С. М. Із письмових пояснень відповідача вбачається, що після смерті [PERSON] він дійсно виїхав з будинку №55 по вул. Довга смт. Срібне на інше місце проживання, до дочки [PERSON] та внука, так як потребує догляду. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Так, частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР, до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм права користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Вказане відповідає правовому висновку що висловлений 16.11.2016 ВСУ при розгляді справи №6-709цс16. З огляду на викладене вище та за встановлених судом фактичних обставин, спір підлягає вирішенню з підстав, визначених статтями 383 та 391 ЦК України. Право члена сім'ї власника квартири (будинку) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника квартири (будинку) на користування цією квартирою (будинком) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири (будинку) права власності на це житло, а відтак припинення права власності особи на квартиру (будинок) припиняє право членів її сім'ї на користування цим житлом. Таким чином, право члена сім'ї власника квартири (житлового будинку) на користування ним є похідним від права самого власника. У випадку зміни власника житла чине законодавство не передбачає перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї і колишнього власника. Згідно зі ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки, позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [NUMBER], відповідач не проживає за зареєстрованим місцем проживання з 2016 року, не є членом сім'ї нового власника - позивача у справі, між власником будинку і відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, то існує порушення прав позивача на вільне володіння та розпорядження своєю власністю, оскільки з врахуванням зареєстрованого в будинку відповідача, створені перешкоди щодо продажу вказаного майна. Враховуючи положення наведених правових норм, з огляду на суть заявлених позовних вимог (захист права власності), положення ст. 5 ЦПК України, доведеність заявлених вимог позивачем, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у обраний нею спосіб.

Outcome: approved