Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Представник [PERSON] -адвокат Терпелюк Є.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Треті особи: Коротичанська селищна рада Харківського району Харківської області, фізична особа-підприємець [PERSON] та просить визнати незаконними і скасувати накази начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 9056-СГ від 09 вересня 2016 року, № 14307-СГ від 12 грудня 2016 року; № 9059-СГ від 09 вересня 2016 року та № 14304-СГ від 12 грудня 2016 року; витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 1485,0 кв м, за адресою: [ADDRESS] ; скасувати рішення державного реєстратора Калініної Л.М. Зміївської міської ради Харківської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36498199 від 07 серпня 2017 року про реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,03 га, кадастровий номер: 6325157000:00:0234:0162 та індексний номер: 36495001 від 07 серпня 2017 року про реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,12 га, кадастровий номер: 6325157000:00:024:0161; скасувати державну реєстрацію земельних ділянок за кадастровими номерами 6325157000:00:0234:0162 та 6325157000:00:024:0161, із скасуванням кадастрових номерів вказаних земельних ділянок; стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 30200,00 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що позивач на підставі рішення №238 від 13 квітня 1993 року Виконавчого комітету Коротичанської селищної Ради народних депутатів є власником земельної ділянки, загальною площею 1485 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . В грудні 2016 року вона замовила розроблення технічної документації із землеустрою і їй стало відомо, що Наказами начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 9056-СГ від 09.09.2016 року та № 9059-СГ від 09.09.2016 року відповідачу [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою земельних ділянок площею 0,12 га та 0,04 га для ведення, відповідно, індивідуального садівництва та особистого селянського господарства. Як вбачається із наказів, вказані земельні ділянки розташовані за територією населених пунктів на території Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області. В подальшому, наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 14304-СГ від 12.12.2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,03 га, в тому числі багаторічні насадження площею 0,03 га (кадастровий номер 6325157000:00:024:0162) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області. Окрім того, наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 14307-СГ від 12.12.2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,12 га, в т.ч. багаторічні насадження площею 0,12 га (кадастровий номер 6325157000:00:024:0161) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для індивідуального садівництва, розташовану за межами населених пунктів на території Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області. Вищевказані накази є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки вони порушують право власності позивача на надану їй у власність земельну ділянку, оскільки [PERSON] фактично надано земельну ділянку належну позивачеві. За вказаних обставин позивача змушена була звернутись за правовою допомогою, вартість якої склала 30200,00 гривень та з позовом до суду. Представник відповідачв Головного управління Держгеокадастру у Харківській області подав відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити та вказав, що позивач не набула права власності чи права користування земельною ділянкою площею 1485 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , наданої їй за рішенням № 238 від 13 квітня 1993 року Виконавчого комітету Коротичанської селищної ради народних депутатів, оскільки з дня прийняття рішення у 1993 році до 2017 року не завершила процедуру оформлення права власності на земельну ділянку і не виготовила державний акт на право власності на таку земельну ділянку, не зареєструвала речове право у встановленому законом порядку, тому у неї відсутні правові підстави для захисту в судовому порядку прав та інтересів, тоді як відповідач [PERSON] звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Харківської області у встановленому законом порядку із заявами від 16 серпня 2016 року про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва за межами населеного пункту на території Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області та про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,04 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області. Наказами начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 9056-СГ від 09.09.2016 року та № 9059-СГ від 09.09.2016 року відповідачу [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою земельних ділянок площею 0,12 га та 0,04 га для ведення, відповідно, індивідуального садівництва та особистого селянського господарства. 30 листопада 2016 року відповідач звернулась із заявами про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок і на підставі наказів № 9056-СГ від 09.09.2016 року та № 9059-СГ від 09.09.2016 року та Наказами начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 14307-СГ та № 14304-СГ від 12.12.2016 року [PERSON] отримала у власність спірні земельки ділянку і зареєструвала своє право власності. Зазначив, що вказане позивачем рішення органу місцевого самоврядування за своєю природою не є та не може вважатись таким, що прийнято на виконання Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», оскільки дія вказаного нормативного акту розповсюджується на рішення про передачу у приватну власність земельних ділянок вже наданих громадянами, а рішення про надання позивачу земельної ділянки прийнято у 1993 році і цим же рішенням позивача було зобов`язано оформити технічну документацію протягом одного місяця з дня її одержання завірити нотаріально договори на право забудови та закінчити будівництво за п`ять років, проте позивач вказані зобов`язання не виконала. Оскільки більш ніж 20 років позивачем не було замовлено виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку, не здійснено державну реєстрацію права власності спірної земельної ділянки, тому позивач не набула права власності, права користування і як наслідок - вказана земельна ділянка до 2016 року перебувала у державній власності, а в подальшому наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у встановленому законом порядку передана у власність [PERSON] . Представник позивача Терпелюк Є.В. подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що не погоджується з думкою відповідача Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, що рішення Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області № 238 від 13 квітня 1993 року не є підставою для виникнення у позивача права власності на земельну ділянку загальною площею 1485 кв м по вулиці Харківській в смт Коротич Харківського району Харківської області , оскільки саме по собі рішення є документом, що посвідчує право власності на ділянку та поміщено законодавцем в один ряд із такими документами як договір або рішення суду про визнання права власності. Також зазначає, що спірна земельна засаджена багаторічними деревами фруктових сортів і використовувалась. Крім того, вказує, що оспорювані накази не відповідають нормам закону, тому що земельні ділянки щодо яких прийняті накази знаходяться в межах смт Коротич Харківського району Харківської області, що є очевидним і витікає із публічно доступних відомостей, а тому не потребує додаткового доказування. Відповідність місця розташування земельної ділянки, яка була виділена позивачу та земельних ділянок, що передані у власність відповідачу [PERSON] вбачається з рішення Державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Харківському районі Харківської області № РВ - 6300723312017 від 02 лютого 2017 року де вказано, що площа земельної ділянки позивача перетинається із земельною ділянкою кадастровий номер якої 6325157000:00:024:0161 на 79,54%, із земельною ділянкою кадастровий номер якої 6325157000:00:024:0162 на 20,17 %, що у сумі складає 99,718%, а згідно ескізу плану забудови смт Коротитч, що наданий Управлінням Архітектури харківської районної адміністрації, виділена позивачу ділянка межує з ділянками по вулиці Київській, 3, вулиці Сонячній, 33/2 . Третя особа ФОП [PERSON] подала письмові пояснення, де вказала, що вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, крім того, зазначила, що на замовлення позивача нею було виготовлено технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку площею 1485 кв м за адресою: [ADDRESS] , і вірність місця розташування земельної ділянки, вказана замовником, була перевірена за допомогою даних земельного кадастру, що знаходяться у відкритому доступі на Порталі кадастрова карта України, звернула увагу на те, що одним із найважливіших документів на етапі виготовлення технічної документації на земельну ділянку є графічні матеріали, на яких зазначається бажане місце розташування земельної ділянки і даний додаток є обов`язковим та надає можливість органу, до якого надійшло клопотання, визначити, чи відноситься розпорядження землями даної місцевості та категорії до його компетенції. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду сповіщалась належним чином. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи Коротичанської селищної ради Харківського району в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа фізична особа підприємець [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду сповіщалась належним чином. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15.10.2019 в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 12.03.2020 апеляційну скаргу [PERSON] в особі її представника [PERSON] залишено без задоволення, рішення Харківського районного суду Харківської області від 15.10.2019 без змін. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судові витрати в сумі 5397,57 грн. Постановою Верховного Суду від 28.10.2020 касаційну скаргу [PERSON] , в інтересах якої діяв адвокат Терпелюк Є.В., задоволено. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 15.10.2019 та постанову Харківського апеляційного суду від 12.03.2020 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07.12.2020 дану справу прийнято до провадження судді Савченка Д.М. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20.01.2021 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Виконавчого комітету Коротичанської селищної Ради народних депутатів Харківського району № 238 від 13 квітня 1993 року позивачу надано в приватну власність земельну ділянку загальною площею 1485 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , для будівництва індивідуального житлового будинку та господарчих будівель, зобов`язано позивача оформити технічну документацію, протягом одного місяця з дня її одержання завірити нотаріально договори на право забудови та закінчити будівництво за 5 років. Рішенням № РВ-6300753312017 від 02 лютого 2017 року державним кадастровим реєстратором У правління Держгеокадастру у Харківській області Реуцькій Л.П. відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру (протокол № ПП- 6300515792017 від 02.02.2017 року про проведення перевірки електронного документу). З наданих листів Управління Держгеокадастру у Харківському районі Харківської області Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 20 січня 2017 року, від 24 лютого 2017 року, від 06 листопада 2018 року вбачається, що в Управлінні відсутні відомості стосовно рішення Виконавчого комітету Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області № 238 від 13 квітня 1993 року про надання [PERSON] земельної ділянки площею 1485 кв м. в [ADDRESS] , для будівництва житлового будинку, також відсутня будь-яка землевпорядна документація стосовно вказаної земельної ділянки, станом на 29 грудня 2012 року згідно Книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, інформація про правовстановлюючі документи на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , в Управлінні не обліковуються. Також судом встановлено, що Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області було видані: наказ № 9056-СГ від 09.09.2016 року про надання [PERSON] дозволу на розробку технічної документації із землеустрою земельної ділянки площею 0,1200 га цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва; наказ № 9059-СГ від 09.09.2016 року про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою земельної ділянки площею 0,04 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; наказ № 14304-СГ від 12.12.2016 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,03 га (кадастровий номер 6325157000:00:024:0162) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області; наказ № 14307-СГ від 12.12.2016 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,12 га (кадастровий номер 6325157000:00:024:0161) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для індивідуального садівництва, розташовану за межами населених пунктів на території Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області. За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11 травня 2018 року, земельна ділянка кадастровий номер 6325157000:00:024:0161, площею 0,12 га, цільовим призначенням для індивідуального садівництва на території Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області, на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 14307-СГ від 12.12.2016 року. За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11 травня 2018 року, земельна ділянка кадастровий номер 6325157000:00:024:0162, площею 0,03 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області, на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 14304-СГ від 12.12.2016 року. Суду в якості доказів надані: проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства; проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення індивідуального задівництва; скріншоти сторінок оголошення про продаж земельної ділянки, рішення № 17 від 21 березня 2018 року розширеного засідання Ради адвокатів Харківської області, заяви [PERSON] до ГУ Держгеокадастру у Харківській області щодо отримання земельної ділянки; кадастрові плани та витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки 6325157000:00:024:0161, 6325157000:00:024:0162; лист ГУ Держгеокадастру у Харківській області на ім`я адвоката Теплюка Є.В.; Витяг з публічної кадастрової карти України; ескіз забудови ділянки смт Коротич; Інформаційна довідка Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо майна [PERSON] ; договір від 23 вересня 1992 року про забудову земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , підписаний Коротичанською селищною радою Харківського району Харківської області; квитанція до касового ордеру; акт від 24 квітня 1993 року про відвід земельної ділянки площею 1485 кв по [ADDRESS] . Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне. Статтею 6 Земельного кодексу України у редакції від 13 березня 1992 року передбачено право приватної власності громадян на землю, зокрема будівництва та обслуговування будинку і для господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 17 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Статтями 1 - 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет) передбачено сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Установлено, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчувалися відповідною Радою народних депутатів, про що робився запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Пунктом другим Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом. Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені статтею 23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом. Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Чинним на час прийняття виконкомом Коротичанської селищної Ради народних депутатів Харківського району рішення від 13.04.1993 про надання позивачці у власність спірної земельної ділянки законодавством передбачалась можливість посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки, передані на підставі Декрету КМУ від 26.12.1992, відповідною Радою народних депутатів шляхом запису у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. При цьому для передачі земельних ділянок громадянам на підставі Декрету необхідними є ряд умов: - передача земельних ділянок здійснюється сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів; - земельні ділянки повинні бути раніше надані громадянам для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку, дачного і гаражного будівництва; - передача земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, проводиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, що його замінює; - про передачу земельних ділянок робиться запис у земельно-кадастрових документах. Як зазначає позивач, рішення виконавчого комітету Коротичанської селищної Ради народних депутатів від 13.04.1993 прийнято на підставі Декрету КМУ від 26.12.1992, однак погодитись із таким твердженням не можна з наступних підстав. По-перше, згідно з Декретом КМУ від 26.12.1992 право на передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам надано сільським, селищним, міським Радам народних депутатів, а не їх виконавчим комітетам. При цьому доказів делегування відповідною радою повноважень щодо виконання Декрету своєму виконавчому комітету позивчем суду не надано. По-друге, позивачем не надано суду доказів того, що земельна ділянка, передана на підставі рішення виконавчого комітету від 13.04.1993, була раніше надана позивачці у встановленому порядку. По-третє, доказів наявності у паспорті позивача відмітки про передачу земельної ділянки на підставі Декрету суду не надано, як і не надано доказів вчинення Коротичанською селищної Радою народних депутатів запису у земельно-кадастрових документах про передачу позивачці земельної ділянки на підставі Декрету. Крім того, у тексті рішення виконавчого комітету від 13.04.1993 відсутнє посилання на його прийняття на підставі Декрету КМУ від 26.12.1992. Таким чином, позивачкою не доведено, що спірна земельна ділянка передана їй на підставі Декрету КМУ від 26.12.1992, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статей 22 та 23 Земельного кодексу України (1990 року), згідно з якими: - право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право; - право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Оскільки позивачкою не надано суду доказів одержання у встановленому порядку державного акта на спірну земельну ділянку, тобто не надано доказів виникнення у неї права власності на земельну ділянку, слід дійти висновку, що рішеннями і діями відповідачів права позивачки не порушено, у зв`язку з чим позовні вимоги про скасування наказів відповідача 2, витребування земельної ділянки із володіння відповідача 1, скасування рішень про державну реєстрацію права приватної власності на земельні ділянки за відповідачем 1 відсутні. При цьому суд не бере до уваги посилання представника позивача в обгрунтування набуття позивачкою права власності на землю на встановлення Верховним Судом у постанові від 28.10.2020 у даній справі того факту, що [PERSON] на підставі рішення від 13 квітня 1993 року №238 Виконавчого комітету Коротичанської селищної Ради народних депутатів є власником земельної ділянки, загальною площею 1 485 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , з наступних підстав. Межі розгляду справи судом касаційної інстанції визначено статтю 400 ЦПК України, частиною 1 якої визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Як убачається з рішень судів першої та апеляційної інстанцій в даній справі, ними не було встановлено, що позивачка на підставі рішення від 13 квітня 1993 року № 238 Виконавчого комітету Коротичанської селищної Ради народних депутатів є власником земельної ділянки, загальною площею 1 485 кв. м, за адресою: [ADDRESS] . Вказаними судовими рішеннями встановлено, що вказану земельну ділянку надано позивачу за рішенням виконавчого комітету Коротичанської селищної Ради народних депутатів від 13 квітня 1993 року. Отже, оскільки судами першої та апеляційної інстанції не встановлювався факт, що позивачка на підставі рішення виконавчого комітету є власником спірної земельної ділянки, а касаційний суд не може встановлювати обставини, що не були встановлені в рішенні, посилання представника позивача на встановлення цього факту касаційним судом є безпідставним. Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції у вказаній справі, Верховним Судом зазначено, що чинним на час виникнення правовідносин земельним законодавством, зокрема пунктом шостим Постанови Верховної Ради України від 18 грудня 1990 року № 563-ХІІ «Про земельну реформу», а також пунктом шостим розділу Х «Перехідні положення» ЗК України від 25 жовтня 2001 року передбачалося, що громадяни, яким передано у користування чи власність земельні ділянки до введення в дію ЗК України 2001 року, після закінчення строку оформлення права власності чи користування цією землею (який встановлено до 01 січня 2008 року), втрачають раніше надане їм право на землю. Зазначені норми Постанови на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 визнані такими, що не відповідають Конституції України, та втратили чинність, а тому неотримання [PERSON] правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку не свідчить про те, що вона їй не належить. Суди попередніх інстанцій зазначеним вимогам закону належної уваги не надали та дійшли передчасного висновку про те, що [PERSON] не підтверджено право власності на спірну земельну ділянку. На виконання вказівок Верховного Суду при новому розгляді справи встановлено, що вищевказані норми законодавства застосуванню до спірних правовідносин не підлягають, оскільки позивачкою не додержано вимог чинного на час передачі їй земельної ділянки законодавства щодо виникнення права приватної власності на землю та не одержано у встановленому порядку державний акт на спірну земельну ділянку, у зв`язку з чим відповідно до частини 1 статті 22 Земельного кодексу України (1990 року) право власності на вказану земельну ділянку у останньої не виникло. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати залишаються за рахунок позивача.

Outcome: dismissed