Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач уточнила позовні вимоги та просить стягнути з відповідача [PERSON] в її користь моральну шкоду в розмірі 35384 грн. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO]. близько 20.30 годин в м.Стрий по вул.Львівській відповідач [PERSON], керуючи автомобілем «Опель Астра 1.6 І», реєстр.№ [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON], який вів велосипед. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких того ж дня помер у приймальному відділенні Стрийської ЦРЛ. [PERSON] - її чоловік. Їх шлюб зареєстровано 12.03.1983р. Постановою старшого слідчого ВР ДТП СУ ГУ МВС України у Львівській області майора міліції [PERSON] від 29.10.2015р. відкрите кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю у діяннях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Але відповідно вимогам ст. 1187 ЦК України, на відповідача [PERSON], як володільця джерела підвищеної небезпеки, покладається обов'язок відшкодувати їй завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду. Завдану їй моральну шкоду вона оцінює в 35384 грн. так як її чоловік пішов з життя в розквіті сил. Чоловік був годувальником їхньої сім'ї, їхньою моральною опорою. Він працював водієм ПАТ «Укртрансгаз» УМГ «Львівтрансгаз», мав велику заробітну плату. Вони прожили разом дружно багато років, були дуже близькі. Втрата чоловіка, батька та дідуся спричинила психологічний стрес та різко змінила їхній звиклий спосіб життя, погіршила його рівень . Вони всі досі не можуть відійти від пережитого. Переживання із-за смерті чоловіка привели до погіршення її стану здоров'я, розвинулося ряд захворювань, і вона ніяк не може повернутися до нормального способу життя. Відповідач добровільно відшкодувати школу не бажає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала і просить суд їх задоволити. Представник позивача позовні вимоги підтримала суду пояснивши, що страхова компанія відшкодувала матеріальну і частково моральну шкоду, тому просить позовні вимоги задоволити. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив суду пояснивши, що його заробітна плата складає 1400 грн. Смерть чоловіку позивача спричинена не з його вини, тому немає підстав для задоволення позовних вимог. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив суду пояснивши, що судова практика свідчить, що більше 10000 грн. моральної шкоди за відсутності вини відповідача не присуджується. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована. Враховуючи, що страховою компанією виплачено 14 тисяч моральної шкоди, тому в задоволенні позову просить відмовити. Представник третьої особи суду пояснила, що у зв'язку з смертю чоловіка позивача внаслідок ДТП страховою компанією відшкодовано 51156 грн. матеріальної шкоди і 15621 грн. моральної шкоди. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. З свідоцтва про укладення шлюбу від 12.03.1983р., актовий запис №111, вбачається. що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 12.03.1983р. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». Цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу застрахована ПАТ «НАСК «Оранта» згідно полісу №АІ/1426915 на період з 29.05.2014р. по 28.05.2015р. З лікарського свідоцтва від 08.09.2014р. вбачається, що пішохід [PERSON] травмований при зіткненні з автомобілем, що стало причиною його смерті. Як вбачається з свідоцтва про смерть від 09.09.2014р., актовий запис №484, [PERSON] помер [INFO] в м. Стрий Львівської області. З довідки від 13.10.2014р. №753/01-02, вбачається, що [PERSON] працював водієм автотранспортних засобів, автотранспортного господарства Стрийського виробничого управління підземного зберігання газу Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» з 14.07.2000р. Як вбачається з довідки про доходи від 14.10.2014р. №753/01-07, за період з 01.04.14р. по 30.09.14р. дохід [PERSON] на посаді водія в ПАТ «Укртрансгаз» УМГ «Львівтрансгаз» Стриського ВУ становив 59758,19 грн. Постановою старшого слідчого ВР ДТП СУ ГУ МВС України у Львівській області від 29.10.2015р. встановлено, що автомобіль «Опель Астра 1.6 І», реєстр.№ [NUMBER], є власністю [PERSON] і 07.09.2014р. приблизно о 20 год. 30 хв. керуючи ним, в м. Стрию по вул. Львівській, він здійснив наїзд на пішохода [PERSON], що спричинило смерть останнього Однак, порушене за даних обставин кримінальне провадження №12014140130001671, внесене в ЄРДР 08.09.2014р., закрито у зв'язку з відсутністю у діяннях [PERSON], [INFO], складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Статтею 27 Конституції України визначено, що кожна людина має невід'ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.5 ст. 13 ЗУ « Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Так, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах від 17 жовтня 2012 року, розглянувши справу №6-114цс12, згідно якого виходячи з положень частини другої статті 1187 та частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. Той факт, що членам сім'ї загиблого було виплачено страхове відшкодування за договором обов'язкового страхування працівників замовника авіаційних робіт, об'єктом страхування якого визначено майнові інтереси, пов'язані з життям і здоров'ям працівників замовника, не може бути визнано як підставу для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від обов'язку відшкодувати заподіяну їм моральну шкоду. Як вбачається з п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.92 « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З п. 4 вказаної постанови вбачається, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). В п. 9 постанови Пленум Верховного суду України №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як роз'яснено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. В пункті 5 постанови Пленуму зазначено, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Як зазначено в п. 6 постанови Пленуму особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що 07.09.2014р. близько 20 год. 30 хв. в м. Стрий по вул. Львівській, відповідач [PERSON], керуючи власним автомобілем «Опель Астра 1.6 І», реєстраційний номер [NUMBER], здійснив наїзд на пішохода [PERSON], що спричинило смерть останнього. Суд не бере до уваги доводи відповідача [PERSON] про безпідставність стягнення з нього моральної шкоди у зв'язку з відсутності в його діях вини, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, оскільки такі прямо суперечать вимогам норми, передбаченої п.1 ч. 2 ст.1167 ЦК України, якою встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, суд вважає, що внаслідок ДТП, яка спричинила смерть [PERSON], відповідачем завдано позивачу моральну шкоду, оскільки позивач зазнала душевних страждань у зв'язку з втратою чоловіка, який був годувальником в сім'ї, внаслідок смерті чоловіка позивача відбулися вимушені зміни в життєвих стосунках її сім'ї. В той же час суд враховує досліджені у судовому засіданні обставини, які мають значення для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, а саме: відповідач не порушував Правил дорожнього руху, тому не винуватий у вчиненні ДТП; ПАТ «НАСК «Оранта» відшкодовано позивачу моральну шкоду в сумі 7308,50 грн., тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення частково, в розмірі 10000 грн. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved