Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивач у вересні 2017 року звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його [PERSON]- користь невиплачену пенсію в розмірі 33217 грн 42 коп і компенсацію втрати частини доходів в сумі 690 грн 92 коп, стверджуючи, що на виконання рішення Київського райсуду м.Одеси від 11.11.2010 року, ухваленого по справі за позовом [PERSON] до Управління пенсійного фонду України в Київському районі м.Одесі про зобов»язання вчинити певні дії, відповідач нарахував, але не виплатив до сьогодні в повному обсязі основну та додаткову пенсії учаснику ліквідації наслідків на ЧАЕС 1 категорії, інваліду 2 групи. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача до суду не з»явився, надав письмові заперечення на позов і клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд вислухав представника позивача, вивчив матеріали справи і встановив наступне: [PERSON] має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії і є інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, перебуває на обліку в Центарльному Об»єднаному Управлінні пенсійного фонду України в м.Одесі (раніше Управління пенсійного фонду України в Київскьму районі м.Одеси). Постановою Київського районного суду м. Одеси від 11.11.2010 року у справі № 2-А-1265/10/1512 задоволено позовні вимоги [PERSON] до Управління пенсійного Фонду України в Київському районі м. Одеси і зобовязано Управління пенсійного Фонду України в Київському районі м. Одеси виконати перерахунок та виплату [PERSON] основної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.09.2010 року. Постанова Київського райсуду м.Одеси залишена без змін судом апеляційної та касаційної інстанцій. На виконання постанови 27.03.2012 року Київський райсуд м.Одеси видав виконавчий лист № 2а-1265/10. Державною виконавчою службою 30.05.2012 року відкрито виконавче провадження № ВП 32821811 та розпочато примусове виконання виконавчого листа. Розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеса від 07.06.2012 року проведено [PERSON] перерахунок пенсії та нарахована доплата за період з 01.09.2010 року у сумі 33\~217 грн. 42 коп, яка до сьогодні не сплачена позивачу. Листом від 18.03.2016 року за № 63/С-01 відповідач сповістив [PERSON], що указана заборгованість включена у додаткову відомість на березень 2016 року і повідомив, що у період з липня 2012 року по лютий 2016 року кошти на виплату доплат по перерахункам пенсій за судовими рішеннями не надходили до УПФ України в Київському районі м.Одеси, що у разі надходження коштів з державного бюджету [PERSON] буде сплачена грошова сума в розмірі 33217,42 грн. Позивач стверджує, що до сьогодні він не отримав нараховану суму пенсії, що його права на отримання пенсії в розмірі, визначеному законом порушені, тому він звернувся до суду з цим позовом. На обгрунтування своїх вимог позивач посилається на постанову Київського райсуду м.Одеси від 11.11.2010 року, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2012 року, ухвалу ВАСУ від 23.07.2013 року, листи-відповіді відповідача на письмові звернення [PERSON] (його представника) щодо невиконання судового рішення, розрахунок розміру доплати за основною і додатковою пенсією [PERSON], виконаний відповідачем. Відповідач, не визнаючи позов в письмових запереченнях посилався на відсутність вини в діях Управління пенсійного фонду оскільки кошти на виплату доплат по перерахункам пенсій за судовими рішеннями з державного бюджету до УПФ не надходили. Крім того, відповідач посилався на порушення позивачем строків звернення до суду за захистом порушено права. При вищенаведених обставинах суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з абз. 9 п. 6 ч. 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року № 280 Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Судом встановлено, що на виконання рішення суду від 11.11.2010 року позивачу нараховано доплату за основною і додатковою пенсією за період з 01.09.2010 року по 07.06.2012 року в сумі 33217 грн 42 коп. Судом також встановлено, що нарахована пенсія позивачу органами Пенсійного фонду не виплачена з вини органу, що призначає та виплачує пенсії. Частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»(№1058-IV), яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому, компенсація втрати частини пенсії у звязку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Питання, повязані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (№ 2050-ІІІ) та Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України для реалізації цього Закону. Відповідно до статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у даній справі органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Сума компенсації втрати частини доходів позивачу за період з липня 2012 року по серпень 2017 року складає 690,92 грн. Аналогічного правового висновку дійшла колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 7 листопада 2012 року № 6-131цс12 і в постанові від 18.11.2014 року №21-518а14. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилався на усталену практику Європейського Суду з прав людини в подібних справах. Так, в рішеннях по справах «Півень проти України», «Бурдов проти Росії», «Сколо проти Італії» Європейський Суд зазначає, що відсутність коштів на виплату боргу фізичним особам не є підставою для їх невиплати, а бездіяльність органу державної влади є неправомірною, та що це є порушенням права мирного володіння своїм майном.

Outcome: approved