Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

позивач, яка є бабусею неповнолітньої дитини [PERSON], 2005 р.н., звернулась до суду з даним позовом, де просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її сина - [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідачки на її користь на утримання неповнолітньої сина аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення ним повноліття. Позов мотивує тим, що її син, який є батьком [PERSON], перебуває у місцях позбавлення волі. Матір дитини, [PERSON] - ніде не працює, проживає за рахунок тимчасових заробітків, схильна до вживання спиртних напоїв, належним чином вихованням та утриманням свого сина не займається, про що також зазначено в довідці характеристиці, виданої виконкомом Новопразької селищної ради. Згідно з висновком Олександрійської ОРДА від 11.09.2014 року, визнано за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітнього [PERSON]. Посилаючись на п.2 ч.1 ст.164, 165 СК України просить позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, пояснивши, що їй подзвонили зі школи, так як вона постійно спілкувалась з вчителями та повідомили про те, що її онуку потрібно обов'язково звернутись до лікаря, за результатами зробленого йому щеплення. Переймаючись здоров'ям онука, вона забрала його, поїхала та провела необхідні обстеження та вже після цього онук залишився проживати у неї, так як матір дитини не працює, не має ніяких доходів та не займається його вихованням. Вони з чоловіком не перешкоджають спілкуванню матері з дитиною. Відповідачка пояснила, що не має можливості займатись вихованням сина та не може його матеріально утримувати, а тому поспілкувавшись з чоловіком, який перебуває в місцях позбавлення волі, вона погоджується на те, щоб суд позбавив її батьківських прав щодо сина [PERSON] Представник третьої особи - просить позов задовольнити, оскільки сім'я [PERSON] перебуває у них на обліку з 16.07.2014 року, як така, що потрапила в складні життєві обставини. На той час було вже відомо, що син відповідачки [PERSON] проживає в інтернаті, а син [PERSON] проживає у бабусі з дідусем. Коли складали акт обстеження побутових умов сім'ї [PERSON], то на той час ліжко було тільки для [PERSON]. Дочка відповідачки [PERSON] померла від відкритої форми туберкульозу. Матеріальне становище їх на даний час теж складне, так як вони не забезпечені топливом, відповідач не працює та коштів на утримання дітей немає. Крім того їм відомо, що деколи [PERSON] вживає спиртні напої та була притягнута до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов'язків. Просить враховуючи інтереси малолітньої дитини, задовольнити позов, так як дитина тимчасово проживає у бабусі, де є за нею догляд. Прокурор вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи всі обставини справи встановлені судом, думку матері дитини, яка визнає позов не дивлячись на те, що їй були роз'ясненні правові наслідки позбавлення її батьківських прав та те, що вона самоусунулась від виконання батьківських обов'язків. Вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 2 та 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч.1 ст.180 СК України ). Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину ( ч.2 ст.166 СК України) Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). Батько дитини - [PERSON], який є сином позивачки, зараз відбуває міру покарання в місцях позбавлення волі. Як встановлено з пояснень сторін, починаючи з червня 2014 року, неповнолітній [PERSON], [INFO], постійно проживає в сім'ї позивачки за адресою: [ADDRESS], до складу якої також входить чоловік позивачки [PERSON]. Як пояснила позивач по справі, їй подзвонили зі школи, так як вона постійно спілкувалась з вчителями та повідомили про те, що її онуку потрібно обов'язково звернутись до лікаря, за результатами зробленого йому щеплення. Переймаючись здоров'ям онука, вона забрала його, поїхала та провела необхідні обстеження та вже після цього онук залишився проживати у неї, так як матір дитини не працює, не має ніяких доходів та не займається його вихованням. Відповідач визнає те, що не має можливості займатись сином та не може його матеріально утримувати, а тому поспілкувавшись з чоловіком, який перебуває в місцях позбавлення волі, вона погоджується на те, щоб суд позбавив її батьківських прав щодо сина [PERSON] В своїх поясненнях позивач також зазначила, що не перешкоджає спілкуванню онука з матір'ю, з його братом, який зараз перебуває в школі - інтернаті. Обставини справи свідчать про те, що окреме проживання дитини від її матері було викликано відсутністю належного піклування та турботи за дитиною з боку відповідачки, що підтверджується поясненнями як самої відповідачки так і поясненнями представника третьої особи. Згідно довідки про склад сім'ї від 10.09.2014 року № 2470 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). З довідки-характеристики від 09.09.2014 року № 2464, виданої виконавчим комітетом Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], за час проживання на території сільської ради зарекомендувала себе з посередньої сторони, не працює, проживає за рахунок тимчасових заробітків, схильна до вживання спиртних напоїв (а.с.9). Сім'я [PERSON] перебуває на обліку з 16.07.2014 року, як така, що потрапила в складні життєві обставини. 14.08.2014 року відповідачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, за невиконання нею батьківських обов'язків (а.с.59). Згідно пояснень сторін, [PERSON] має ще одного неповнолітнього сина -[PERSON], [INFO], який перебуває в Новопразькій спец. - школі інтернаті. До суду не надано даних про те, що [PERSON] має у своїй власності житло та згідно пояснень відповідачки - будинок, де вона зараз проживає належить її чоловіку, а їй на праві власності належить земельна ділянка, яку вона здає в оренду та отримує щорічно орендну плату в сумі 4 700 грн.. В судовому засіданні дитина [PERSON] пояснив, що він приходить погостювати до мами та брата, де він з братом граються, але потім він повертається до бабусі та дідуся, та бажає і в подальшому з ними жити, бо йому цікаво з дідусем проводити час. Згідно характеристики на [PERSON] з Новопразької ЗШ I - III ступенів №2 від 10.09.2014 року та від 12.02.2015 року дитина була замкнутою та заляканою. Зі слів батьків однокласників відомо, що мати веде аморальний спосіб життя. З боку батьків немає належного виховання, тож в основному хлопчик проживає у бабусі та дідуся, які піклуються про нього. Також з часу проживання у них [PERSON] почав ретельніше готуватись до уроків, став більш спокійний, зібраний, забезпечений усім необхідним. Дитина приходить до школи в доброму настрої (а.с.12, 57). Відповідно до актів обстеження умов проживання [PERSON] по [ADDRESS], складених комісією служби у справах дітей від 22.01.2015 року встановлено, що житло відповідачки складається із трьох кімнат, опалення пічне, вода приносна, в господарстві 6 курей, присадибна ділянка обробляється. В будинку холодно, темно, світло відключено за борги. Ні дров, ні вугілля немає. [PERSON] проживає у бабусі, у [PERSON] окрема кімната, ліжко. За цією адресою проживають: [PERSON], [PERSON] - донька та [PERSON], [INFO] (а.с. 58). Відповідно до висновку орган опіки і піклування Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 01-26/779/3 від 11.09.2014 року - [PERSON]. за час проживання на території Новопразької селищної ради зарекомендувала себе з негативної сторони, ніде не працює, проживає за рахунок тимчасових заробітків, схильна до вживання спиртних напоїв, син [PERSON] проживає окремо від матері у бабусі [PERSON]. Профілактична, роз'яснювальна та попереджувальна робота з [PERSON] з боку селищної ради, соціального фахівця районного центру соціальних служб для дітей, сім'ї та молоді, служби у справах дітей районної державної адміністрації щодо зміни поведінки та належного ставлення до виконання [PERSON] батьківських обов'язків відносно сина, жодного позитивного результату не дала. Згідно з п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурнихта інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2 та 3 статті 27 Конвенції передбачено, що батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону (ст. 12 вказаного Закону). Як передбачено ст. 14 цього Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 р. (справа «Савіни проти України») зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні врахувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинитися, коли це дозволять обставин. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей із своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. Згідно із ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до положень статті 214 СК України, ч. 1 ст.11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008року № 866, органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Згідно із ч. 1 ст. 12 цього Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Згідно п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечувала необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Також [PERSON] не вчинила жодних дій, які б свідчили про зміну її ставлення до життя та сім'ї, щодо матеріального забезпечення та виховання дитини, не працевлаштувалась, не перебуває на обліку у центрі зайнятості, що свідчить про відсутність об'єктивних причин її неможливості забезпечити дитину необхідним для розвитку та виховання в домашніх умовах, при цьому відповідачем зазначено, що у неї немає можливості утримувати сина матеріально та доглядати за ним, всі ці фактори можна розцінювати як ухилення [PERSON] від виховання дитини, свідоме нехтування своїми обов'язками. За таких обставин, суд вважає, що відповідач ухиляється від виховання та утримання свого сина, фактично переклавши цей обов'язок на бабусю дитини, яка є позивачем по справі, відповідач не довела суду свою спроможність та бажання надати дитині належні умови для розвитку і виховання, та в судовому засіданні заявила, що згодна на те. щоб її було позбавлено батьківських прав щодо сина [PERSON], а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а тому є передбачені п. 2 ч.1 ст.164 підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO], що сприятиме захисту інтересів останнього. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини, то суд враховує те, що відповідачка не працює та не має постійного заробітку, не заперечує щодо стягнення з неї аліментів, а тому стягує з відповідачки на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 100 грн., щомісячно, що не порушує права та інтереси інших осіб. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 02 жовтня 2014 року, тобто з дати надходження позову до суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню 243,60 грн. судових витрат.

Outcome: partial