Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Представник Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 19.08.2013 року у розмірі 16672,93 грн. Також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір. Свої позовні вимоги мотивує тим, що станом на 03.02.2021 року відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 22665,77 грн., що складається з 16672,93 грн. - заборгованість за кредитом, 5992,84 грн. - заборгованість відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625. Також відповідачем позовні вимоги обґрунтовані у письмовій відповіді на відзив, де зокрема представник позивача спростовує доводи відповідача про застосування строку позовної давності. Зазначає, що позивач звернувся до суду до спливу строку позовної давності. Представник позивача зазначає, що з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та відповідно виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідач не погоджуючись із позовними вимогами у повному обсязі подала до суду відзив на позов від 19.05.2021 року. На обґрунтування заперечень зазначає, що сума заборгованості за тілом кредиту є хибною та не обґрунтованою. Звертаючись до суду з позовною заявою по справі №569/15486/19, яка залишена без розгляду ухвалою суду, позивач зазначав розмір заборгованості в сумі 25161,46 грн., яка складалась з 11118,51 грн. - тіло кредиту, 5554,42 грн. - прострочене тіло кредиту, 7828,23 грн. - пеня за прострочене зобов`язання, 660,30 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. та 1758,07 грн. - заборгованість по судовим штрафам. В період часу з 28.08.2019 по 12.05.2021 року відповідач не користувалася кредитними коштами , кредитна картка була заблокована банком, відповідно тіло кредиту не зменшувалося та не збільшувалося, позивачем незаконно збільшено тіло кредиту на 5554,42 грн. Анкета - заява на видачу кредиту, яка підписана відповідачем , не містить даних для ідентифікації умов та правил надання банківських послуг. Крім того позивач неодноразово змінював ставки поточної, простроченої заборгованості та коефіцієнт. Окрім того, зазначає, що банком грубо порушено права відповідача, як споживача фінансових послуг. Зазначає, що банк, не маючи згоди відповідача, грубо порушуючи вимоги чинного законодавства, починаючи з 11.03.2018 р. щомісяця, відраховував 50% пенсії в рахунок погашення простроченої заборгованості, що дало змогу банку відтермінувати строк позовної давності. Станом на 29.07.2019 року відповідачем по кредиту було сплачено 44142,80 грн., що значно більше ніж отримана нею сума боргу по кредиту. Враховуючи, що останній платіж по кредиту був зроблений відповідачем 11.02.2018 року, остання заявила клопотання про застосування строку позовної давності. Ухвалою від 15.03.2021 року відкрито спрощене провадженні у справі. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату судового розгляду справи була повідомлена належним чином. Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк». Як встановлено, 19.08.2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н 19.08.2013 року. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача станом на 03.02.2021 року складає 22665,77 грн., що складається з 16672,93 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 5992,84 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір заборгованості крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.08.2013 року, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці з умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Зазначений доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» за період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, надані банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем витяг з умов та правил надання банківських послуг та витяг з тарифів банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові №342/1801/17 від 03.07.2019 року зазначила, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Аналогічні висновки викладені Першої судовою палатою Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17 (№ 61-5662св19). Суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, який містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19.08.2013 року шляхом підписання анкети-заяви. Суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 19.08.2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді відсотків. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунку суду не надано . Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості за в розмірі 16672,93 грн., а саме заборгованість за простроченим тілом кредита, в межах суми позовних вимог заявлених банком. За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Строк дії картки не закінчився, а з розрахунку заборгованості вбачається, у графі «сумма коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості» що 23.10.2020 р. відбулось зарахування 13533,03 грн. Таким чином, звертаючись з позовом банк не пропустив строк позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням даної вимоги процесуального кодексу підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати - судовий збір в сумі 2270 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved