Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач у лютому 2017 р. звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідачі є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS], проживають та користуються комунальними послугами, які надає позивач, проте належним чином не сплачують кошти за комунальні послуги, на підставі чого за період з 01.02.2011 р. по 28.02.2015 р. утворилась заборгованість в розмірі 82 276,51 грн., з яких, основна сума заборгованіості - 60 511,85 грн., інфляційні нарахування 16 111,81 грн., 3 % річних - 5652,85 грн., у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану суму боргу та судові витрати. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2018 р. за клопотанням позивача, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. При цьому, ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву (а.с. 20). В установлений строк відповідачі заперечення та відзиву на позовну заяу не подали, конверт повернувся на адресу суду за закінченням встановленого строку зберігання (ас. 22), а тому суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до п. 4.1 статуту, підприємство створено з метою отримання прибутку, забезпечення утримання в належному стані та ефективної експлуатації жилих і нежилих приміщень, будинків, споруд, прибудинкової території, об'єктів благоустрою та іншого майна комунальної власності територіальної громади м. Києва, надання послуг населенню належного рівня та якості, збереження і створення нових робочих місць. Пунктом 4.2.1 статуту визначено, що предметом діяльності підприємства є: управління та обслуговування жилого та нежилого фонду, прибудинкових територій, виконання комплексу послуг із забезпечення функціонування жилого та нежилого нерухомого майна в установленому порядку. Здійснення нарахувань, перерахунків, облік платежів та заборгованості за отримані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, послуг з теплопостачання, водопостачання, енергопостачання та водовідведення (п. 4.2.5). Відповідно до свідоцтва про право власності від 11.02.1998 р., [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідачі належним чином не здійснюють оплату житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим відповідно до розрахунку заборгованості за період з 01.02.2011 по 28.02.2015 р., сума основного боргу складає 60 511,85 грн., втрати від інфляції - 16 111,81 грн., 3 % річних 5652,85 грн., загальна сума боргу складає 82 276,51 грн. (а.с. 15). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Статтею 1 вказаного Закону визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно, відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги. Таким чином, судова практика свідчить про те, що за відсутності договірних відносин, але в разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати житлово-комунальних послуг, суди покладають на боржника відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що у відповідачів утворилась заборгованість перед позивачем, у зв'язку з несвоєчасною оплатою комунальних послуг в розмірі 82 276,51 грн., а тому суд приходить до висновку, що позивачем, на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, доведені позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим підлягають повному задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved