Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивач у лютому 2019 року звернувся до суду із позовною заявою та, уточнивши позовні вимоги, просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 287/1-463 від 22.05.2007 року в сумі 725 039,01 грн., на користь АТ «Укрсоцбанк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій та примусово виселити відповідачів з вказаного житлового будинку. Свої вимоги мотивували тим, що 22.05.2007 року між банком «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 287/1-463, за умовами якого відповідач отримала кредит на купівлю житлового будинку по [ADDRESS] , який зобов`язалась повернути частинами та сплатити відсотки за користування кредитом згідно договору. Умови договору [PERSON] належним чином не виконувала і станом на 22.03.2016 року заборгованість за вказаним кредитним договором становила 725 039,01 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 170 477,53 грн., заборгованості по відсоткам 261 581,49 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту 89 917,43 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків 89 676,58 грн., інфляційних витрат за кредитом 56 769,02 грн., інфляційних витрат за відсотками 56 616,96 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язання між «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] 22.05.2007 року укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно адресної довідки у вказаному будинку зареєстровані відповідачі. Представниками банку на адресу відповідача направлені письмові вимоги про звільнення даного житлового будинку, однак в добровільному порядку звільнити приміщення відмовляються. З метою захисту майнових прав змушені звернутись до суду. Заочним рішенням суду від 20.08.2019 року позовні вимоги АТ «Укрсоцбанк» задоволені повністю. 02.04.2020 року ухвалою суду задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення: заочне рішення скасоване та справу призначено до розгляду, з огляду на те, що [PERSON] повідомила, що вже два роки з дітьми проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] , тому не отримувала кореспонденцію з суду та у зв`язку з оспоренням нею суми нарахованої заборгованості по кредитному договору № 287/1-463 від 22.05.2007 року. Зважаючи на реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків став АТ «Альфа-Банк» та ухвалою суду від 28.04.2020 року по справі залучено правонаступника позивача - АТ «Альфа-Банк». За клопотанням відповідача [PERSON] було зупинене провадження по справі до набрання законної сили рішенням суду № 285/1593/16-ц за позовом АТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 287/1-463 від 22.05.2007 року. Постановою Житомирського апеляційного суду від 08.07.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а заочне рішення № 285/1593/16-ц від 14.12.2016 року без змін. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити повністю з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та є законним представником неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову повністю. Зокрема, звертали увагу суду на той факт, що вимога про виселення з предмету іпотеки є безпідставною з огляду на те, що вона з дітьми вже понад два роки проживає за іншою адресою: [ADDRESS] . Крім того, будинок по [ADDRESS] є непридатним для проживання. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні просила в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] відмовити у задоволенні позову. Інші учасники справи в судове засідання не прибули. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином за місцем реєстрації. Заяв, клопотань до суду не надійшло. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Встановлено, що 22.05.2007 року між банком «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений договір кредиту № 287/1-463, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 180 000 грн. на купівлю житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,5% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 21.05.2027 року (а.с. 7-10). З метою забезпечення виконання зобов`язання 22.05.2007 року [PERSON] уклала з банком «Укрсоцбанк» іпотечний договір №1, яким передала в іпотеку житловий будинок, розташований на неприватизованій земельній ділянці, загальною площею 78,0 кв.м., житловою площею 55,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-14). Предмет іпотеки належить іпотекодавцю ( [PERSON] ) на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.2007 року; вартість предмету іпотеки становить 212\~000 грн. [PERSON] зобов`язання по договору належним чином не виконувала та станом на 22.03.2016 року заборгованість за кредитним договором № 287/1-463 від 22.05.2007 року становила 725 039,01 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 170 477,53 грн., заборгованості по відсоткам 261 581,49 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту 89 917,43 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків 89 676,58 грн., інфляційних витрат за кредитом 56 769,02 грн., інфляційних витрат за відсотками 56 616,96 грн. Розмір заборгованості у вказаному розмірі підтверджено і в рішенні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області № 285/1593/16-ц від 14.12.2016 року, яке постановою Житомирського апеляційного суду від 08.07.2020 року залишене без змін (т. 2, а.с. 27-28). На підставі зазначеного рішення виданий виконавчий лист (а.с. 79), однак заборгованість не погашена. Згідно копії паспорту [PERSON] (а.с. 74-76) та довідки ЦНАП Новоград-Волинської міської ради боржник [PERSON] разом з відповідачем [PERSON] має п`ять дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які разом з нею зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . 10.01.2019 року представниками банку на адресу відповідачів направлена письмова вимога про добровільне погашення наявної заборгованості, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також пропозиція добровільно звільнити предмет іпотеки, що стверджується копіями поштових повідомлень (а.с. 84-86). Також відповідач [PERSON] , мотивуючи неотримання судових повісток, при подачі заяви про скасування заочного рішення суду наголосила, що вона разом з своїми неповнолітніми дітьми проживає по місцю реєстрації батька дітей [PERSON] : [ADDRESS] . Вказане підтверджується Актами обстеження від 17.02.2020 року (т. 1, а.с. 207-208), а також повідомленнями про отримання судових повісток відповідачами за вказаною адресою (т.1 а.с. 222; т. 2, а.с. 35, 49). Також представником органу опіки та піклування в судовому засіданні долучено акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 18.05.2020 року згідно якого встановлено, що у житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , проте в будинку ніхто двері не відчинив. Вікна в будинку вибиті, присадибна ділянка занедбана. Зі слів сусіда [PERSON] у вказаному будинку ніхто не проживає понад два роки (т.2, а.с. 19). Стосовно вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, то суд керується наступними нормами права. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Стаття 33 ЗУ «Про іпотеку» визначає підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки - у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Ця норма дублюється і у статті 4 укладеного між сторонами іпотечного договору № 1. У відповідності до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України не допускається одностороння відмова від зобов`язання та зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлений термін його виконання. При вирішенні даного спору суд приймає до уваги, що сума заборгованості по кредиту становить 725\~039,01 грн., а вартість предмету іпотеки відповідно до п.1.2 договору іпотеки становить 212 000 грн. (а.с. 68), тобто сума заборгованості за кредитом є співмірною з вартістю іпотечного майна. Також є доведеним факт неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору № 287/1-463 від 22.05.2007 року, розмір заборгованості по договору встановлений рішенням суду, що набрало законної сили, тому судом встановлені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Одночасно стосовно вимог про примусове виселення відповідачів з житлового приміщення, що є предметом іпотеки, то суд аналізує наступні норми права. За змістом статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя цієї статті регулює порядок виселення громадян. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , проте фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Вказані факти, крім заяв відповідачів, підтверджуються також актами обстеження житлових умов, фактом постійного отримання кореспонденції відповідачами за вказаною адресою. Оскільки відповідач не надав доказів, що відповідачі проживають у предметі іпотеки житловому будинку по [ADDRESS] , тому відсутні підстави для задоволення вимог про їх виселення із вказаного приміщення. Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом за захистом непорушеного права. Відтак встановлені підстави для часткового задоволення позовних вимог. Також суд стягує з відповідача [PERSON] , як сторони кредитного та іпотечного договору, судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволених вимог за немайнову вимогу звернення стягнення на предмет іпотеки у розмірі 1921 грн.

Outcome: partial