Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач у липні 2014 року звернулася до суду з позовом до ПАТ «Міський комерційний банк» з вимогами про стягнення грошового вкладу, штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, а також відшкодування упущеної вигоди, завданої внаслідок невиконання зобов'язань. Мотивуючи свої вимоги, Позивач посилається на те, що 17 березня 2014 року між нею та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/24/167374, відповідно до умов якого Відповідач отримав у [PERSON] в якості депозиту кошти в сумі 200000 гривень. Строк дії договору становив 92 дні зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 25,35% річних, тобто строк дії договору сплинув 17.06.2014 року. Коли Позивач звернулася після закінчення строку дії договору в банк із заявою про повернення вкладу, банк своїх зобов'язань не виконав. Позивач уточнює. Що заборгованості банку перед нею з виплати процентів немає, оскільки вона отримувала їй щомісяця вчасно. Позивач зазначає, що внаслідок порушення виконання грошового зобов'язання Відповідач у відповідності до ст. 625 ЦК України повинен сплатити їй штрафні санкції у вигляді 3% річних в сумі 460,28 грн. Крім того, Позивач вважає, що внаслідок невиконання Відповідачем своїх зобов'язань із повернення вкладу, їй було заподіяно збитки у вигляді упущеної вигоди. Зокрема, Позивач зазначає, що за період прострочення виконання Відповідачем зобов'язань з повернення вкладу вона мала можливість отримати відсотки (25,35%) при внесенні депозиту в інший більш надійний банк. Суму упущеної вигоди Позивач розраховує за період в кількості 28 днів і вимагає стягнення з Відповідача 3889,32 грн. Представник Позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, за наявності згоди Позивача, дійшов висновку про можливість ухвалення по справі заочного рішення відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. 17 березня 2014 року між Позивачем та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено Договір строкового банківського вкладу № 2630/24/167374, відповідно до умов якого Відповідач отримав у [PERSON] в якості депозиту кошти у сумі 200000 гривень під 25,35% річних на 92 дні. У відповідності до п.2.2 Договору сплата процентів, нарахованих на внесок, мала здійснюватись 17 числа щомісячно а також в день повернення депозиту. З наданих Відповідачем пояснень вбачається, що проценти, нараховані на банківський вклад нею були отримані в повному обсязі. Проте, в порушення умов депозитного Договору Відповідач взяті на себе зобов'язання з повернення вкладу не виконав, і по закінченню дії договору 17 червня 2014 року на письмову вимогу Позивача суму вкладу в розмірі 200000 гривень не повернув Таким чином, заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 200000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Враховуючи, що у добровільному порядку ПАТ «Міський комерційний банк» відмовляється від взятих на себе зобов'язань з повернення коштів, вимоги про захист порушеного права шляхом примусового їх стягнення є обґрунтованими, а тому суд вважає можливим їх задовольнити. Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і при порушенні боржником грошового зобов'язання сплачує 3 % річних та індекс інфляції, якщо договором або актом цивільного законодавства не встановлений інший розмір процентів. Із змісту зазначеної норми витікає, що 3 % річних та індекс інфляції стягуються незалежно від вини боржника, так як є платою за користування чужими грошима. Розмір 3% річних, які підлягають стягненню з Відповідача, суд розраховує наступним чином: Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів20000018.06.2014 - 15.07.2014283 %460.27 Таким чином, на рівні зі стягненням з Відповідача основної суми заборгованості задоволенню підлягають також і вимоги про стягнення 3% річних в сумі 460,27 грн. Разом з тим, суд вважає недоведеними вимоги Позивача про стягнення з Відповідача упущеної вигоди в сумі 3889,32 грн. У відповідності до ст.22 Цивільного кодексу України до збитків відносяться доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Так, Позивачем не надано суду підтверджень наявності у неї можливості (оферти, попереднього договору тощо) на відповідних умовах на 28 днів розмістити в будь-якому банку, окрім Відповідача, депозит в розмірі 200000 гривень під 25,35% річних. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням задоволення позову, стягненню з Відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 2004,60 гривень.

Outcome: partial