Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до про звільнення майна з-під арешту. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.09.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Відповідач) було укладено кредитно-заставний договір № K3YWAN24220801 (надалі кредитно-заставний договір), згідно з яким Позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 92376 грн.80 коп. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором, відповідач надав в заставу автомобіль (Chery, модель: А21 Elara, рік випуску: 2008, тип легковий седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер:[NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. 19.06.2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Баришівського РУЮ Київської області було винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №47902411 якою накладено арешт на автомобіль Chery, модель: А21 Elara,, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] Позивач вважає, що постанова про накладення арешту на вищевказаний заставний автомобіль, суттєво порушує майнові права Приват Банку, оскільки банк має першочергові майнові права на арештований автомобіль, які згідно норм чинного законодавства України не можуть бути обмежені. Просить суд постановити рішення, якимзвільнити з-під арешту автомобіль марки Chery, модель: А21 Elara,, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. Представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК до суду не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки в судове засідання не повідомляв. Представник відділу Державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції в Київській області пояснив, що Баришівський РВ ДВС не може зняти арешт з рухомого майна боржника [PERSON], за виконавчим провадженням ВП № 22336036, №47902411 в порядку ст.49 п.8,50, 60 Закону України «Про виконавче провадження». Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України, за положеннями якої під способами захисту суб'єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Особа, право якої порушено, може скористатися відповідно до ст.16 ЦК України, не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Судом встановлено, що 11.09.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Відповідач) було укладено кредитно-заставний договір № K3YWAN24220801 (надалі кредитно-заставний договір), згідно з яким Позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 92376 грн.80 коп. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором, відповідач надав в заставу автомобіль (Chery, модель: А21 Elara, рік випуску: 2008, тип легковий седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Відповідно до ст. 585 ЦК України та ст. 16 ЗУ «Про заставу», право застави виникає з моменту укладання договору застави. Таким чином, відповідно до даної норми, право застави у «Приват Банку» виникло 11 вересня 2009 року. Відповідно до приписів ч. І ст. 20 Закону України «Про заставу» та ч.1, 2 ст. 589 ЦК України визначено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 03 квітня 2015 року було вилучено в [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль Chery, модель: А21 Elara, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]; комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля Chery, модель: А21 Elara, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]; Однак, 19.06.2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Баришівського РУЮ Київської області було винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №47902411 якою накладено арешт на автомобіль Chery, модель: А21 Elara,, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з - під арешту. Згідно вимог ч. 2 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Судом встановлено, що постанова державного виконавця про арешт майна боржника була винесена вже після укладення ПриватБанком договору застави, а тому вважає, що накладений в рамках виконавчого провадження арешт на автомобіль, що перебуває в заставі, підлягає скасуванню, є незаконним, та таким, що обмежує та позбавляє передбачене законом право заставодержателя одержати задоволення за рахунок предмету застави у встановлений судовим рішенням спосіб захисту порушених прав. Встановлені обставини стверджуються: - копією кредитно-заставного договору № K3YWAN24220801 від 11 вересня 2008 року; -витягом з державного реєстру обтяжень рухомого майна; - копією заочного рішення Баришівського районного суду Київської області від 03 квітня 2015 року; -копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.06.2015; -копією постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження; - копією довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) -іншими матеріалами справи. Цивільне процесуальне законодавство встановлює правила розподілу судових витрат в залежності від того, на користь якої сторони (позивача чи відповідача) прийнято рішення по цивільній справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. 05.07.2016 року позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до квитанції № BOOO5B13PH сплачено судовий збір в розмірі 1378,00 грн., а тому, вказана сума підлягає до стягнення на користь позивача із відповідача пропорційно задоволеному позову.

Outcome: approved