Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позов обґрунтований тим, що [PERSON] є споживачем послуг з газопостачання, які надаються позивачем, та приєднався до умов Типового договору шляхом фактичного споживання природного газу. Оператор ГРМ, яким є АТ «Харківгаз», підтверджує відкриття на ім`я відповідача [PERSON] особового рахунку та фактичний обсяг розподілу природного газу на його користь за адресою проживання. Внаслідок систематичного нехтування відповідачем своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання станом на 31 березня 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 23030,57 грн., яка теперішнього часу не сплачена. Таким чином, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природній газ, позивачем були нараховані 3 % річних на суму заборгованості в розмірі 2068,98 грн. та інфляційні втрати в розмірі 4952,57 грн. Ухвалою від 09 липня 2021 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. Від імені відповідача [PERSON] його представником адвокатом Дем`яненко О.О. подано відзив, в якому вона заперечила проти вимог позивача та наведених ним у позові доводів, з таких підстав. По-перше, відповідач [PERSON] не являється споживачем послуг з газопостачання, оскільки ще в квітні 2015 року його домоволодіння було відключено від системи газопостачання. Від так на час впровадження в дію 31 грудня 2015 року Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам у позивача як постачальника природного газу не було підстав для постачання відповідачу природного газу, а тим більше, що позивачем не були вчинені дії по направленню на адресу відповідача заяви-приєднання до умов договору. Також у відповідача викликають сумніви в достовірності доводів позивача щодо фактичного надання ним послуг з газопостачання, оскільки в довідці про наявну заборгованість лише вказана сума боргу, але не наведені відомості про щомісячне нарахування плати за використаний газ. Тим більше залишається не зрозумілим, яким саме чином та у якому місці позивачем були надані послуги відповідачу з розподілу природного газу в обсязі 2983,32 м.куб. протягом лише одного місяця в лютому 2016 року. Представником відповідача [PERSON] окремо була подана заява про застосування строків позовної давності. На переконання представника відповідача, до вимог позивача слід застосувати наслідки пропуску строку загальної позовної давності, оскільки позивачу станом на 01 квітня 2016 року було достеменно відмово про порушення його прав з боку відповідача, оскільки заборгованість, яка утворилась протягом лютого 2016 року не була погашена протягом наступного календарного місяця. Але з позовною заявою ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» звернулась лише 10 червня 2021 року. Інших процесуальних заяв по суті справи сторонами та їх представниками не подано. Ухвалою від 15 вересня 2021 року судом було витребувано від АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ХАРКІВГАЗ» інформацію та належним чином засвідчені документи про відключення у квітні 2015 року домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , від системи газопостачання, в тому числі ті документи, в яких вказано про спосіб і місце відключення газопроводу та зняття лічильника газу, а також інформацію та належним чином засвідчені документи, які підтверджують розподіл природного газу на користь споживача [PERSON] , о/р [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , в період з 01 лютого 2016 року і до 29 лютого 2016 року. На виконання ухвали суду АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ХАРКІВГАЗ» листом від 28 вересня 2021 року були надані документи на підтвердження факту відключення житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та нарахування [PERSON] обсягу не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу внаслідок допущеного ним порушення вимог Кодексу газорозподільних систем. В судовому засідання представник ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» Шевченко Д.В. підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, в своїх поясненнях він посилався на обставини, викладені в позові. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заявила про незгоду з вимогами позивача та просила в їх задоволенні відмовити. Вона пояснила, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та цей будинок було відключено від газопостачання ще у квітні 2015 року. Тому він не міг бути споживачем газу, бо послуги з постачання газу йому позивачем не надавалися. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи, регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827. Відповідно до розділу III Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано ТОВ «Харківгаз збут» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31 грудня 2015 року, та розміщений на офіційному сайті Товариства (https://khgaszbut.104.ua/ua/gas-supply-agreement?page=2). Відповідно до п. 4 розділу III Правил для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником. Аналогічні правила укладення договору закріплені у п. 1.3 розділу I Типового договору постачання природного газу побутовим споживачем, затвердженим Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року. У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Згідно з п. 6.2 розділу VI Типового договору постачання природного газу побутовим споживачем, затвердженим Постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року постачальник зобов`язаний безперервно постачати природній газ в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, а побутовий споживач зобов`язаний згідно з п. 5.1 розділу V вищезазначеного Договору забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг Постачальнику згідно з умовами цього Договору. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до п. 22 Розділу III Правил постачальник має право вимагати від споживача-боржника оплати вартості природного газу, фактично спожитого ним. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідача як споживача від оплати відповідних фактично наданих послуг. Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а та Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі. Таким чином, для прийняття рішення про стягнення заборгованості за спожитий газ позивачем має бути доведено або факт укладання договору у будь-якому, передбаченому Правилами, вигляді або фактичне споживання газу за конкретною адресою саме відповідачем. Між тим, із наданих суду доказів не можливо встановити, що відповідач [PERSON] є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] . Згідно з повідомленням Відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківській області від 08 липня 2021 року [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В своїх поясненнях представник відповідача хоча й визначила [PERSON] як власника житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , але такі відомості згідно з інформаційною довідкою № 271200623 від 19 серпня 2021 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні. Згідно з наданого ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» розрахунку заборгованість за спожитий природний газ за адресою: [ADDRESS] , станом на 31 січня 2016 року існувала в розмірі 3933,71 грн. Але позивачем докази того, що [PERSON] було спожито природний газ в період протягом січня 2016 року або в період до 01 січня 2016 року, а тим більше, що природний газ був розподілений на користь [PERSON] як споживача, суду не представлені. В іншому розрахунок заборгованості фактично зводиться до того, що в ньому відображено лише обсяг розподіленого на користь [PERSON] природного газу в лютому 2016 року в обсязі 2983,22 м. куб. Але такий розрахунок не може слугувати належним і допустимим доказом обґрунтованості вимог позивача з огляду на таке. З представлених АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ХАРКІВГАЗ» на вимогу суду документів вбачається, що 08 квітня 2015 року у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , були відключені газоспоживачі прилади шляхом перекриття крану на вводі газопроводу по причині витоку газу. Про це було складено відповідний акт від 07 квітня 2015 року. Але в цьому акті не були відображені показники лічильника газу на момент відключення газопостачання. В подальшому, 28 січня 2016 року працівниками ПАТ «Харківгаз» за адресою: [ADDRESS] , було виявлено несанкціоноване відновлення газопостачання споживачем у житловому будинку. Самовільне підключення було усунено шляхом зняття фланця та встановлення заглушки на газопроводі. Про виявлене порушення та повторне відключення житлового будинку були складені акт про порушення № 5 від 28 січня 2016 року та акт про відключення від 28 січня 2016 року. Зокрема, в акті про відключення були зафіксовані показники лічильника газу на рівні 26295 м.куб. Однак з наявних в справі доказів суд не в змозі визначити обсяг газу, який було фактично спожито за адресою: [ADDRESS] , в період з 08 квітня 2015 року по 28 січня 2016 року під час несанкціонованого відновлення газопостачання. За відсутності належних доказів суд також не має можливості визначити, якою саме організацією чи підприємством було забезпечено постачання газу до газової мережі, з якої [PERSON] несанкціоновано споживав природний газ. В Кодексі газорозподільних систем (далі за текстом Кодекс ГРС), затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30 вересня 2015 року, який набрав чинності 04 грудня 2015 року, термін «несанкціоноване відновлення газоспоживання» визначений як виявлений після складання акта про припинення розподілу природного газу (газопостачання) та/або пломбування запірних пристроїв чи встановлення інвентарної заглушки факт несанкціонованого втручання в роботу газорозподільної системи, в тому числі шляхом зривання або пошкодження пломб на запірних пристроях, засувках на вводі на об`єкт споживача, пошкодження або зняття інвентарних заглушок тощо, внаслідок чого здійснюється чи є можливість несанкціонованого відбору природного газу на об`єкті споживача (окремих його газових приладах чи пристроях), у тому числі поза обліком (п. 4 гл. 1 розділу І Кодексу). Згідно з п. 1 гл. 2 розділу ХІ Кодексу ГРС, до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать, зокрема, несанкціоноване відновлення газоспоживання. В п. 2 гл. 3 розділу ХІ Кодексу ГРС визначено, що у разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого відновлення газоспоживання спожитий об`єм природного газу визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача за період з дня припинення газопостачання (або у разі здійснення попередньої перевірки відключеного стану з дня такої перевірки, що має підтверджуватися відповідним актом перевірки), а при використанні газу без договору з дня його закінчення (розірвання) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення. Згідно з п. 8, 9 гл. 5 розділу ХІ Кодексу ГРС акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення. До складу комісії з розгляду актів про порушення має входити не менше трьох представників Оператора ГРМ зі складу інженерно-технічного персоналу та юристів. За результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або скасування акта про порушення. При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості. Як вбачається з матеріалів справи, 11 лютого 2021 року відбулось засідання комісії ПАТ «Харківгаз» з розгляду акту про порушення № 5 від 28 січня 2016 року, який було складено за адресою: [ADDRESS] , щодо донарахування об`ємів природного газу споживачу [PERSON] , яке оформлено у виді протоколу. Комісія вирішила визнати акт про порушення № 5 від 28 січня 2016 року таким, що відповідає вимогам Кодексу ГРС, та провести донарахування об`ємів природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу за шість місяців, які перебували дню виявлення порушення, з 28 липня 2015 року по 28 січня 2016 року, в кількості 2983,22 м.куб. На виконання прийнятого комісією ПАТ «Харківгаз» рішення був складений акт-розрахунок від 11 лютого 2016 року необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу в кількості 2983,22 м.куб., вартість якого визначена в сумі 19096,86 грн. Згідно з п. 8, 9, 11 гл. 5 розділу ХІ Кодексу ГРС при задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості. При складанні акта-розрахунку враховується, зокрема, таке: 1) розрахований відповідно до вимог цього розділу необлікований (донарахований) об`єм природного газу, що припадає на період до 01 числа місяця, в якому прийнято рішення комісії щодо задоволення акта про порушення (тобто до закритого балансового періоду), не потребує коригування (включення до) закритих періодів, а його вартість в повному обсязі має бути компенсована споживачем (несанкціонованим споживачем) Оператору ГРМ. При цьому вартість природного газу визначається за цінами закупівлі природного газу Оператором ГРМ протягом періоду необлікованого природного газу; 2) розрахований відповідно до вимог цього розділу необлікований (донарахований) об`єм природного газу, що припадає на період після 01-го числа місяця, в якому прийнято рішення комісії щодо задоволення акта про порушення, включається в баланс поточного календарного місяця за загальними правилами і вважається об`ємом постачання природного газу споживачу його діючим постачальником. Виключенням є об`єм природного газу, нарахований несанкціонованому споживачу та споживачу, у якого відсутній постачальник, вартість якого має бути компенсована Оператору ГРМ за цінами закупівлі ним природного газу в поточному календарному місяці; Отже, оскільки розрахований відповідно до акту-розрахунку необлікований (донарахований) об`єм природного газу за період з 28 липня 2015 року по 28 січня 2016 року, що припадає на період до 01 числа місяця, в якому прийнято рішення комісії щодо задоволення акта про порушення, а таке рішення було прийнято комісією саме 11 лютого 2016 року, то в такому разі вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, якого визначена в сумі 19096,86 грн. відповідач [PERSON] повинен компенсувати саме на користь Оператора ГРМ, яким є в даному випадку АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ХАРКІВГАЗ». Таким чином, досліджені докази вказують на те, правом стягнення заборгованості в сумі 19096,86 грн. наділене саме АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ХАРКІВГАЗ», а від так ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» в даній справі не являється належним споживачем. З огляду на викладене вище, суд вважає не доведеними факт укладання договору між ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» і [PERSON] , а також те, що позивачем були фактично надані [PERSON] послуги з газопостачання на суму 23030,57 грн. Тому суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. За змістом ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладається на позивача. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Представництво відповідача у суді здійснювала адвокат Дем`яненко О.О. підставі договору про надання правової допомоги від 30 липня 2021 року. Обов`язковим додатком до цього договору є протокол узгодження розміру гонорару, що прямо визначено п. 3.2. договору. Виходячи зі змісту протоколу, сторони договору дійшли згоди, що розмір гонорару адвоката за підготовку документів та складання відзиву на позовну заяву ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги газопостачання складатиме 7000,00 грн. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу представником [PERSON] надано квитанцію № 9 від 20 серпня 2021 року про отримання оплати від [PERSON] в розмірі 7000,00 грн. на підставі договору про надання правової допомоги від 30 липня 2021 року. Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Крім того згідно висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року в справі № 640/18402/19, розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу з боку сторони відповідача, також не зазначено обґрунтування зменшення суми стягнення, а також не наведені суми судових витрат, які на його думку є співмірними. Таким чином, на користь відповідача підлягають стягненню з позивача витрати на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved