Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач свої вимоги від 04.08.2015 року обґрунтовує тим, що 07 липня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (надалі - Банк) та фізичною особою підприємцем [PERSON] (надалі - Позичальник) було укладено кредитний договір № ВКЛ-2010693 (надалі за текстом - кредитний договір), відповідно до якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах не відновлювальної кредитної лінії із загальним лімітом заборгованості 419 700,00 грн., який змінюється відповідно до встановленого графіку зменшення максимального ліміту заборгованості згідно Додатку №1 до даного Договору, який є невідємною частиною, зі сплатою плати за користування грошовими коштами в розмірі 25,99 % річних. Відповідно до п.п.1.1.1., 1.1.2. кредитного договору, у випадку невиконання Позичальником зобовязань, передбачених п.5.1 1.-5.12. даного кредитного договору, плата за користування Кредитом встановлюється в розмірі 30% річних починаючи з дня невиконання зазначених зобовязань. У разі прострочення кінцевого терміну повернення Кредиту, діюча на такий момент прострочення річна процентна ставка за даним договором збільшується на 20 одиниць та починає застосовуватись до взаємовідносин Сторін за даним Договором починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) погашення заборгованості за кредитом по день фактичного погашення заборгованості за даним договором. Кредит надавався на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання. Відповідно до п. 3.2. кредитного договору, нарахування та сплата процентів за користування Кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування Кредитом в періоді (28-29-30-31/365) на непогашену суму Кредиту (залишок заборгованості за Кредитом), починаючи з дати видачі Кредиту до дати його повернення. Нарахування комісії за надання Кредиту здійснюється в день надання укладення даного кредитного договору, виходячи з розміру комісії. Сплата відсотків здійснюється у валюті кредиту щомісячно, не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним. Датою сплати Позичальником процентів та комісій є день зарахування коштів на відповідні рахунки Кредитора. У забезпечення виконання Кредитного договору № ВКЛ-2010693 від 07 липня 2012 року між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № ВКЛ-2010693 від 06.12.2012 року Відповідно до п. 1.1. Договору поруки Поручитель зобовязується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Фізичної особи підприємця [PERSON] зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування Кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Кредитним договором № ВКЛ- 2010693 від 07 липня 2012 року. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Однак зобовязання не виконані, в результаті чого Відповідач має загальну заборгованість по сплаті кредиту, відсотків за користування ним, яка станом на 22 червня 2015 року складає 4 784 094,23 грн. Заборгованість складається з: суми заборгованості за кредитом - 695 621,90 грн.: строкова - 46 441,46 грн.; прострочена - 649 180,44 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2 751 739, 48 грн.; сума заборгованості за відсотками - 258 374,28 грн.: строкові -12 006,62 грн.; прострочені 246 367,66 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків -.1 067 893,82 грн; сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту - 7 539,02 грн.; сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів - 2 925,73 грн. Позивач просить постановити судове рішення про стягнення заборгованості з відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з вищенаведених підстав. Представник відповідача [PERSON] з позовними вимогами не погодився, вважав, що банк не надав належних та допустимих доказів йому як поручителю та суду щодо загальної суми заборгованості, розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту, заборгованості за відсотками, розмірами пені за несвоєчасне повернення кредиту. Вважав, що банк невірно розрахував зазначені вище суми та їх точне встановлення можливо тільки в результаті проведення експертного дослідження. Третя особа - ФОП [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] згідно договорів поруки від 06.12.2012 року, 17.04.2013 року, 08.01.2014 року, взяв на себе обовязок солідарно відповідати за виконання позичальником ФОП [PERSON] зобов»язань за кредитним договором кредитної лінії від 07.07.2012 року ( а.с. 26-31). Відповідно до розрахунків банку (а.с. 32) заборгованість за кредитним договором складає 4784094.23 грн. та складається з заборгованості зазначеної вище. Стосовно доводів представника відповідача [PERSON], що вказані розрахунки складені не вірно, представник відповідача не мав достатньо часу, щоб ознайомитись зі всіма розрахунками позивача та вказати суду на помилки в розрахунках, правильність розрахунків заборгованості може бути встановлена лише експертним шляхом, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частиною 3 ст. 10 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об\-єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд констатує, що представник відповідача не навів суду жодного безсумнівного доказу неправильності визначення розміру основної заборгованості, заборгованості по відсоткам, неправильності розрахунків по пені. При цьому, стороною позивача надано суду 26.01.2016 року виписку з руху коштів по рахункам ФОП [PERSON] ( а.с. 216- 224) та письмові пояснення стосовно здійснених дотримання позивачем умов кредитного договору, залишку боргу за тілом кредиту, пояснення щодо схеми кредитування, нарахування пені , 3% річних від суми простроченого кредиту ( а.с.249-271). Провадження по справі відкрито 04.08.2015 року. Під час провадження учасники справи тричі оскаржували в апеляційній інстанції ухвали суду, відповідач [PERSON] та його представники неодноразово клопотали про відкладення справи та їх клопотання задовольнялись. Представнику відповідача суд в порядку ст. 10, 60 ЦПК України розяснював процесуальні наслідки та можливість заявити клопотання про застосування позовної давності до вимог про нарахування пені відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, та зменшення розміру неустойки відповідно до вимог ч.3 ст. 551 ЦК України, однак відповідних заяв від сторони відповідача під час судового розгляду не надходило. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає доводи представника відповідача щодо неправильного обрахування розміру заборгованості необґрунтованими та вважає за необхідне не приймати їх до уваги. Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, що регулються нормами цивільного законодавства стовно кредитування та виконання обов»язків по поверненню кредитних коштів. Згідно із ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України зазначено, що у випадку, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його повернення, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 549 ЦК України, Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно із абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки відповідач [PERSON] відповідно до договорів поруки від 06.12.2012 року, 17.04.2013 року, 08.01.2014 взяв на себе зобовязання відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів, штрафних санкцій та пені, письмо підтвердив у вказаних договорах, що ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо положень договору у нього немає ( а.с. 26, п1.1, 1.2 Договору), позивач надав суду докази, які суд вважає належними та допустимими стосовно розміру заборгованості в сумі 4784094.23 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом - 695 621,90 грн.: строкова - 46 441,46 грн.; прострочена - 649 180,44 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2 751 739, 48 грн.; сума заборгованості за відсотками - 258 374,28 грн.: строкові -12 006,62 грн.; прострочені 246 367,66 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 1 067 893,82 грн; сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту - 7 539,02 грн.; сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів - 2 925,73 грн., суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ч.3 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати - судовий збір в сумі 3654 грн. від сплати якого позивач був звільнений.

Outcome: approved