Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивач через свого представника адвоката [PERSON], звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] збитки, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 15.09.2017 р., в сумі 9555,00 гривень, моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., стягнути судові витрати. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначила, що позивач [PERSON] володіє металевим гаражем [ADDRESS], яким не має можливості користуватися за його прямим призначенням з 2009 року, а саме, зберігати в ньому автомобіль через протиправні дії відповідачів, які чинять перешкоди у його користуванні, шляхом перекриття основного в'їзду та проїзду до гаража. Позовні вимоги обґрунтовує встановленими фактами протиправності дій відповідачів рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2014 р. по справі № 337/1828/14-ц, провадження № 2/337/108/2016, який залишений без змін рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22.09.2016 р., провадження № 22-ц/778/2767/16. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], яка в судове засідання не з'явилась, але через своїх представників, проти позову заперечували. [PERSON] та їх представник адвокат [PERSON] пояснили, що [PERSON] з 2004 р. є власницею Цілісного майнового комплексу автостоянки [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 28788 кв.м., гараж позивача за [NUMBER] на вказаній земельній ділянці розташований незаконно, оскільки ОК «Дніпро», членом якого являється [PERSON] вказана земельна ділянка ніколи не відводилась, позивач взагалі не є законними власником гаража, оскільки його установку здійснено незаконно. Позивач відмовляється сплачувати послуги, які надаються на території майнового комплексу, позивач має доступ до свого гаража, але в'їзд автомобілем заборонений, тому вважає, що в задоволенні їх позовних вимог необхідно відмовити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя по справі № 337/1828/14-ц, провадження № 2/337/108/2016, яке залишене без змін рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22.09.2016 р., провадження № 22-ц/778/2767/16 встановлено, що [PERSON] є власником гаража [NUMBER], що розташований на земельній ділянці площею 28788 кв.м. по вул.Сапожнікова в м.Запоріжжі, який було встановлено в 1986 1990 роках відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської №240/4 від 31.07.1987 року, яким дозволено будівництво збірно-розбірних залізобетонних гаражів на майданчику по вул.Сапожнікова членам товариства «Автомотолюбитель УРСР». Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні належним [PERSON] гаражем [NUMBER], а саме [PERSON] та [PERSON] забороняють [PERSON] проїзд до належного йому гаражу, тоді як основною функцією гаражу є саме зберігання там транспортного засобу, що передбачає можливість безперешкодного проїзду транспорту до гаражу, дії [PERSON] та [PERSON] визнано протиправними, зобов'язано не чинити перешкоди у користуванні майном [PERSON] - гаражем [NUMBER]. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v Ukraine no 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v Ukraine 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007). Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009р. у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їх рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії», п. 61). В результаті вчинення відповідачами вищевказаних протиправних дій, позивачу завдана матеріальна та моральна шкода. Позивач, маючи у власності гараж для зберігання автомобіля, із-за протиправних дій відповідачів, вимушений нести витрати на зберігання свого автомобіля на автостоянці «Тройка» по вул. Задніпровська в м. Запоріжжя, що завдало йому збитки в сумі 9555,00 гривень за період з 01.01.2013 р. по 31.09.2017 р. Представник позивача зазначає, що в межах цивільного провадження [PERSON] не заявляв позовних вимог щодо відшкодування шкоди, однак спричинені матеріальні збитки відповідачі не відшкодували, тому він змушений звернутися до суду і просить стягнути з відповідачів на свою користь на відшкодування завданої моральної шкоди 5000,00 грн. За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Відповідач вказав, що позивач не забажав виконувати правила закладу, обумовлені публічним договором, та свідомо відмовився від перегляду фільму. За вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 4 ст. 82 ЦПК України, Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Згідно п. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій нанесені збитки (майнова шкода) в результаті порушення її громадянських прав, має право на їх відшкодування. Майновими збитками вважаються, втрати, які особа понесла у зв'язку із знищенням або ушкодженням майна, а також витрати, які особа понесла або повинна понести для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); Як встановлено рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2016 р., відповідачами порушено право позивача на вільне та безперешкодне користування майном - гаражем [NUMBER] по [ADDRESS], а дії [PERSON] та [PERSON] визнано протиправними, тому має місце причинний зв'язок порушення прав позивача на вільне та безперешкодне користування гаражем [NUMBER] для зберігання автомобіля, та заявленими вимогами про відшкодування шкоди, яка полягає у понесених витратах для зберігання автомобіля на автостоянці «Тройка» в м. Запоріжжя по вул. Задніпровська, що підтверджується талонами про надання послуг автостоянки Фізичною особою-підприємцем [PERSON] за період з січня 2013 р. по вересень 2017 р. Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майновий збиток, нанесений неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також збиток, нанесений майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному об'ємі особою, яка його нанесла. Частина 2 статті 1166 ЦК, встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини. Доказів відсутності вини у понесених витратах [PERSON] на зберігання автомобіля на автостоянці «Тройка», що завдало йому шкоди на суму 9555,00 грн., відповідачами не надано. Відповідно до п. 1 ст. 540 Цивільного кодексу України, Якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Згідно п. 1 ст. 541 Цивільного кодексу України, Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Ступінь вини та протиправності дій [PERSON] та [PERSON], в рішенні Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2016 р. не поділено, а тому відповідачі несуть солідарний обов'язок по відшкодуванню завданої шкоди за протиправність дій відносно [PERSON] Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з відповідачів, слід зазначити наступне. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Разом з тим, як зазначено в п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, обґрунтовуючи позовні вимоги до [PERSON] та [PERSON], представник позивача, як на підставу для їх задоволення, посилалася на те, що позивач тривалий час потерпав від незручностей та занепокоєння за збереження свого автомобіля, піддавався нелюдському поводженню, постійно відчував фізичні страждання, знаходячись в стані відчаю, відчуваючи постійне погіршення здоров'я, що призвело до порушення звичайного способу життя, безсоння, підвищений тиск, незручності у користуванні автомобілем, що в свою чергу, спричинило позивачу значних моральних страждань. Проте вказані твердження представника позивача щодо моральних страждань, не знайшли свого підтвердження, матеріали справи таких доказів не містять. За вказаних обставин, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, як безпідставні та недоведені належними та допустимими доказами. Відповідно до ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 3 ст.137ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 8 ст.141ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч. 1, 2 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були здійснені витрати на правничу допомогу в розмірі 9956,00 грн., які підтверджені квитанцією від 29.08.2018 р., розрахунком судових витрат від 29.08.2018 р., актом прийому передачі виконаних робіт від 29.08.2018 р. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат, пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 6299,53 грн. (задоволені вимоги в розмірі 9555 грн. * судові витрати в сумі 9596 грн. (документально підтверджені) / ціну позову в розмірі 14555,00 грн.) Позивачем при подані позову до суду сплачено судовий збір в сумі 551,22 грн. та заявлено вимогу про відшкодування судового збору, тому оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу судовий збір у розмірі 361,86 грн. (задоволені вимоги в розмірі 9555,00 грн. * судовий збір в сумі 551,22 грн. (документально підтверджені) / ціну позову в розмірі 14555,00 грн.) стягнувши його з відповідачів на користь позивача. З урахуванням викладеного загальний розмір судових витрат, які належить стягнути із відповідачів на користь позивача становить 6661,39 (шість тисяч шістсот шістдесят одна) грн. 39 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial