Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач ТОВ «ВІНТЕА» звернувся до суду з позовом до відповідачів ТОВ «Телерадіокомпанія «ЕВЕРЕСТ», [PERSON] про захист ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 26.06.2015 року по 29.06.2015 року в телеефірі каналу мовлення «Еверест», власником якого являється відповідач ТОВ «Телерадіокомпанія «ЕВЕРЕСТ», у випусках новин було розповсюджено неправдиву інформацію, а саме висловлювання відповідачем [PERSON], яка являється громадською активісткою, негативної та неправдивої інформації на адресу позивача та явно перекручених фактів. Розповсюдженням внаслідок дій відповідачів негативної інформації позивачеві нанесено немайнову (моральну) шкоду, яка полягає в розповсюдженні у новинах телеканалу «Еверест», глядачами якого є тисячі жителів «Вінниччини», явно неправдивої інформації щодо ТОВ «Вінтеа», що шкодить діловій репутації товариства; розповсюдженні явно неправдивої інформації про завищення тарифів, тоді як тарифи на теплову енергію затверджені у визначеному чинним законодавством порядку; розповсюдженні явно неправдивої інформації про розмір орендної плати за приміщення котельні, що повинно створювати у глядача оманливе враження, начебто підприємство працює незаконно; у приниженні внаслідок дій відповідачів ділової репутації ТОВ «Вінтеа» як субєкта господарювання, який працює у м. Вінниці у публічному полі. Розмір завданої немайнової (моральної) шкоди позивачу останній оцінює у 50\~000 грн. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив зобовязати відповідачів спростувати недостовірну інформацію про ТОВ «Вінтеа», розповсюджену [PERSON] у випусках новин в ефірі телеканалу «Еверест», шляхом розміщення [PERSON] спростування недостовірної інформації у випуску новин в ефірі телевізійного каналу «Еверест» протягом 1 місяця з дня набрання судовим рішення законної сили; стягнути з [PERSON] на користь позивача 50\~000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Телерадіокомпанія «ЕВЕРЕСТ» за довіреністю [PERSON], відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнали повністю та просили суд в задоволенні останніх відмовити у звязку з безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач товариство з обмеженою відповідальністю «ВІНТЕА» являється юридичною особою, основним видом економічної діяльності якої є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 17.06.2014 року (а.с.10). Згідно довідки ТОВ «Телерадіокомпанія «ЕВЕРЕСТ» вбачається, що в телеефірі каналу мовлення «Еверест» в новинах відтворювався сюжет про діяльність котельні ВІНТЕА з 26.06.2015 року по 29.06.2015 року, загальна кількість виходів 16, хронометраж сюжету: 6 хв. 30 сек. (а.с.5). Дійсно, як вбачається з пояснень представника позивача в судовому засіданні у період з 26.06.2015 року по 29.06.2015 року в телеефірі каналу мовлення «Еверест», власником якого являється відповідач ТОВ «Телерадіокомпанія «ЕВЕРЕСТ», у випусках новин було розповсюджено неправдиву інформацію, а саме висловлювання відповідачем [PERSON], яка являється громадською активісткою, негативної та неправдивої інформації на адресу позивача та явно перекручених фактів, а саме: «…хочемо побачити, з чого формується цей тариф. Тому що ми маємо підозру, що він завищений. І в декілька разів.», «…в нинішніх умовах для України, коли кожна копійка на рахунку, дивитися, як мільйони щомісяця можуть уходити в сумнівні компанії на Кіпр, ну досить болісно…», «Орендна плата за приміщення котельні шість з невеликим тисяч гривень на рік. Це абсолютно не кошти. Наскільки це ефективно, я також думаю, що обласна рада мала б замислитись…», що також знайшло своє відображеня у розшифровці звукового ряду телевізійної передачі телеканалу «Еверест» наявній в матеріалах справи (а.с.6-9). Разом з тим, відповідачем [PERSON] в судовому засіданні стверджувалось, що вищезазначені її висловлювання щодо роботи позивача є оціночними судженнями, а тому останні не підлягають спростуванню. Згідно ст.94 ЦК України юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації, та таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», визначено, що відповідно до статей 94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Однак, як встановлено у ході розгляду справи позивач не скористався наданим йому правом на відповідь, а звернувся до суду з даним позовом. Адже, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.2 ст.47-1 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у згаданих новинах телеефіру каналу мовлення «Еверест» відповідачем [PERSON] було повідомлено певну інформацію, що є вираженням її субєктивної думки як фізичної особи та громадської активістки, однак дану обставину не можна вважати як поширення недостовірної інформації про позивача. Окрім того, суд звертає увагу, що сюжет в новинах телеефіру каналу мовлення «Еверест» про діяльність котельні позивача містить інформацію, що є оціночним судженням, оскільки по суті даний сюжет носить інформаційний характер, субєктивні висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Крім того, у інформації, що є предметом судового захисту, є висловлення, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів. До того ж, із спірного сюжету взагалі не можливо зрозуміти про що говорить відповідач [PERSON], адже висловлювання останньої є відрізками відповідей на певні питання поставлені каналом мовлення «Еверест», які залишились поза кадром. А тому, спірні відрізки висловів [PERSON] взагалі не мають будь-якого інформаційного навантаження. Разом із тим, слід зазначити, що позивач є публічною особою у розумінні п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», оскільки являється юридичною особою, яка безпосередньо використовує державний ресурс грошові кошти з бюджету державного лікувального закладу Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні, та відіграє певну роль у суспільному житті, зокрема у галузі економіки та соціальній сфері. А тому, суд приходить до висновку, що в даному випадку потрібно враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У звязку з цим, межа допустимої критики щодо таких осіб є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають. А відтак відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, як способу захисту ділової репутації. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed