Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 4293,57 гривен. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 01.08.2016 [PERSON] звернувся до Харківського міського центру зайнятості за сприянням працевлаштування і йому надано статус безробітного та отримував матеріальне забезпечення\~допомогу по безробіттю. Під час перебування на обліку у центрі зайнятості як безробітній відповідач своєчасно не повідомив службу зайнятості про прийняття на військову службу за контрактом з 26.11.2016 року по 22.03.2017 року . У зв`язку із не повідомленням відповідачем спеціалістів центру про прийняття на військову службу за контрактом, останній безпідставно продовжував отримувати допомогу по безробіттю та перебувати на обліку як безробітний з 26.11.2016 року по 22.03.2017 року. У зв`язку з цим, Харківського міського центру зайнятості направив відповідачу претензію про відшкодування коштів в сумі 4293,57 гривен проте така залишилась без задоволення. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача матеріальне забезпечення на випадок безробіття в сумі 4293,57 гривен. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив справу розглядати у його відсутності, позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився , про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 01.08.2016 [PERSON] звернувся до Харківського міського центру зайнятості за сприянням працевлаштування і йому надано статус безробітного відповідно до п.п. 2,4 ст. 22, п.2 ст. 23 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п.п.2.7.,2.9 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» призначена допомога по безробіттю з 08.08.2016 року по 02.08.2017 року у розмірі встановленому законодавством. Під час реєстрації в службі зайнятості та подальших відвідувань [PERSON] було роз`яснено чинне законодавство України про зайнятість, надано консультації з питань працевлаштування та порядку реєстрації в службі зайнятості. Відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики № 60/62 від 13.02.2009 року, Постанови правління Пенсійного Фонду України 13.02.2009 року № 7-1, розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплат матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час реєстрації та протягом перебування на обліку як безробітного. В порушення вищезазначених вимог [PERSON] не повідомив центр зайнятості про те, що в період перебування на обліку він перебував на військ службі за контрактом з 26.11.2016 по 22.03.2017 року. На підставі виявленого факту, проведено перевірку обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, за результатом якої складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 136ПФУ 17.11.2017 року у відповідності до п. 6, 7 Порядку розслідування страхових випадки виплати матеріального забезпечення безробітним. В ході проведення перевірки згідно довідки військової частини [NUMBER] від 11.11.2017 № 2612/031/775/1(вх.. № 4667/03 від 15.11.2017 року) та витягами з наказів командира військової частини-польова пошта [NUMBER] , було підтверджено, факт перебування [PERSON] на військовій службі за контрактом з 26.11.2016 по 22.03.2017 року. В ст.4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. За таких обставин, [PERSON] в період перебування на обліку в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю відносився до категорії зайнятого населення, відповідно до норм ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення». Відповідно до ч. 2 та ч. З ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати її забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067-УІ від 05.07.2012 року: зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Таким чином, особи які проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, не можуть бути зареєстровані як безробітні, оскільки відносяться законодавством до категорії зайнятого населення. За приписами п. 1 ч. 1\~ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення»\~статусу безробітного може набути\~особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до ч. 2\~ст. 44 цього Закону\~зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені уст. 45 цього Закону. ч.З ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» передбачає, що відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Згідно ч. 1\~ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі зайнятості особи. За правилами ч. 2\~ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. З розрахунку вбачається, що за період отримання допомоги по безробіттю у центрі зайнятості та в той же час перебування на військовій службі за контрактом з 26.11.2016 по 22.03.2017 року відповідачеві нараховано та виплачено допомогу по безробіттю в розмірі 4293,57 гривен. Вказаний розрахунок є належним та допустимим доказом, відповідачем не спростовано і не подано доказів щодо неправильного нарахування вказаної суми. Відповідно до\~ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала Встановлено, що позивач направив відповідачу претензію щодо відшкодування допомоги по безробіттю у сумі 4293,57 гривен , незаконно отриманої за період з 26.11.2016 по 30.01.2017 року. Відповідно до\~ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року № 5067-VІ, до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно- технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Відповідно до п.3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідач вчасно не повідомив позивача про прийняття його на військову службу за контрактом з 26.11.2016, що є обставиною, яка впливає на умови виплати допомоги по безробіттю, він, починаючи з 26.11.2016 по 30.01.2017 року , безпідставно отримував допомогу по безробіттю. Згідно з ч. 3ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», передбачено стягнення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ст. 39 вказаного Закону, спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 4293,57 гривен є законними, обґрунтованими, підтверджуються наявними в справі доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, згідно із\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600 гривен у дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved