Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач ТОВ «Свєтобор» звернувся до суду із даним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить виселити його з квартири [ADDRESS] та зняти його з реєстрації за місцем проживання. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що є власником зазначеної квартири. Проте , там проживає відповідач без ніяких на те правових підстав і добровільно звільнити житлове приміщення не бажає . В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі , позовні вимоги визнає. Представник третьої особи в засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. За таких обставин суд вважає необхідним розглядати дану справу на підставі наявних матеріалів, без фіксації технічними засобами . Перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд задовольняє позовні вимоги позивача частково , виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог ч.1ст.319 та ст.321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом. Відповідно до вимог ст.ст.16,386,391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї , інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як встановлено судом позивач ТОВ «Свєтобор» є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САК №486927 виданого 10.11.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області. В даній квартирі проживає відповідач [PERSON] без ніяких на те правових підстав (договір найму або піднайму). Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 12.04.1985 року з наступними змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» розяснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати чи дотриманий порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним , певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом надати суду заперечення та докази проти позову, а саме про те, що він має право проживати у спірній квартирі, а навпаки, погодився із позовними вимогами. За таких обставин, коли судом встановлено , що відповідач [PERSON] проживає в квартирі без законних підстав, а позивач просить виселити його з приміщення та зняти з реєстраційного обліку, на думку суду, наявні підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1)позбавлення права власності на житлове приміщення; 2)позбавлення права користування житловим приміщенням; 3)про виселення; 4)про визнання особи безвісно відсутньою; 5)оголошення особи померлою. Системний аналіз вказаної статті дає підстави для висновку про те, що зняття з реєстрації можливе при винесенні судом рішення про виселення . Відповідно, на підставі рішення про виселення відповідач має бути знятий з реєстраційного обліку. На підставі викладеного та

Outcome: partial