Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2021 року по вказаній справі апеляційну скаргу представника [PERSON] - адвоката Маліченка Дмитра Васильовича, задоволено частково. Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2020 року в частині встановлення постійним місцем проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] по місцю його реєстрації та проживання: [ADDRESS] , скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині, відмовлено. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін. 05.02.2021 року адвокат Маліченко Д.В. звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій прохав ухвалити додаткове рішення у справі №545/2553/20, яким вирішити питання судових витрат. Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 зазначено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (ст.270 ЦПК України, в редакції, чинній на момент постановлення даної ухвали); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Порушене заявником питання стосується ухвалення додаткового рішення до постанови Полтавського апеляційного суду від 21.01.2021 року, оскільки апеляційним судом не вирішено питання про судові витрати, які відповідач понесла в судах першої та апеляційної інстанції та не здійснено перерозподіл судових витрат, стягнутих з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 7840,00 грн. Як убачається з матеріалів справи, рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2020 року позов [PERSON] , задоволено в повному обсязі. Встановлено постійним місцем проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] по місцю його реєстрації та проживання: [ADDRESS] . Зобов`язано [PERSON] повернути [PERSON] належні [PERSON] , паспорт, медичну картку та особистий одяг (взуття, одяг, білизну та інші особисті речі). Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн., а всього 7840,00 грн. Постановою Полтавського апеляційного суду від 21.01.2021 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - адвоката Маліченка Дмитра Васильовича, задоволено частково. Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2020 року в частині встановлення постійним місцем проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] по місцю його реєстрації та проживання: [ADDRESS] , скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині, відмовлено. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін. Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат згідно з правами, передбаченими статтею 88 ЦПК. У разі якщо з певних причин у цих випадках суд вищої інстанції не змінив рішення суду в частині розподілу судових витрат, це питання вирішується цим судом на підставі статті 220 ЦПК або судом першої інстанції, який розглянув справу, за заявою заінтересованої особи. Відтак, оскільки, з наведеного вбачається, що при ухваленні постанови Полтавського апеляційного суду від 21.01.2021 року, якою було частково скасовано рішення місцевого суду , судом апеляційної інстанції не було здійснено перерозподілу судових витрат та не вирішено питання судових витрат, понесених сторонами при апеляційному перегляді справи, то наявні підстави для ухвалення додаткового рішення у даній справі. Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що коли вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Як убачається з матеріалів справи, при подачі позову [PERSON] було сплачено 840,80 грн. судового збору (квитанція №17-8259107/С від 17.09.2020 року, а.с.1). Установлено, що 30.09.2020 року між позивачем та адвокатом Павленком А.І. було укладено договір про надання правової допомоги у даній цивільній справі, на виконання умов якого було видано ордер №109 про надання правової допомоги від 04.10.2020 року (а.с.47). Також, убачається, що згідно опису наданих адвокатом Павленком А.І. робіт (послуг) в межах даної справи, сума таких послуг за представництво інтересів сторони в суді першої інстанції, за домовленістю сторін, складає 10000,00 грн. (а.с.71). Окрім того, при апеляційному перегляді даної справи, позивачем було понесено витрати на оплату послуг з правової допомоги в сумі 7000,00 грн., що підтверджується наступним: опис наданих адвокатом Павленком А.І. робіт (послуг) від 18.01.2021 року (а.с.122), квитанція №001 від 18.01.2021 року про оплату [PERSON] на користь адвоката Павленка А.І. коштів в сумі 7000,00 грн. (а.с.121). Також, як убачається з матеріалів справи, при подачі апеляційної скарги [PERSON] було сплачено 1261,20 грн. судового збору (а.с.83). Окрім того, [PERSON] було понесено документально підтверджені витрати на оплату послуг з надання правничої допомоги в суді першої інстанції в сумі 9866,64 грн. (докази: Договір №05/10 про надання правової дороги від 05.10.2020 року укладений між адвокатом Маліченком Д.В. та [PERSON] , а.с.54-55; квитанція про оплату виконання адвокатом робіт (наданих послуг) від 03.11.2020 року на суму 9866,64 грн., а.с.56; Звіт №3/11-20 від 03.11.2020 року про виконані адвокатом роботи (надані послуги) та час, витрачений на їх реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплаті за ним клієнтом, а.с.57) та в суді апеляційної інстанції на суму 5200,00 грн. (Звіт №09/12-20 від 09.12.2020 року про виконанні адвокатом роботи (надані послуги) та час витрачений на їх реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплаті за ним клієнтом, а.с.84; квитанція про оплату виконання адвокатом робіт (наданих послуг) від 09.12.2020 року на суму 5200 грн., а.с.85; Ордер на надання правничої (правової) допомоги від 09.12.2020 року, а.с.86). Так, оцінюючи вказані докази щодо понесених сторонами судових витрат, колегія суддів приходить до висновку про їх доведеність та достатність. Окрім того, такі сторонами не спростовувались та не заперечувались. Вказана позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20). Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] було заявлено дві немайнові позовні вимоги, при цьому постановою Полтавського апеляційного суду від 21.01.2021 року задоволено одну позовну вимогу, інша була відхилена, відтак, судові витрати розподіляються між сторонами порівну. З урахуванням наведеного: -з відповідача ( [PERSON] ) на користь позивача ( [PERSON] ) підлягає до стягнення сума судових витрат в такому розмірі: 420,4 (840,80/2) грн. судового збору та 8500 ((10000+7000)/2) грн. витрат на оплату правничої допомоги; -з позивача ( [PERSON] ) на користь відповідача ( [PERSON] ) підлягає до стягнення сума судових витрат в такому розмірі: 630,6 (1261,20/2) грн. судового збору та 7533,32 ((9866,64+5200)/2) грн. витрат на оплату правничої допомоги; Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення заяви представника відповідача - адвоката Маліченка Д.В. про ухвалення додаткового рішення до постанови Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2021 року, а саме щодо розподілу судових витрат, понесених сторонами при розгляді даної справи.

Outcome: approved