Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельних об'єктів», звернувся до суду з позовом до [PERSON]; третя особа [PERSON] про визнання договору дольової участі в будівництв житла недійсним. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на балансі ТОВ «Будівельних об'єктів» знаходиться 90-то квартирний житловий будинок, збудований та розміщений в [ADDRESS], згідно рішення Одеської міської ради від 13.11.1998 року №978. 11 березня 2004 року між відповідачем, [PERSON], та ТОВ «Будівельних об'єктів», в особі генерального директора [PERSON] було укладено Договір дольової участі у будівництві багатоквартирного будинку (далі за текстом - Договір) за адресою: [ADDRESS]. Згідно зазначеного Договору [PERSON] повинен був сплатити ТОВ «Будівельних об'єктів» 214400,00 грн. (двісті чотирнадцять тисяч чотириста гривень 00 копійок). В свою чергу, в рахунок сплаченою долі відповідач мав отримати квартиру загальною площею 80,0 кв.м. Позивач вважає вищезазначений Договір недійним виходячи з наступних обставин. Так, після смерті генерального директора [PERSON] та виключення його із засновників ТОВ «Будівельних об'єктів», згідно наказу №1 від 19.11.2011 року на посаду ген директора було прийнято [PERSON] При прийомі-передачі справ новим директором було виявлено, що фактично в квартирі [ADDRESS] мешкає [PERSON] з сім'єю без правоустановчих документів, крім того, не сплачуючи жодних комунальних послуг. Також, при прийомі справ новим директором [PERSON] наявності Договору про дольову участь в будівництві житла укладеного з [PERSON] не виявлено. Крім того, відсутні квитанції та прибутково-касові ордери про сплату грошових коштів ТОВ «Будівельних об'єктів» на будівництво житла по договору від [PERSON] також на розрахунковий рахунок перерахувань від [PERSON] не надходило. Фактично [PERSON] не сплачував кошти відповідно до договору в сумі 214400,00 грн. або 42880 доларів США У квартирі [ADDRESS] не проживає, ніяких грошових коштів ТОВ «Будівельних об'єктів» від відповідача не отримувало. Позивач також зазначає, що [PERSON] не заперечує проти визнання договору дольової участі у будівництві багатоквартирного будинку від 11.03.2004 року недійсним. Неодноразова відповідач стверджував, що уклав Договір лише за проханням та не мав наміру виконувати умови Договору, не вносив грошові кошти. Таким чином, позивач зазначає. що спірний Договір дольової участі у будівництві багатоквартирного будинку від 11.03.2004 року повинен бути визнаний недійсним оскільки він не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Представник позивача ТОВ «Будівельні об'єкти» - Єжова Н.Д., у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач, [PERSON], у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення сповіщався належним чином. До суду від відповідача надійшла заява відповідно до якої відповідач просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в їх задоволенні. Третя особа, [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, вивчивши надані докази, оголосивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що на балансі ТОВ «Будівельних об'єктів» знаходиться 90-то квартирний житловий будинок, збудований та розміщений в [ADDRESS], згідно рішення Одеської міської ради від 13.11.1998 року №978. 11 березня 2004 року ТОВ «Будівельних об'єктів», в особі генерального директора [PERSON] уклало з [PERSON] Договір дольової участі у будівництві багатоквартирного будинку, відповідно до умов якого відповідач повинен був сплатити ТОВ «Будівельні об'єкти» повний розмір дольової участі, а саме 214400,00 грн., в будівництві багатоквартирного будинку [ADDRESS], в рахунок чого, після закінчення будівництва та введення будинку до експлуатації, [PERSON] мав отримати від ТОВ «Будівельних об'єктів» квартиру в цьому будинку, загальною площею 80,0 кв.м. Статтею 215 ЦК України передбачено, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частини 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Представник позивача зазначила, що даний Договір дольової участі у будівництві багатоквартирного будинку від 11.03.2014 р. повинен бути визнаний недійсним оскільки був укладений без наміру настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідач при укладання даного договору не мав наміру виконувати його умови та не вносив плату за квартиру. Представн зазначила, що [PERSON] не заперечує проти визнання договору недійсним. До зазначених тверджень представника позивача, суд ставиться критично та не бере їх до уваги виходячи з наступного. Відповідно до письмової заяви відповідача поданої до канцелярії суду вх. №88962/14 від 02.02.2014 року, [PERSON] зазначає, що ніколи не стверджував про недійсність Договору дольової участі у будівництві багатоквартирного будинку від 11.03.2004 року та невиконання його умов. Крім того, відповідач зазначив, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси 2006 року за його позовною заявою до ТОВ «Будівельні об'єкти» за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 79,5 кв.м. На підставі доданих відповідачем доданої до письмової заяви доказів, судом встановлено, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2006 року по справі №2-7196/06 позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Будівельні об'єкти» було задоволено, судом постановлено, визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 79,5 кв.м. Зі змісту зазначено рішення вбачається, що при розгляді справи, представник ТОВ «Будівельні об'єкти» - Єжова Н.Д. позов [PERSON] визнала повністю. Судом було встановлено, що [PERSON] належним чином виконав свої зобов'язання за Договором дольової участі у будівництві багатоквартирного будинку укладеного 11.03.2004 року між ним та ТОВ «Будівельні об'єкти». Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовими рішеннями у цивільній. Господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 та 2 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частиною 1 статті 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Враховуючи, що [PERSON] є законним власником квартири [ADDRESS], загальною площею 79,5 кв.м., факт виконання відповідачем спірного Договору дольової участі у будівництві багатоквартирного будинку від 11.03.2004 року визнано рішенням суду, що набрало законної сили 24.07.2006 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а обставини, викладені в позовній заяві надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed