Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі ТОВ «Кей-Колект») предявив до суду позов до Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції (далі Перший ВДВС ТМУЮ), Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції (далі Другий ВДВС ТМУЮ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача [PERSON], про звільнення з-під арешту іпотечного майна, а саме частини приміщення по вулиці Миру, 13 в місті Тернополі, загальною площею 88,5 кв.м., на яку було накладено арешт на підставі постанов державних виконавців. Обґрунтовує позов тим, що 15 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Кей-Колект», та [PERSON] було укладено кредитний договір №11096936000 (далі кредитний договір), відповідно до якого [PERSON], як позичальнику, було надано у тимчасове користування грошові кошти, а він зобовязався повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. 15 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за умовами якого в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банку було передано в іпотеку частину приміщення, що знаходиться по вулиці Миру, 13 в місті Тернополі. В подальшому між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторингу №1 та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за якими ПАТ «УкрСиббанк» відступив своє право грошової вимоги до боржника за кредитним договором та договором іпотеки. При зверненні до нотаріуса позивачу стало відомо, що на майно [PERSON], яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 15 грудня 2006 року, накладено арешти на підставі постанов державних виконавців Першого ВДВС ТМУЮ та Другого ВДВС ТМУЮ. Оскільки позивач володіє переважним та першочерговим правом на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, вважає такі дії державних виконавців такими, що порушують його права. З цих підстав просив звільнити з-під арешту зазначену частину приміщення, на яку було накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Другого ВДВС ТМУЮ про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту від 19 січня 2011 року (ВП №23869782), постанови державного виконавця Першого ВДВС ТМУЮ про відкриття виконавчого провадження від 31 березня 2011 року (ВП №25524287), постанови державного виконавця Другого ВДВС ТМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13 жовтня 2011 року (ВП №27828576), постанови державного виконавця Першого ВДВС ТМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 грудня 2011 року (ВП №30520193), постанови державного виконавця Другого ВДВС ТМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 січня 2012 року (ВП №30384884), постанови державного виконавця Першого ВДВС ТМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 березня 2012 року (ВП №31905496). В подальшому за клопотанням представника позивача судом замінено первісних відповідачів Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, Другий відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, належними відповідачами публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», публічним акціонерним товариством «Родовід Банк», публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», [PERSON], а Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції та Другий відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції залучено до участі у справі, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів. У судове засідання представник позивача ТОВ «Кей-Колект» [PERSON] подав заяву, згідно з якою просив розглянути справу в його відсутності. Судові витрати залишити за позивачем. Представник відповідача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» [PERSON] в судове засідання подав заяву, згідно з якою підтримав подані заперечення на позовні вимоги, просив слухати справу в його відсутності. Представник відповідача публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» [PERSON] в судове засідання подав клопотання про розгляд справі у його відсутності та заперечення на позовні вимоги, відповідно до яких просив відмовити у задоволені позову, оскільки станом на 02 березня 2016 року заборгованість [PERSON] перед банком становить 19481,38 гривень. З метою примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості з [PERSON] були відкриті виконавчі провадження, а арешт накладений на його майно є забезпеченням реального виконання зобовязання. В разі звільнення майна з-під арешту ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» буде позбавлений права, щодо задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на майно, яке належить боржникові. Третя особа [PERSON] у судове засідання подав заяву, відповідно до якої проти задоволення позовних вимог не заперечив та просив слухати справу в його відсутності. Представник третьої особи Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки, однак подав письмові пояснення, згідно з якими просив відмовити у задоволені позову, з тих підстав, що арешти на майно боржника накладені Другим ВДВС ТМУЮ правомірно та з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Відповідач [PERSON], представник відповідача публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» та представник третьої особи Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилися, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за їх відсутності не подавали. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін та третіх осіб. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, установив такі обставини: 15 грудня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено кредитний договір №11096936000. Відповідно до умов зазначеного кредитного договору [PERSON] був наданий кредит у розмірі 35000 доларів США, що еквівалентно 176750 гривень, терміном з 15 грудня 2006 року по 13 грудня 2013 року, а [PERSON] у свою чергу зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в поярку та на умовах, визначених цим договором. 15 грудня 2006 року між «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого банку, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, було передано в іпотеку нерухоме майно частину приміщення по вулиці Миру, 13 в місті Тернополі, загальною площею 88,5 кв.м. 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторингу №1 та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], за якими ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», відступив своє право грошової вимоги до боржника за кредитним договором №11096936000 від 15 грудня 2006 року та право вимоги за іпотечним договором від 15 грудня 2006 року. Внаслідок передачі ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Кей-Колект» прав вимоги до боржників, ТОВ «Кей-Колект» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. З цих підстав, ТОВ «Кей-Колект» набуло статус нового кредитора згідно ст. ст. 512-517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків. Як слідує з довідки-розрахунку №135-20635 від 05 січня 2016 року, залишок заборгованості боржника [PERSON] за кредитним договором №11096936000 від 15 грудня 2006 року, станом на 05 січня 2016 року становить 123830,59 доларів США, що еквівалентно 2972016,76 гривень Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на предмет іпотеки частину приміщення по вулиці Миру, 13 в місті Тернополі, загальною площею 88,5 кв.м, накладено арешт постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту від 19 січня 2011 року (ВП №23869782), постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 31 березня 2011 року (ВП №25524287), постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13 жовтня 2011 року (ВП №27828576), постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 грудня 2011 року (ВП №30520193), постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 січня 2012 року (ВП №30384884), постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 березня 2012 року (ВП №31905496), постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19 серпня 2014 року та постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21 січня 2014 року. Як установлено судом, державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа по справі №2-п-187/10, виданого Тернопільським міськрайонним судом 21 липня 2011 року про стягнення із [PERSON] в користь ПАТ «ВАБ» заборгованості в розмірі 18787,90 гривень, а також 187,88 гривень судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення було винесено постанову, якою накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить [PERSON] та заборонено відчужувати будь-яке майно, що належить боржнику. 27 січня 2012 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки виконання виконавчого листа по справі №2-п-187/10, виданого Тернопільським міськрайонним судом 21 липня 2011 року про стягнення із [PERSON] в користь ПАТ «ВАБ» заборгованості в розмірі 18787,90 гривень, а також 187,88 гривень судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення не підлягає підвідомчості Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції. В подальшому, державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа по справі №2-5026/10, виданого Тернопільським міськрайонним судом 31 жовтня 2011 року про стягнення солідарно із [PERSON] в користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості в розмірі 42360,14 гривень було винесено постанову, якою накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить [PERSON] та заборонено відчужувати будь-яке майно, що належить боржнику. 27 січня 2012 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби ТМУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки виконання виконавчого листа по справі №2-5026/10, виданого Тернопільським міськрайонним судом 31 жовтня 2011 року про стягнення солідарно із [PERSON] в користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості в розмірі 42360,14 гривень не підлягає підвідомчості Другого відділу державної виконавчої служби ТМУЮ. Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження №23869782, 19 січня 2011 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-6979 від 20 грудня 2010 року, виданого на підставі рішення Дніпропетровського районного суду, та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] у межах суми звернення стягнення 34622,30 гривень. 31 березня 2011 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки арешт на майно боржника уже накладено. Як слідує із змісту ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (іпотекодержателъ) має право в разі невиконання боржником (іпотекодавцем), забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Однак, ТОВ «Кей-Колект» не взмозі реалізувати предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитним договором та реалізувати своє майнове право, оскільки на частину приміщення по вулиці Миру, 13 в місті Тернополі, загальною площею 88,5 кв.м, було накладено арешт постановами державних виконавців. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання, або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання, відповідно до іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно, не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. З урахуванням наведеного, ТОВ «Кей-Колект» має пріоритет на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку»\~у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Як слідує із поданих заперечень представника відповідача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», він вважає, що оскільки строк виконання зобовязання за кредитним договором сплинув ще 13 грудня 2013 року, а тому відсутній факт невиконання боржником зобовязання, яке забезпечене іпотекою. Однак, зазначені доводи відповідача не заслуговують на увагу, оскільки, як убачається з довідки-розрахунку №135-20635 від 05 січня 2016 року, залишок заборгованості боржника [PERSON] за кредитним договором №11096936000 від 15 грудня 2006 року, станом на 05 січня 2016 року становить 123830,59 доларів США, що еквівалентно 2972016,76 гривень. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вищевказаними постановами державних виконавців про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження, якими звернено стягнення на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці на підставі договору, право вимоги за яким набув позивач, порушені його права, як нового іпотекодержателя за договором іпотеки, оскільки ТОВ «Кей- Колект» має вищий пріоритет на заставне майно, а тому позов слід задовольнити, звільнити з-під арешту зазначене нерухоме майно. Враховуючи характер спірних правовідносин та заяву представника позивача щодо залишення судового збору за позивачем, понесені судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст.572 ЦК України, ст. ст. 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 3 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved