Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (надалі - позивач) звернулося у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до ПрАТ «СК «Еталон» (надалі - відповідач-1) та [PERSON] (надалі - відповідач-2) про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 05.10.2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу, за яким позивач взяв на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля «Форд Фієста» д.н.з. [NUMBER]. Позивач зазначає, що 16.07.2013 року сталась ДТП за участі вказаного транспортного засобу та водія [PERSON], який керував автомобілем «Опель Астра» д.н.з. [NUMBER]. Окрім того, останнього було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та порушенні Правил дорожнього руху. Позивач звертає увагу на те, що вказаною ДТП було завдано шкоду [PERSON] у розмірі 4007, 99 грн., та з урахуванням розміру франшизи позивачем було виплачено [PERSON] 2517, 99 грн. Оскільки відповідальність власника [PERSON] була застрахована ПрАТ «СК «Еталон», позивач просив суд стягнути з ПрАТ «Еталон» 2017, 99 грн. відшкодування збитків та 500 грн. франшизи з [PERSON]. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність за наявними доказами, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач-1 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило (а. с. 33). Відповідач-2 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене та позицію представника позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі, суд вважає за можливе ухвалити рішення у відсутність відповідача за наявними у справі доказами, яким задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.10.2012 року між позивачем та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 1689/12-Тз/К/01 (а. с. 5-10). Як вбачається з постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 14.08.2013 року 16.07.2013 року водій [PERSON], керуючи автомобілем «Опель» д.н.з. [NUMBER], по буд. Верховної Ради здійснив зіткнення з автомобілем «Форд» д.н.з. [NUMBER], яким керувала водій [PERSON] та його було визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення (а. с. 12). 08.08.2013 було складено Страховий акт та розрахунок розміру страхового відшкодування, в якому зазначається, що розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті складає 2517,99 грн. (а. с. 11). З платіжного доручення № 16186 від 09.08.2013 року вбачається, що вказану суму було відшкодовано [PERSON] (а. с. 22). З матеріалів справи вбачається, що відповідальність відповідача-2 на момент ДТП була застрахована у СК «Еталон» (а. с. 24). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦПК України, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно із ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. На основі з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Судові витрати між сторонами розподілити у відповідності до ст. 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved