Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди і просить стягнути з останнього матеріальну шкоду завдану ним під час виконання трудових обов'язків у розмірі 37 744,45 грн та судові витрати. У обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначив, що 25 березня 2016 року [PERSON] (відповідач) було прийнято на роботу в ТОВ «СВП ПЛЮС» (позивач) на посаду продавець- консультант, а 04 травня 2016 року відповідача переведено на посаду керуючого магазином ТОВ «СВП ПЛЮС». Того ж дня між сторонами був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. 29 вересня 2017 року проведено службове розслідування, в ході якого встановлено, що відповідач, перебуваючи на посаді керуючого магазином, здійснював зміну SIM-карт з ідентифікацією «Перевірка оригіналу носія PIN, PUK», без вилучення оригіналу носія PIN, PUK кодів. Вищевказане являється грубим порушенням умов партнерського договору, який заключений між ТОВ «СВП ПЛЮС» та ПрАТ «Київстар». Через неправомірні дії відповідача ПрАТ «Київстар» застосував до позивача штрафні санкції у розмірі 40 000,00 грн. Позивач стягнув 2 255,55 грн із заробітної плати відповідача, добровільно відшкодувати решту матеріальної шкоди відповідач відмовився. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Наказу ТОВ «СВП ПЛЮС» №136/К від 24 березня 2016 року [PERSON] прийнято на роботу в ТОВ «СВП ПЛЮС» на посаду продавець-консультант (а.с.11). Відповідно Наказу ТОВ «СВП ПЛЮС» № 282/К від 04 травня 2016 року відповідач переведений на посаду керуючого магазином ТОВ «СВП ПЛЮС» (а.с.13). 04 травня 2016 року між сторонами був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.24-25). Відповідно до п.3 розділу ІV Посадової інструкції керуючого магазином ТОВ «СВП ПЛЮС» керуючий магазином несе відповідальність за завдання матеріальної шкоди - в межах, визначених чинним цивільним законодавством та законодавством про працю України (а.с.14-17). 29 вересня 2016 року на підставі наказу ТОВ «СВП ПЛЮС» № 1/29/09/2016-ЮМ було проведено службове розслідування, в ході якого складено акт № 02/10/2016-ЮВ, яким встановлено, що 04 вересня 2016 року за адресою м. Полтава, вул. Соборності 32, керуючим магазином здійснено 4 заміни SIM-карт з ідентифікацією «Перевірка оригіналу носія PIN, PUK», без вилучення оригіналу носія PIN, PUK кодів (а.с.19-21). Дії відповідача призвели до накладення штрафних санкцій на ТОВ «СВП ПЛЮС» зі сторони ПрАТ «Київстар» у розмірі 40 000,00 грн, оскільки вищевказані дії відповідача суперечать умовам партнерського договору, який заключений між ТОВ «СВП ПЛЮС» та ПрАТ «Київстар» (а.с.26-27). Наказом №1/03/10/2016-ЮВ від 03 жовтня 2016 року [PERSON] притягнуто до матеріальної відповідальності за нанесення збитків ТОВ «СВП ПЛЮС» у розмірі 40 000,00 грн (а.с.22). Наказом ТОВ «СВП ПЛЮС» із заробітної плати відповідача стягнуто грошові кошти у сумі 2 255,55 грн. Згідно наказу ТОВ «СВП ПЛЮС» № 796/К від 04 листопада 2016 року [PERSON] звільнено з посади керуючого магазином у зв'язку із втратою довір'я згідно п.2 ст. 41 КЗпП України (а.с.23). У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, якщо між ним і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до роз'яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками» у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. Пунктом 8 вищезазначеної Постанови роз'яснено, що, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсування), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити, оскільки відповідач не належним чином виконував свої обов'язки, чим завдав матеріальної шкоди позивачу, яка становить 40 000,00. Оскільки з [PERSON] стягнуто 2 255,55 грн, суд вважає, що останній повинен сплатити на користь позивача 37 744,45 грн. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 1 600,00 грн, які підтверджуються долученим до справи платіжним дорученням про їх оплату (а.с.2). На підставі викладеного, ст. ст. 41, 130, 134, 135-1 КЗпП України,

Outcome: approved