Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Представник АТ Альфа-Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; стягнення судових витрат, посилаючись на те, що 01.07.2008 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк та [PERSON] уклали кредитний договір № 340/25-344. Відповідно до умов вищевказаного Договору, позивач зобов`язується надати відповідачеві кредит у сумі 100 250,00 грн. Відповідно до умов Договору, позивач зобов`язався надати відповідачеві кредит у сумі 4 200 дол. США, а\~ відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши відповідачеві кредит. У порушення умов Договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконає, в результаті чого станом на 07.11.2019 року має строкову заборгованість 2 327, 75 дол. США, прострочену заборгованість 1 433, 26 дол. США., пеня 32 834,08 грн. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» вищевказану заборгованість та судовий збір. 06.05.2021 року відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, ПАТ Укрсоцбанк (правонаступником якого є АТ Альфа Банк) у 2011 році зверталося до суду про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, та судом було ухвалено рішення, яким позов задоволено та стягнуто з неї заборгованість у розмірі 29 190, 42 грн за кредитним договором від 01.07.2008 року та 411,90 грн. судових витрат. Тому, у позивача відсутнє право повторно стягувати заборгованість по кредиту, проценти та пеню, нараховані в межах строку дії договору кредиту, при наявності судового рішення про стягнення цих сум, а також проценти, неустойку після закінчення строку дії договору. Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі за його безпідставністю (а.с.88-90). 11.06.2021 року представник позивача подав заяву про збільшення підстав позову та зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначив, що рішення суду по даний час не виконано, заборгованість за кредитним договором не погашена, що свідчить про наявність порушення прав позивача відповідачем як щодо невиконання умов кредитного договору, так і вимог чинного законодавства, зокрема і решення суду. Не виконання [PERSON] . Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08.04.2013 року №0907/10490/2012 року про стягнення 29 190,42 грн., є підставою для застосування ч.2 ст.625 ЦК України, а саме стягнення на користь позивача суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних. Згідно розрахунку заборгованості станом на 10.06.2021 року, у зв`язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору та рішення суду в останньої виникла заборгованість в розмірі 45 148,11 грн., з яких: 9 098,02 грн. - заборгованість зі сплати 3% річних за період з 17.02.2011 року по 10.06.2021 року; 36 050,09 грн. - заборгованість зі сплати інфляційних втрат за період з 01.03.2011 року по 31.05.2021 року. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість в розмірі 45 148,11 грн., та встановити подальші нарахування відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України до моменту виконання рішення відповідно до п.10 ст.265 ЦПК, та стягнути судовий збір. (а.с.100-102). Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задоволити. Представник відповідачки проти задоволення позову заперечив, просив у разі підставності позову, застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч.1\~ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до Рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року та Протоколу №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року, АТ «Альфа-Банк» є правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» (який в свою чергу є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк») з 15.10.2019 року. Судом встановлено, що 01.07.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту №340/25-344г, та надано кредит у сумі 4 200 дол.США зі сплатою 21,0 % річних та комісій, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 30.12.2009 року включно (а.с.3-5). Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 08.04.2013 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 01.07.2008 року у розмірі 29 190,42 грн. та судовий збір у сумі 411,90 грн. (а.с.91-92). Зазначене рішення суду до теперішнього часу не виконано. Відповідно до вимог ч. 4 ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно частини першої\~статті 18 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Статтею 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом положень\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно розрахунку банку, [PERSON] станом на 10.06.2021 року має заборгованість в розмірі\~ 45 148,11 грн., з яких 3% річних за період з 17.02.2011 року по 10.06.2021 року 9 098,02 грн.; інфляційні втрати за період з 17.02.2011 року по 10.06.2021 року 36 050,09 грн. (а.с.103-105). Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннямистатті 611 цього Кодексу\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема,\~статтею 625 ЦК України\~врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання\~статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень\~статті 549 цього Кодексу. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Устатті 625 ЦК Українивизначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Правом вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних кредитор наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. За змістом частини другоїстатті 625 ЦК України\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) викладено правовий висновок, згідно якого законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Оскільки станом на час звернення позивача до суду зобов`язання боржника з повернення кредиту належним чином не виконане, прострочення боржника є триваючим правопорушенням. Із позовом до суду Банк звернувся 19.02.2020 року. Таким чином, строк позовної давності в три роки повинен обчислюватись з 19.02.2017 року. Заявлені банком вимоги, щодо стягнення 3% річних з 17.02.2011 року виходять за межі строку позовної давності. Крім того рішенням суду від 08.04.2013 року було стягнуто 29 190,42 грн., яка складається із суми заборгованості за кредитом 18 524,70 грн. суми заборгованості по відсотках 6 511,00 грн., пеня 4 154, 72 грн.. Враховуючи складову заборгованості та не можливість нарахування відсотків на відсотки та відсотків на пеню сума, з якої повинно розраховуватись 3% річних становить 18 524,70 грн. Період нарахування становить з 19.02.2017 року по 18.02.2020 року - 1067 днів. 135849,76 * 3%/365= 1,52 грн. в день. 18 524,70 * 1067 = 1 621,84 грн. Таким чином, вимоги позивача про стягнення 3% річних підлягають задоволенню частково на суму - 1 621,84 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних витрат, суд зазначає наступне. Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»- індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка в даному випадку була предметом договору, індексації не підлягає. Верховний Суд у своїй постанові від 14 лютого 2018 року по справі №564/2199/15 висловив правову позицію, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Відповідно до ч. 4\~ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на зазначене, оскільки предметом укладеного між сторонами договору кредиту №839/3/27/38/7-432 від 14.09.2007 року була іноземна валюта\~17899 доларів США, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача АТ «Альфа-Банк» на підставі ст. 625 ЦКУкраїни необхідно стягнути лише 3% річних нарахованих на суму заборгованості, а у задоволенні вимог про стягнення інфляційних витрат відмовити за їх безпідставністю. Разом з тим, у своїх позовних вимогах позивач просить встановити подальші нарахування відповідно до умов кредитного договору до моменту виконання рішення відповідно до п. 10\~ст. 265 ЦПК України. Так, згідно ч. 10\~ст. 265 ЦПК України\~суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Враховуючи, що ухвалення рішення у цій частині є правом суду, а позивачем не обґрунтовано доцільності застосування цієї норми, то суд не вбачає за необхідне її застосування. Отже, в цій частині позовні вимоги задоволенню не піддягають. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, слід стягнути на користь позивача з відповідача 75, 51 грн. ( 1 621,84 х 2102,00 / 45 148, 11) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: approved