Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Позивач ТОВ «Місто для людей Енергодар» 20.07.2020 р. звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01.08.2018 р. по 01.08.2019 р. в розмірі 5440,91 грн., суму сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування вимог позову, позивач зазначає, що рішенням виконкому Енергодарської міської ради №161 від 06.06.2018 р. ТОВ «Місто для людей Енергодар» починаючи з 01.08.2018 р. обслуговує багатоквартирні будинки в місті Енергодарі. 08.06.2018 р. було укладено Договір №08/06/2018-157 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком між ТОВ «Місто для людей Енергодар» та від імені співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] - міським головою міста Енергодара Музикою П.О. якого уповноважено на укладання цього договору пунктом 3 рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 06.06.2018 року №161. Відповідно до вказаного Договору на співвласників багатоквартирного будинку покладено обов`язок сплачувати за надані послуги з управління багатоквартирним будинком. Пунктом 5 Договору визначено розмір і форму оплати послуг управителя відповідно до якого, замовник сплачує за надані послуги управителем щомісяця додатково до встановленого тарифу на житлово-комунальні послуги для житлових та нежитлових приміщень в розмірі 6,49 гривні на місяця за 1 квадратний метр у загальній площі житлового або нежитлового приміщенні у об`єкті яке перебуває у власності або у користуванні кожного зі співвласників. На відповідача було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] та за період з 01.08.2018 р. по 01.08.2019 р. мешканцю багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] надано послуги з управління багатоквартирним будинком за які кожного місяця повинно бути сплачено 454,43 грн., яка розраховується за формулою: тариф х загальну площу квартири. Відповідач не здійснив оплату за надані послуги з управління багатоквартирним будинком в наслідок чого виникла заборгованість, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом (а.с.2-5). 19.02.2021 р. Енергодарським міським судом Запорізької області було ухвалено заочне рішення (а.с.174-176зворот), яке за наслідками розгляду заяви відповідача [PERSON] (а.с.180-180зворот), було скасовано ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 02.04.2021 р. та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні зі стадії підготовчого судового засідання (а.с.184-185). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 04.06.2021 р. підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд по суті (а.с.197-197 зворот). В судове засідання відповідач [PERSON] з`явилась, позовні вимоги не визнала в повному обсязі, пояснила що власником квартири є [PERSON] . Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Встановлено, що Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради 06.06.2018 р. прийнято рішення №161 «Про призначення управителя багатоквартирних будинків», виконавцем послуг з управління багатоквартирними будинками визначено ТОВ «Місто для людей Енергодар» за об`єктом конкурсу №1 та за об`єктом конкурсу №2 і уповноважено міського голову Музику Павла Олексійовича , від імені співвласників багатоквартирного будинку підписати з ТОВ «Місто для людей Енергодар» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за кожним багатоквартирним будинком що входив в об`єкт конкурсу №1 та конкурсу №2, строком на один рік (а.с.7), що не заперечується відповідачем. 08.06.2018 р. між співвласниками багатоквартирного будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , від імені яких діє Енергодарський міський голова Музика Павло Олексійович, який уповноважено на укладання цього договору рішенням виконавчого комітету ЕМР від 06.06.2018 р. №161, згідно з Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», надалі іменовані - «Замовник», з однієї сторони та ТОВ «Місто для людей Енергодар», в особі директора Шепеленка Володимира Миколайовича, що діє на підставі Статуту, який надалі йменується - «Управитель», з іншої сторони, було укладено Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №08/06/2018-157 (далі - Договір №08/06/2018-157 (а.с.8-10зворот). Відповідно до положень п.1 Договору №08/06/2018-157, управитель, зобов`язався надавати замовникові послуги з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях (далі - об`єкт), для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень (далі - мешканців об`єкта) у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості (далі - послуги), а замовник надає право управителю відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, а також відшкодовувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлінням об`єктом, у разі коли управитель отримав на такі витрати письмову згоду замовника. Відповідно до приписів положень ст.12, ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. №1875-IV в редакції від 26.11.2016 р., яка була чинна на час прийняття Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради рішення №161 від 06.06.2018 року та укладання Договору №08/06/2018-157, послуги, що відповідно до п.1 Договору №08/06/2018-157 зобов`язався надавати ТОВ «Місто для людей Енергодар», відносились до житлово-комунальних послуг. На час надання послуг з управління багатоквартирним будинком за Договором №08/06/2018-157, був чинним Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 09.11.2017 р. №2189-VІІІ, частиною 1 статті 5 якого, послугу з управління багатоквартирним будинком віднесено до житлово-комунальної послуги, яка включає в себе: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком у разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу. Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватись виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку визначених таким договором. Відповідно до п.5 Договору №08/06/2018-157, сторони погодились, що замовник сплачує за надані управителем послуги щомісяця додатково до встановленого тарифу на житлово-комунальні послуги для житлових та нежитлових приміщень 6,49 гривень на місяць за 1 квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у Об`єкті, яке перебуває у власності або користуванні кожного зі Співвласників (а.с.8). Відповідно до п.20 та п.21 Договору №08/06/2018-157, надання послуг з управління багатоквартирним будинком розпочалось з 01.08.2018 р. та Договір діє до 08.06.2019 р. (а.с.10) і в силу положень ч.6 ст.11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», договір вважається продовженим на наступний однорічний строк, якщо за один місяць до закінчення строку дії жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про відмову від договору. Наявності відмови від Договору його сторін не встановлено. Вимог про визнання недійсним частково або в цілому Договору №08/06/2018-157 відповідачем не заявляється, а судом не встановлено наявності таких судових рішень. Відповідно до наданої позивачем Довідки №01/157-04 від 26.03.2020 р., на відповідача за адресою: [ADDRESS] , було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] та протягом з серпня 2018 року по серпень 2019 року (включно) проводилось щомісячне нарахування розміру оплати за надані послуги, загальна сума яких за період з 01.08.2018 по 01.09.2019 р. становить 5440,91 грн., які відповідачем не сплачувались (а.с.6). Надання позивачем послуги з управління багатоквартирним будинок [ADDRESS] , у заявлений в позові період з 01.08.2018 р. по 01.08.2019 р., підтверджується відповідними Актами про їх надання, наданих позивачем (а.с.51-133) які відповідачем не заперечується. Доказів на спростування надання позивачем визначених у Договорі №08/06/2018-157 послуг у будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідачем суду не надано. Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Обов`язок щодо оплати споживачами житлово-комунальних послуг, закріплений також у статтях 67, 68 ЖК України, якими передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймачі (власники) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. Нормами ст.ст.525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до приписів положень статті 9 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. У своїх запереченнях, відповідач посилається на те, що 05.08.2019 р. у справі №316/1445/19 було скасовано судовий наказ від 23.07.2019 р. про стягнення з [PERSON] оплати послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01.08.2018 р. по 31.05.2019 р. (включно). Крім того відповідач зазначає, що [PERSON] є одноособовим власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підтвердження чого надає виписку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.131-131зворот). Зі змісту зазначеної виписки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.131-131зворот) судом встановлено, що дійсно, за нотаріально посвідченим договором дарування квартири [ADDRESS] від 22.11.2016 р. одноособовим її власником 22.11.2016 р. став [PERSON] . Разом з тим, слід зазначити, що датою формування виписки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень є 22.11.2016 р., проте позивачем заявляється до стягнення заборгованість нарахована у період з 01.08.2018 р. по 01.08.2019 р., таким чином інформація із вказаної виписки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень не можна вважати належним доказом, що у заявлений позивачем період, власником квартири є інша особа, відмінна від відповідача [PERSON] . Клопотань про витребування доказів з метою доведення вказаної обставини на яку посилається відповідач до суду не заявлялось. Відповідно до інформаційної довідки з Сектора реєстрації Енергодарської міської ради №2529/01-23-12 від 21.07.2020 р., [PERSON] (відповідач по справі) з 20.08.2018 р. є зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.с.141), що свідчить на те, що відповідач була зареєстрована за вказаною адресою і у період за який заявляється до стягнення заборгованість, тобто з 01.08.2018 р. по 01.08.2019 р.. Змістом положень статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено наступне: місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає; реєстрація - є внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Документом, який підтверджує реєстрацію місця проживання або перебування особи, є довідка про реєстрацію місця проживання, яка видається особі органом реєстрації. Документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, є паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист. Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування. Відповідачем не заперечується того, що вона проживала у квартирі [ADDRESS] , протягом заявленого позивачем періоду та визначених вищезазначеним Законом повідомлень органу реєстрації про місце перебування відповідача за адресою відмінною від зазначеної, суду не надавалось, відповідних клопотань про витребування не заявлялось. Відповідно до положень ст.383, ст.405 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до змісту ч.1, ч.3 ст.156 ЖКК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Право користування (сервітут), чужим майном, є речовим правом особи (ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), яке може бути встановлено також законом (ч.2 ст.402 ЦК України), яке підпорядковує цю річ безпосередньому пануванню особи що використовує чуже майно. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч.3 ст.403 ЦК України). Відповідно до правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 р. у справі №6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 р. у справі №751/3840/15-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, при цьому, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг укладеного безпосередньо зі споживачем послуг, само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Отже, зазначені вище положення законодавства свідчать на те, що обов`язок щодо оплати житлово-комунальної послуги наявний не лише у громадянин яким на праві приватної власності належить житлове приміщення, а і у інших осіб, які за згодою із власником користуються об`єктом нерухомого майна та комунальною послугою. Відповідачем не заперечується користування послугами які надавав позивач в будинку [ADDRESS] протягом заявленого у позові періоду: з 01.08.2019 р. по 01.08.2019 р. Стосовно заявленого відповідачем щодо скасування судового наказу від 23.07.2019 р. у справі №316/1445/19 про стягнення з [PERSON] оплати послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01.08.2018 р. по 31.05.2019 р. (включно), суд зазначає на відсутність доказів, які б свідчили на існування судових рішень, що набрали законної сили, які б доводили, що позивач реалізував своє право за вимогами до вказаної особи, яка, як вважає відповідач є власником квартири [ADDRESS] , та на їх користь було стягнуто розмір заборгованості з послуги управління багатоквартирним будинком по вказаній квартирі саме із вказаної особи. За встановленого вище, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено, а відповідачем належним чином не спростовано обставин на які посилається позивач як на підставу своїх вимог та наданих останнім доказів, у зв`язку з чим суд вважає обґрунтованими позовні вимоги, а отже і наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача розміру заборгованості за надані позивачем послуги, разом з тим, у частковому розмірі, а саме за період за який заявляється до стягнення заборгованість, виходячи з наступного. З наведених у Довідці №01/157-04 від 26.03.2020 р. даних, судом встановлено, що розрахунок заборгованості з послуги управління багатоквартирним будинком по особовому рахунку № [NUMBER] відкритого на відповідача, проведено за період з 01.08.2018 р. по 01.09.2019 р. та її загальний розмір становить 5440,91 грн. (а.с.6). Разом з тим, позивачем заявляється до стягнення з відповідача заборгованість за період з 01.08.2018 р. по 01.08.2019 р., тобто за період менший, ніж визначено у Довідці №01/157-04 від 26.03.2020 р., таким чином, розмір заборгованості заявленої позивачем, підлягає зменшенню на суму платежу за серпень 2019 року - 454,43 грн., оскільки позивач вимог про стягнення суми боргу за вказаний місяць не заявляє. Отже сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 01.08.2018 р. по 01.08.2019 р. за який позивач і просить стягнути заборгованість, буде становити 4986,48 грн., в іншій частині задоволення вимоги позову за зазначеного, слід відмови. Відповідно до ч.1 ст.544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Згідно приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення. Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до платіжного доручення №194 від 18.02.2020 р. №589 позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн. (а.с.1). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи зазначене, висновок суду про часткове задоволення вимог позову про стягнення розміру заборгованості, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог, тобто в розмірі 1926,44 грн. (4986,48 х2102/5440,91). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат з правничої допомоги про які просить позивач, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями частин 1 та 2 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п.1 ч.2); розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п.2 ч.2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до положень ч.4 ст.10 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справи, суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі - ЄСПЛ). ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції, зокрема у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (п.95), в рішенні у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (п.268) (заява № 19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Згідно з пунктом 4 частини статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 р. у №5076-VI, із змінами визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представником позивача до матеріалів справи надано Договір про надання правової допомоги №02/01/2020 від 02.01.2020 р. (а.с.12-17) з його складовими: Додаток №1 «Форма реєстру боржників», Додаток №2 «Форма замовлення», Додаток №3 «Реєстр погашеної заборгованості», Додаток №4 «Акт приймання-передачі наданої правової допомоги за договором про надання правової допомоги №02/01/2020 від 02.01.2020 р.», Додаток №5 «Форма довіреності», з яких вбачається що вказані Додатки фактично вони є бланками типової форми оскільки не заповнені (а.с.18-23). Зазначені докази, самі по собі та у сукупності з наведеними в них даними, не доводять, що позивачем фактично витрати з правничої допомоги були понесені, у тому числі у зв`язку з тим, що «Акт приймання-передачі наданої правової допомоги за договором про надання правової допомоги №02/01/2020 від 02.01.2020 р.» - Додаток №4 - не заповнено, докази підтвердження витрат на правову допомогу їх складових та розрахунку, у тому числі того, що зазначено у змісті позовної заяви (а.с.3зворот) - матеріали справи не містять, а отже є безпідставним наведення зазначеного розрахунку витрат у позовній заяві. Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат з правничої допомоги. На підставі викладеного та

Outcome: partial