Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося 21.07.2014 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд відкрити провадження у цивільній справі. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML 701/194/2007 від 24.04.2008 року в розмірі 4725598,17 грн. (чотири мільйона сімсот двадцять пять тисяч пятсот девяносто вісім гривень 17 копійок), звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь якій особі покупцеві предмету іпотеки за іпотечний договором № PML 701/194/2008 від 24.04.2008 року, а саме: квартири, загальною площею 64,5 кв. м., житловою 40,3 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 152 А, кв. 124 та належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується договором купівлі продажу від 24 квітня 2008 року, посвідченого ПН ХМНО [PERSON] Витрати, повязані зі збереженням та реалізацією предмета іпотеки, стягнути з [PERSON]. Встановити початкову ціну предмета іпотеки, а саме: квартири, загальною площею 64,5 кв. м., житловою 40,3 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 152 А, кв. 124 та належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується договором купівлі продажу від 24 квітня 2008 року, посвідченого ПН ХМНО [PERSON], не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності, на час продажу. З метою збереження предмета іпотеки до її реалізації, передати предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 152 А, кв. 124 та належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується договором купівлі продажу від 24 квітня 2008 року, посвідченого ПН ХМНО [PERSON] в управління товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації, з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів охорони зі спеціалізованими підприємствами. Виселити [PERSON] та інших мешканців, зі зняттям з реєстраційного обліку, які зареєстровані та проживають у квартирі, розташованій за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 152 А, кв. 124. Стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір в розмірі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири гривні) гривень. В обґрунтування заявленого позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначає, що 24.04.2008 р. між закритим акціонерним товариством «ОТП банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML 701/194/2008, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 80000,00 доларів США строком до 24 квітня 2028 року, зі сплатою процентів за користування кредитом. Між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077 1079, 1082, 1084 ЦК України було укладено договір купівлі продажу кредитного портфелю № б/н від 07.07.2010 р. Згідно з вищевказаним договором публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобовязання за кредитним договором № ML 701/194/2008 від 24.04.2008 р. За кредитним договором банк виконав свої зобовязання в повному обсязі, надав [PERSON] кредит в сумі 80000,00 доларів США. [PERSON] не виконує свої зобовязання за кредитним договором, тому станом на 26.05.2014 р. утворилася заборгованість в розмірі 4725598,17 грн., з яких 79604,33 долари США заборгованість по тілу кредиту, еквівалент у гривні складає 928251,84 грн., а також пеня в розмірі 3717189,99 грн. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № ML 701/194/2008 від 24.04.2008 р. між банком та [PERSON] був укладений іпотечний договір № PML 701/194/2008 від 24.04.2008 р., відповідно до якого було передано в іпотеку квартиру за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 152 А, кв. 124. У звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, у банка виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Від представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» [PERSON], який діє на підставі довіреності від 28.03.2016 р., надійшла заява 29.11.2016 р., в якій він просить слухати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 24 квітня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (банк) та [PERSON] (позичальник) укладений кредитний договір № ML 701/194/2008. За частиною № 1 кредитного договору № ML 701/194/2008 від 24.04.2008 р. банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: розмір кредиту 80000,00 доларів США для придбання нерухомого майна, з датою остаточного повернення кредиту 24 квітня 2028 року, зі сплатою 5,25 % річних + FIDR (ставка може змінюватися, інформація про величину ставки розміщується на сайті банку: www.otpbank.com.ua). Відповідно до п. п. 1.5.1., 1.5.1.1. п. 1.5. частини № 2 кредитного договору № ML 701/194/2008 від 24.04.2008 р. повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. Нараховані в порядку передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк, передбачений в графіку платежів. Відповідно до п. п. 4.1.1., 4.1.2., 4.1.3. п. п. 4.1. п. 4. частини № 2 кредитного договору № ML 701/194/2008 від 24.04.2008 р. за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум. За прострочення виконання боргових зобовязань понад 15 (пятнадцять) календарних днів позичальник, крім пені, передбаченої п. 4.1.1. цього договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,01 % від суми прострочених боргових зобовязань, але не менше 25,00 грн. За прострочення виконання боргових зобовязань понад 30 (тридцять) календарних днів позичальник крім пені та штрафу, передбачених п. п. 4.1.1., 4.1.2. цього договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,02 % від суми прострочених боргових зобовязань, але не менше 50,00 грн. Відповідно до договору купівлі продажу від 24.04.2008 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв у власність квартиру № 124 (сто двадцять чотири), що знаходиться в м. Харків, вул. Клочківська, буд. № 152 А (сто пятдесят два А). Ця квартира складається з трьох кімнат житловою площею 40,3 кв. м., загальною площею 64,5 кв. м., ізольована. Квартира № 124, що знаходиться в м. Харків, вул. Клочківська, буд. № 152 А, належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дзержинською районною радою м. Харкова 12.05.2005 року, б/н, зареєстрованого у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 09.06.2005 року зa № 76166, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7476217, реєстраційний номер 11037273. Продаж цей вчинено за суму 555500,00 (пятсот пятдесят пять тисяч пятсот) гривень, які [PERSON] одержала від покупця повністю ще до підписання цього договору. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 3960. Право власності [PERSON] на квартиру за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 152 А, кв. 124 також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 5846131 від 24.04.2008 р. о 13:27, також на його імя виготовлений технічний паспорт на вищевказану квартиру. 24.04.2008 р. між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (банк) та [PERSON] (іпотекодавець) укладений договір іпотеки № PML 701/194/2008. За п. 2.1. статті 2 договору іпотеки № PML 701/194/2008 від 24.04.2008 р. іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання ним кожного і всіх його боргових зобовязань за кредитним договором № ML 701/194/2008 від 24.04.2008 р. у такому розмірі, у такій валюті та в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього. За п. п. 3.1., 3.2. статті 3 договору іпотеки № PML 701/194/2008 від 24.04.2008 р. предметом іпотеки за цим договором є трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 152 А, кв. 124 та належить іпотекодавцю на праві власності. Предмет іпотеки складається з трьох жилих кімнат, загальна площа предмету іпотеки становить 64,5 кв. м., житлова площа складає 40,30 кв. м. Відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 18330857 від 24.04.2008 р. 16:01 внесені дані до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за договором іпотеки квартири за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 152 А, кв. 124. Відповідно до витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек № 18368432 від 25.04.2008 р. о 16:10 до Державного реєстру іпотек внесений реєстраційний запис обтяження за договором іпотеки квартири за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 152 А, кв. 124. 24 квітня 2009 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (банк) та [PERSON] (позичальник) укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML 701/194/2008 від 24.04.2008 р., яким були внесені зміни щодо розмірі процентної ставки: з 24.04.2009 р. по 23.12.2009 р. діє фіксована процентна ставка в розмірі 7,00 %, а з 24.12.2009 р. дії плаваюча процентна ставка 5,95 % + FIDR. Відповідно до статуту публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (нова редакція), державну реєстрацію змін проведено 30.06.2009 р., публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обовязків закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обовязків акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна». Між товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (покупець) та публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (продавець) укладений договір купівлі продажу кредитного портфелю 29 червня 2010 року. За п. 3.1. договору купівлі продажу кредитного портфелю від 29 червня 2010 року продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку 1 до цього договору), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобовязується сплатити на користь продавця винагороду. У витягу з додатку 1 до договору купівлі продажу кредитного портфелю від 29 червня 2010 року під номером 560 зазначається [PERSON], кредитний договір № ML 701/194/2008, загальна сума боргу 79604,33 доларів США, сума процентів 7731,56 США, всього 87335,89 доларів США. За п. п. 1.1. статті 1 договору про відступлення права вимоги від 07.07.2010 р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (фактор) та публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (клієнт) у звязку з укладенням договору купівлі продажу кредитного портфелю № б/н від 29 червня 2010 року між фактором та клієнтом, за яким клієнт передав фактору права вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до даного договору, укладеними між клієнтом та позичальниками клієнта, перелік яких міститься в додатку № 1 до даного договору, що забезпечений іпотекою/заставою за договорами іпотеки/договорами застави, перелік яких міститься в додатку № 1 до даного договору, укладеними між клієнтом (в договорах забезпечення іменується «Іпотекодержатель» чи «Заставодержатель») та боржниками/третіми особами (в договорах забезпечення іменуються «Іпотекодавець (вці)» чи «Заставодавець (вці)») сторони домовились про наступне: клієнт передає та відступає фактору сукупність прав, належних клієнту за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно. За цим договором до фактора переходять всі права клієнта як сторони, що іменується «Іпотекодержатель» /«Заставодержатель» у зобовязаннях, які виникли на підставі договорів забезпечення в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором (включаючи право звернення на предмет іпотеки / застави). Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 6231. У витязі з додатку 1 до договору про відступлення права вимоги від 07.07.2010 р. під номером 6 зазначається [PERSON], кредитний договір № ML 701/194/2008 від 24.04.2008 р., договір іпотеки № PML 701/194/2008 від 24.04.2008 р. 23.05.2014 р. на адресу [PERSON] направлена вимога про добровільне виселення та зняття з реєстрації з предмету іпотеки, факт відправлення вимоги підтверджується поштовою квитанцією від 16.06.2014 р. та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 6114503522230. ЗАТ «ОТП Банк» прийняті на себе зобовязання за кредитним договором № ML 702/1120/2008 від 27.08.2008 р. виконано в повному обсязі. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобовязання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобовязанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобовязання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобовязань або зменшити їх. Забезпечувальне зобовязання (взаємні права й обовязки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобовязанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобовязанням). Виконання забезпечувального зобовязання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобовязання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку не доведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Частиною пятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно зі статтею 12 цього Закону в разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Як зазначає позивач в своєму позові, станом на 26.05.2014 р. розмір заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ОТП Факторинг Україна» становить 4735598,17 грн., яка складається з: 79604,33 доларів США заборгованість по кредитному договору, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.05.2014 р. року (1 долар США = 11,660821 грн.) складає 928251,84 грн.; 7731,56 доларів США заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.05.2014 р. року (1 долар США = 11,660821 грн.) складає 90156,34 грн.; 3717189,99 грн. пеня. Позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначає ціну позову 4725598,17 грн., а шляхом складання окремих складових заборгованості відповідача отримуємо зовсім іншу суму, а саме: 4735598,17 грн. Суд доходить до висновку, що вказана пеня підлягає стягненню частково. Так, відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. № 1023-XII умови угоди є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором (п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону). Договір кредитування фізичних осіб є за своїм характером споживчим, що підтверджується і тлумаченням Верховного Суду України, наведеному в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів». Пеня у даному зобовязанні нарахована таким чином, що сума пені перевищує суму боргу за кредитом, що є очевидним порушенням принципу добросовісності, що є, на думку суду, необґрунтовано суворою цивільною санкцією. За ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до абз. 2 п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Тому суд, користуючись правом, наданим йому відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшує розмір пені та штрафу, що підлягає стягненню, до 464125,92 грн. (пятдесят відсотків вартості продукції це пятдесят відсотків заборгованості за кредитом, тобто 50 % * 928251,84 грн.) = 464125,92 грн.) Тобто суд приходить до висновку, що загальна сума заборгованості за договором кредиту № ML 701/194/2008 від 24.04.2008 р. складає 1482534,10 грн.: 79604,33 доларів США заборгованість по кредитному договору, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.05.2014 р. року (1 долар США = 11,660821 грн.) складає 928251,84 грн.; 7731,56 доларів США заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.05.2014 р. року (1 долар США = 11,660821 грн.) складає 90156,34 грн.; 464125,92 грн. пеня. Продаж квартири за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 152 А, кв. 124 здійснений 24.04.2008 р. за 555500,00 грн. На призначенні судової оціночно будівельної експертизи сторони не наполягали, тому у суду немає підстав сумніватися у правильності зробленої оцінки квартири на момент її продажу. Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Суд приходить до висновку, що резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій), що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 23.12.2015 № 6 1205 цс 15, від 09.12.2015 року № 6 2479 цс 15, від 07.10.2015 року 6 1935 цс 15. За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Укладеним іпотечним договором сторони узгодили право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому положення іпотечного договору не містить умов та порядку виселення іпотекодавця з наданої в іпотеку квартири у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки. П. п. 8.1., 8.2. статті 8 договору іпотеки № PML 701/194/2008 від 24.04.2008 р. передбачено, що до цього договору і його тлумачення застосовується право України. Будь який спір або розбіжність, що виникає між сторонами із або у звязку з цим договором, вирішується сторонами шляхом переговорів. Якщо досягнення згоди шляхом переговорів не можливе, то спір буде передано на розгляд компетентного суду. За змістом статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя цієї статті регулює порядок виселення громадян. Прикінцевими положеннями Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, внесено зміни до ЖК УРСР, зокрема текст статті 109 викладено в новій редакції. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV та частини третьої статті 109 ЖК УРСР у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців у разі звернення стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV, так і норма статті 109 ЖК УРСР. За змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України щодо застосування статті 109 ЖК УРСР та положень статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» від 06 липня 2016 року по справі за № 6 3173 цс 15. Кредит в розмірі 80000,00 доларів США був наданий [PERSON] 24.04.2008 р. на придбання нерухомого майна, квартири за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 152 А, кв. 124, умови кредитного договору відповідач не виконує, у звязку з чим утворилася заборгованість, повернення кредиту було забезпечене іпотекою цього жилого приміщення, тому вимоги позивача про виселення [PERSON] із вищевказаної квартири обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Але не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині виселення з вищевказаної квартири всіх інших мешканців, які фактично там проживають та зареєстровані, оскільки позовні вимоги до них не предявлялися, позивач в цій частині не уточнював свої вимоги. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11.12.2003 р. зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вимоги позивача в частині зняття з реєстраційного обліку всіх мешканців, які зареєстровані в спірній квартирі є незаконними, тому вони не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV, ст. ст. 509, 526, 530, 551, 575, 589, 610, 611, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. 109 ЖК Української РСР,

Outcome: partial