Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 07.09.2017 року звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Однак відповідач не провів розрахунок при звільненні. Тому позивач, остаточно визначившись з вимогами, просить стягнути з відповідача належні кошти при звільненні з урахуванням компенсації за невикористану відпустку та вихідну допомогу в загальній сумі 23\~753 грн. 00 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 24\~256 грн. 00 коп., відшкодування моральної шкоди у розмірі 5\~000 грн. 00 коп.. В судове засідання сторони не зявилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача надав відзив та довідку про заборгованість, середньоденну заробітну плату, табелі обліку робочого часу за липень-серпень 2017 року. Заперечуючи проти позову в частині обрахування середнього заробітку за час затримки розрахунку виходячи з пятиденного робочого тижня, представник відповідача у відзиві зазначив, що залучаючи деяких працівників до роботи в неробочі дні, не змінено загальний графік роботи підприємства з триденного на пятиденний. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований, але підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що по 07.09.2017 року позивач працював працював у ПАТ «Сумське НВО» та мав середньоденну заробітну плату у розмірі 247 грн. 52 коп. без відрахувань податків і зборів. При звільненні відповідач не провів повний розрахунок з позивачем. Сума заборгованості відповідача становила 23 753 грн. 00 коп., з яких 15 918 грн. 63 коп. вихідної допомоги та 1\~626 грн. 84 коп. компенсація за невикористану відпустку без відрахувань податків і зборів./а.с.27/В місяць звільнення у позивача існувала заборгованість перед відповідачем за безпроцентною позикою у сумі 5\~600 грн. 00 коп., яка була утримана при звільненні. /а.с.53-54/ Також встановлено, що у ПАТ «Сумське НВО» наказом № 75 від 21.03.2014 року з 26.05.2014 року введено триденний робочий тиждень. Проте як вбачається з табелів робочого часу у підрозділі № 259, де працював позивач на посаді слюсаря ремонтника на ділянці № 4 у ремонтно-експлуатаційному управлінні хімічного обладнання був встановлений пятиденний робочий тиждень. Так зокрема, у липні 2017 року позивач відпрацював 22 дні, у серпні 2017 року 18 днів. Встановлені факти підтверджуються копією трудової книжки, зазначеним наказом, копія якого додана до матеріалів справи, довідкою про заборгованість, середньоденну заробітну плату, табелями обліку робочого часу за липень серпень 2017 року./а.с. 8-13,26-28, 53-54, 69-77/ Всупереч положень ст.ст. 77-81 ЦПК України відповідач не надав належних і переконливих доказів на підтвердження факту триденного робочого тижня для посади чи цеху де працював позивач після його звільнення. З встановленого вбачається, що спірні правовідносини є трудовими та врегульовані ст.ст. 94, 110, 115, 117 КЗпП України. Так при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відтак відповідач зобовязаний сплатити позивачу заявлену суму заборгованості та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення позивача і по день ухвалення рішення у цій справі, тобто за період з 07.09.2017 року по 29.01.2018 року, тобто за період 99 дні. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38\~і\~39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, визначається середня заробітна плата для виплати вихідної допомоги при звільненні та за час затримки розрахунку при звільненні. Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Положеннями абз. 2, 3 п. 8 Порядку визначено, що у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона\~\~ обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді\~. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 50 КЗпП України визначено, що звичайна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Підприємства і організації при укладенні колективного договору можуть встановлювати меншу норму тривалості робочого часу, ніж передбачено в частині першій цієї статті. При встановленні меншої норми тривалості робочого часу слід мати на увазі, що оплата праці в цьому випадку має провадитись за повною тарифною ставкою, повним окладом. Отже, розраховуючи розмір середнього заробітку за час затримки, суд враховує розмір середньоденної заробітної плати позивача на час його звільнення та кількість робочих днів, які б він міг відпрацювати, якщо не був звільнений із розрахунку пять робочих днів в тиждень, так як на час звільнення позивач працював пятиденний робочий тиждень. У період з 07.09.2017 року по 29.01.2018 року було 99 робочих днів, а саме: вересень 16 днів, жовтень 21 день, листопад 22 дні, грудень 20 днів, січень 20 днів. Таким чином сума середнього заробітку становить\~ 24 504 грн. 48 коп. без відрахувань податків і зборів (99х247,52). Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Невиплата заробітної плати вочевидь вимагають додаткових зусиль від позивача для організації життя, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує суть позовних вимог, характер діяння особи та обсяг страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), час та зусилля, які витратив позивач при захисті своїх інтересів. При цьому суд виходе із засад розумності, виваженості та справедливості. За таких обставин суд прийшов до переконання, що розмір відшкодування моральної шкоди становить 500 грн. 00 коп.. Тому з відповідача ПАТ «Сумське НВО» на користь позивача необхідно стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди саме цю суму. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ураховуючи зазначене з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі з урахуванням компенсації за невикористану відпустку та вихідну допомогу всього у сумі 23\~753 грн. 00 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 24 504 грн. 48 коп. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 грн. 00 коп.. В іншій частині слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір.

Outcome: partial