Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позов подано до суду 07.05.2015 року (а.с.1, том-1). Після повторного авторозподілу 02.10.2018 року суддя Дяченко В. Г . прийняв справу до провадження (а.с.160, том-5). Позовні вимоги після численних уточнень складають - стягнути з відповідача на користь позивача аліменти, на утримання дитини [PERSON] [INFO] , 1/2 частки від усіх доходів щомісячно, починаючи з 18.09.2014 року і до досягнення дитиною повноліття- [INFO] (а.с.231, том-4). Позов мотивується тим, що відповідач є батьком [PERSON] , дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач участі в утриманні дитини не приймає, працює в морській галузі, має постійний великий дохід. Дата початку стягнення аліментів мотивується положеннями ч.2 ст.79 СК України, так як відповідач у вересні 2014 року пішов із сім`ї та перестав надавати матеріальну допомогу дитині. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що на час судового засідання відповідач заблокував всі банківські картки, виселив її з дитиною з квартири та продав квартиру, тому наразі позивач знаходиться у дуже скрутному становищі. Дитина хворіє та потребує постійних витрат на лікування. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково - пояснила, що відповідач згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх доходів, на даний час його здоров`я погіршилось і він змушений змінити роботу, у відповідача інша сім`я в якій є дитина дружини, що є підставою для додаткових витрат на утримання нової сім`ї. Судом встановлено: Позивач та відповідач є батьками [PERSON] [INFO] (а.с.5, том-1). Дитина проживає з позивачем, що не оспорюється сторонами. Відповідач працював помічником капітана на судах іноземних судовласників, до березня 2016 року мав постійний дохід, базова ставка по шкалі заробітної плати 2120-3680 доларів США (а.с.232 том-1). 23.03.2016 року відповідач уклав безстроковий трудовий договір з ФОП [PERSON] та працює на посаді продавця (а.с.146, том-2). Доказів наявності у відповідача на утриманні інших осіб не надано. Дитина хворіє на тяжку хворобу головного мозку, потребує постійного лікування (а.с.7-15, том-1). Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою статті 182 СК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення) встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 31.01.2019 року по справі №161/1751/17. Суд вважає, що є хибним твердження позивача про наявність підстав для стягнення аліментів з 18.09.2014 року, через скасування відповідачем довіреності на розпорядження його банківськими рахунками, так як зазначена обставина не підтверджує дій позивача щодо вживання заходів для одержання аліментів від відповідача, та неможливості одержати їх внаслідок ухилення відповідача від їх сплати (ч.2 ст.97 СК України). Враховуючи викладене, суд вважає що достатнім, законним та справедливим буде рішення про стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/3 частини його доходів, починаючи з дня звернення позивача з позовом до суду.

Outcome: partial