Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивач у березні 2009 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 51/08В-R511 від 02.06.2008 року у розмірі 37250,64 дол. США, що в еквіваленті відповідно до постанови НБУ від 31.07.2009 року становить 286755,43 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2009 року провадження у справі було призупинено до набрання законної сили рішення по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], треті особи Головне управління юстиції у Дніпропетровській області, Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Відкрите акціонерне товариство «ВТБ Банк», про визнання недійсним та скасування виконавчого напису нотаріуса. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2015 року провадження по справі відновлено. 24.03.2015 року позовні вимоги ПАТ « ВТБ Банк» були уточнені. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» у звязку зі зміною найменування юридичної особи) та [PERSON] був укладений кредитний договір № 51/08В-R511 від 02.06.2008 року, згідно до якого Банк зобовязався надати відповідачу у строкове платне користування грошові кошти у сумі 36\~000 дол. США, зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами, строком на 15 років до 02 червня 2023 року. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами [PERSON] договору поруки № 51/08В-П-1 від 02.06.2008 року та [PERSON] договору поруки № 51/08В-П-2 від 02.06.2008 року, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом. Відповідно до заяви від 20 квітня 2015 представник позивача просив слухати справу без його участі. Позовні вимоги підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання у справі не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення, про причини неявки суд не повідомили. Суд вважає за можливим розглянути справу за наявними доказами. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» у звязку зі зміною найменування юридичної особи) та [PERSON] був укладений кредитний договір № 51/08В-R511 від 02.06.2008 року, згідно до якого Банк зобовязався надати відповідачу у строкове платне користування грошові кошти у сумі 36\~000 дол. США, зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами, строком на 15 років до 02 червня 2023 року. Пунктом 8.1 Кредитного договору передбачено, що платежі по погашенню кредиту та процентів за користування кредитом здійснюються позичальником щомісячно ануїтетним платежем в сумі не менше 455,49 дол. США в період з 01 по 08 число кожного місяця, починаючи з липня 2008 року згідно з Додатком до Кредитного договору. Згідно до п.9.1 у разі несвоєчасного повернення кредиту позичальник зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням 30% річних від простроченої суми. Відповідно до п.6.2 Банк має право вимагати дострокового повернення Кредитних ресурсі, сплати нарахованих процентів по них. Свої зобовязання Банк виконав належним чином, надавши [PERSON] грошові кошти у сумі 36000 дол. США, що підтверджується Заявою на видачу готівки №TR.69989.3 від 02.06.2008 року. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами [PERSON] договору поруки № 51/08В-П-1 від 02.06.2008 року та [PERSON] Іллівноюдоговору поруки № 51/08В-П-2 від 02.06.2008 року. Відповідно до п.4 договорів Поруки у разі не виконання зобовязань за кредитним договором Поручитель та позичальник відповідають перед Банком як солідарні боржники, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом. У звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов договору заборгованість за кредитним договором станом на 13.02.2015 року склала 69\~996,98 дол. США (що у еквіваленті становить 1\~814\~218,28 грн.), де: 38\~943, 81 дол. США (що еквівалентно 1\~009\~365 грн. 97 коп.) основний борг за кредитом з урахуванням 30%, нарахованих у звязку з порушенням зобовязань щодо повернення кредиту; 23\~442,53 дол. США (що еквівалентно 607\~595 грн. 69 коп.) заборгованість по виплаті відсотків, з урахуванням 3% річних, нарахованих в звязку з порушенням зобовязань, щодо сплати процентів; 7\~610,64 дол. США (що еквівалентно 197\~256 грн. 62 коп.) пеня по простроченій заборгованість за кредитом та процентів за користування кредитними коштами. Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. ст. 549, 611 ЦК України однією із форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. В судовому засіданні встановлено, що рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ «ВТБ Банк», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа Самарський відділ ДВС ДМУЮ про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання кредитного договору, іпотечного договору недійсними, зобовязання банк прийняти грошові кошти в задоволені позовних вимог [PERSON] відмовлено в частині визнання кредитного договору, іпотечного договору недійсними та зобовязання банк прийняти грошові кошти. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] 17 грудня 2011 року після одруження змінила своє прізвище на [PERSON]. Крім того встановлено, що укладений між сторонами по справі кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства, у тому числі Закону України « Про захист прав споживачів» та Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року №168. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Таким чином, оцінюючи всі докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, законні та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачені позивачем судові витрати, підлягають стягненню з відповідачів на його користь у рівних частках по 576 грн. 67 коп. з кожного На підставі викладеного,

Outcome: approved