Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач у лютому 2015 року звернулася до суду з зазначеним позовом, який на протязі розгляду справи декілька разів доповнювала в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні щодо періоду затримки та розміру, та в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 728 грн.36 коп. компенсації заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати за період з 24.01.2011 року по 04.09.2013 року, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.09.2013 року по 02.06.2015 року в розмірі 79500,00 грн. та 10000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 01.10.2008 року по 27.04.2010 року. Станом на день її звільнення відповідач не провів з нею повного розрахунку, а саме: не виплатив їй заборгованість по заробітній платі в сумі 26976,21 грн., компенсацію заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати в сумі 4727,35 грн. Рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області по цивільній справі №2-172/11 за її позовом до ТОВ «Амарант-Агро» її позов був задоволений та стягнуто з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 26976,21 грн., компенсацію заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати в сумі 4727,35 грн., а також інші суми і середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 19.05.2014 року по іншій справі №22-ц/775/4553/2014 року за її позовом до ТОВ «Амарант-Агро» судом було вирішено стягнути на її користь середній заробіток за період з 24.01.2011 року по 04.09.2013 року. Тому вона звільнена від доказування на підставі ч.3 ст.61 ЦПК України обставин щодо перебування в трудових відносинах, наявності заборгованості по зарплаті та компенсації заробітної плати за порушення строків її виплати, розміру середньоденного заробітку - 125 грн. на день. Заборгованість по заробітній платі їй була повністю виплачена 04.09.2013 року, однак відповідачем за період з 24.01.2011 року по 04.09.2013 року компенсація заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати не нараховувалася і не виплачувалася Судом також ці питання раніше не вирішувалися. Компенсація у звязку з порушенням строків її виплати в сумі 4727,35 грн. стягнута за рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області малася перед нею станом на дату подання первісного позову до суду по зазначеній справі. Тому вважає, що вона має право на компенсацію з роботодавця заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати за період з 24.01.2011 року по 04.09.2013 року, яку вона визначила відповідно до індексу споживчих цін для визначення суми компенсації зарплати згідно наведеної таблиці, та яка становить 728 грн. 36 коп. (26976,21 грн. х 2,7% = 728,36 грн.). Відповідно до ст.117 КЗпП України, у звязку з тим, що роботодавець, не нарахував та не виплатив їй компенсацію за період з 24.01.2011 року по 04.09.2013 року, він повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 04.09.2013 року по 02.06.2015 року за 636 днів, що складає 79500,00 грн. ( 125 х 636 = 79500). Відповідно до ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату працівник має право звертатися до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати без обмеження будь-яким строком, тому строк звернення до суду нею не пропущений. Оскільки відповідач не виплатив їй всі суми, належні їй як звільненому працівнику в день звільнення, їй заподіяна моральна шкода, розмір якої вона оцінює у 10000,00 грн. Вона відчувала моральні страждання, так як тривалий час не отримувала всі суми, належні їй при звільненні, які були джерелом прибутку для неї, матеріальний тягар через нестачу коштів, вимушена була вживати додаткових заходів для організації свого життя, зокрема, позичати. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, в матеріалах справи є її заяви від 15.02.2015 року про розгляд справи за її відсутності, в яких вона позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує в разі неявки відповідача проти постановлення судом заочного рішення. Представник відповідача також в судове засідання не зявився, від директора ТОВ «Амарант-Агро» [PERSON] до суду надійшла телеграма від 22.06.2015 року, в якій вона просила відкласти розгляди справи у звязку з тим, що через бойові дії ускладнене направлення свого представника на судове засідання, через скрутне матеріальне становище товариство не має фінансової можливості оплачувати витрати на його відрядження та оплату його послуг, тому просила справу без них не розглядати, проти позовних вимог заперечує. Проте суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що на судовому засіданні від 02.06.2015 року представник відповідача за довіреністю був присутній та попросив розгляд справи відкласти, оскільки він не знайомий з матеріалами справи. Однак, ознайомившись з матеріалами справи, не надіслав суду заперечень проти позову та сам в судове засідання не зявився. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено та таке вбачається з наданої позивачем копії судового рішення, що рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2011 року з ТОВ «Амарант-Агро» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 26967,21 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 6623,75 грн., заборгованість по оплаті періоду тимчасової непрацездатності в розмірі 12907,79 грн., середній заробіток із затримки розрахунку в розмірі 22250,00 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати\~\~в сумі 4727,35 грн., середній заробіток за затримку видачі трудової книжки в сумі 3732,10 грн., компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн., а всього - 78208,20 грн. Крім цього, з копії рішення апеляційного суду Донецької області від 19 травня 2014 року, роздрукованого позивачем з Єдиного державного реєстру судових рішень України, по цивільній справі №249/7216/13-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Амарант-Агро» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди вбачається, що рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 08.04.2014 року на її користь з відповідача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 січня 2011 року по 04 вересня 2013 року в розмірі 119125,00 грн. та на відшкодування моральної шкоди 500,00 грн., яке рішенням апеляційного суду Донецької області від 19 травня 2014 року було змінено: стягнуто з ТОВ «Амарант-Агро» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24 січня 2011 року по 04 вересня 2013 року в сумі 81750,00 грн., в іншій частині рішення залишено без змін. У цьому позові, поданого до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області у звязку із зміною підсудності, позивач, посилаючись на те, що відповідачем за період з 24.01.2011 року по 04.09.2013 року компенсація заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати не нараховувалася і не виплачувалася, і судом ці питання раніше також не вирішувалися, просила стягнути з відповідача суму компенсації зарплати у звязку з порушенням строків її виплати за цей період, що за її підрахунками складає 728 грн. 36 коп., та у звязку з цим середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням поданих нею заяв про збільшення позовних вимог за період з 04.09.2013 року по 02.06.2015 року за 636 днів в розмірі 79500 грн., виходячи із середньоденної заробітної плати 125,00 грн., а також моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. \~\~ Статтею116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата усіх належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням,\~\~ отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого, права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, для звернення працівника до суду з вимогою про вирішення трудового спору щодо виплати середнього заробітку за час затримки проведення належного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та про виплату втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати, в також моральної шкоди. встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатись про те , що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталась затримка виплати усіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Оскільки фактичний розрахунок роботодавець з позивачем провів 04 вересня 2013 року, як вбачається з копії листа відділу ДВС Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області №14/595 від 28.03.2014 року. а позивач звернулася до суду з позовом лише 03 лютого 2015 року, тобто майже через півтора року, то вона пропустила встановлений законодавством тримісячний строк, який обраховується з дня фактичного розрахунку, тому суд приходить до висновку про відмову позивачу у задоволенні її позовних вимог за пропуском строку позовної давності. При цьому суд позицію позивача стосовно того, що нею не пропущено строк звернення до суду, оскільки, як вказано в позові, вона має право на стягнення належної їй заробітної плати без обмеження будь-яким строком, хибною, оскільки нарахована нею сума компенсації на заробітну плату фактично розрахована з дня ухвалення рішенням Шахтарським міськрайонним судом Донецької області і до його фактичного виконання за період з 24.01.2011 року по 04.09.2013 року, тобто як компенсація присудженої за рішенням суду заробітної плати у звязку з несвоєчасним виконанням рішення, а тому для її стягнення позивач повинна була звернутися до суду у тримісячний строк з дня виплати їй стягнутих за рішенням суду суми коштів. У рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року зазначено, що положення ч. 2 ст. 233КЗпП України у системному звязку зв'язку з положеннями ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від\~\~24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством. Однак усі належні позивачу при звільненні суми заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, заборгованості з оплати періоду тимчасової непрацездатності, компенсації втрати частини грошових доходів (заробітної плати) у звязку з порушенням строків виплати, про стягнення яких позивач могла звернутися до суду без обмеження будь-яким строком, вже стягнуті за рішенням суду, яке фактично є виконаним ще у вересні 2013 року. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Амарант-Агро» слід відмовити за пропуском нею строків звернення до суду. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, судові витрати віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed