Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Позивач просить усунути перешкоди у користуванні житловим мансардним будинком М-ІІ за адресою м.Суми, вул.Косівщинська, 48, шляхом зобовязання відповідача передати ключі від будинку та огорожі, вселити позивача до зазначеного будинку та визначити порядок користування ним надавши позивачу житлову кімнату 1-5 площею 11,30 кв.м., відповідачу надати житлову кімнату 1-10 площею 18,4 кв.м., інші житлові, підсобні та нежитлові приміщення в мансардному житловому будинку залишити в загальному користуванні. Свої вимоги позивач мотивує тим, що має з відповідачем у спільній сумісній власності зазначений будинок. Право власності не зареєстроване. Втім з відповідачем спільно користувалися будинком. Однак у 2015 році позивач вимушений був виїхати з постійного місця проживання. На теперішній час позивач бажає заселитися у будинок, але відповідач створює перешкоди у користуванні будинком, не надає ключі. Відповідач надав відзив. Позов не визнає і свою позицію мотивує тим, що має у власності 63/100 частин житлового будинку за адресою м.Суми, вул.Косівщинська, 48. Разом з позивачем за цією адресою почали будувати мансардний житловий будинок М-ІІ. Втім будинок не введений у експлуатацію, а тому до нього неможливо вселити та визначити порядок користування. Просить відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні позивач та представник вимоги підтримали. Представник відповідача заперечував проти позову з наведених у відзиві підстав. Суд, заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 07.04.2014 Апеляційним судом Сумської області ухвалено рішення за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - виконавчий комітет Сумської міської ради про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на майно, встановлення факту проживання однією сім'єю, справа №1806/14390/12. Визнано, що мансардний житловий будинок М-ІІ та прибудова до будинку А-1, розміром 2,3 х 4,40 м, по вул. Косівщинській, 48 в м. Суми є обєктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Судовим рішенням встановлено, що сторони знаходились у шлюбі з 2002 по 2009 рік, після розірвання шлюбу проживали однією сімєю. Сторони з самого початку спільного проживання мешкають за адресою: м. Суми, вул. Косівщинська, 48. Згідно договору дарування від 11.06.2004 року відповідачка [PERSON] набула право власності на 63/100 часток старого будинку за вказаною адресою. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 493 від 06.07.2004 року було дозволено [PERSON] будівництво нового мансардного житлового будинку з гаражем за вказаною адресою зі строком будівництва два роки. Іншим рішенням № 616 від 07.09.2004 року виконкому міської ради був наданий дозвіл для будівництва добудови до старого житлового будинку, розміром 2,3 х 4, 40 кв.м. Висновок на забудову земельної ділянки по вул. Косівщинська, 48 в м. Суми затверджений Управлінням архітектури та містобудування. Будівництво будинку з мансардою та прибудови до старого будинку було здійснено в період шлюбу, що підтверджується документацією інвентарної справи № 27873, складеної станом на 27.09.2005. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 70 від 11.11.2013 конструктивних елементів, що перебувають у недобудованому стані не виявлено, а готовність нового мансардного житлового будинку складає 100 %. Під час судового розгляду цієї справи судом також встановлено, що мансардний житловий будинок М-ІІ по вул. Косівщинській, 48 в м. Суми, має загальну площу 190,30 кв.м., має на першому поверсі житлову кімнату 1-5 площею 11,30 кв.м., житлові кімнати на другому поверсі 1-10 - 18,40 кв.м., 1-11 24,20 кв.м., та інші нежитлові приміщення. Будинок розташований на земельній ділянці огороджений забором. Позивачу МСЕК встановлено другу групу інвалідності з ураженням опорно-рухомого апарату, про що видано відповідну довідку строком дії до 01.10.2019. Сторони не дійшли згоди щодо користування спільним майном. Відповідач має ключі від спірного будинку та не дає позивачу вільно користуватися. Так з приводу перешкоджання відповідачкою доступу до житлового будинку позивач звертався до Сумського ВП ГУНП в Сумській області, але отримав відповіді від 28.06.2018 року, 11.07.2018 року про те, це є цивільно-правові відносини і це питання вирішується в судовому порядку. Зазначені обставини підтверджуються висновками від 28.06.2018 і 10.07.2018 та листом Сумського ВП ГУНП в Сумській області від 11.07.2018, Свідок [PERSON], дружина позивача, зазначила, що вимушені повернутися з чоловіком і дитиною до м.Суми. В літку 2018 декілька разів намагалися вселитися в будинок, який належить чоловіку. Приходили і намагалися вселитися в будинок, але відповідач не пустила. З цього приводу викликали поліцію. Дільничний приходив але його присутність не допомогла заселитися до будинку. З встановлених обставин вбачається, що спірні правовідносини між сторонами є цивільними. Згідно ст. 10 ЦПК України \~суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Так стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У\~рішенні Конституційного [PERSON] України № 18-рп/2004 від 01.12.2004\~(справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій\~статті 4 Цивільного процесуального кодексу України\~та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать\~Конституції\~і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. При цьому дослідження факту наявності охоронюваного законом інтересу на момент звернення до суду з відповідним позовом повинно здійснюватися у взаємозв'язку з визначенням, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного інтересу тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного охоронюваного законом інтересу позивача, який, в свою чергу, не повинен суперечити\~Конституції\~і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Статтею 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно абз. 3 ч. 2\~ст. 331 ЦК України\~якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з абз. 2 ч. 1\~ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення права власності на нерухоме майно або інших речових прав. При цьому відсутність реєстрації права власності відповідно до\~Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень»\~не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним її на праві власності. Згідно ст. 1291\~Конституції України\~та\~ст. 18 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України. Відтак, відсутність реєстрації права власності на спірний будинок, не впливає на правовий статус спірного майна, не позбавляє позивача права власності, а відтак і захисту свого права і інтересу. Тому заперечення відповідача є необґрунтованими. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997\~року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.\~ Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved