Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

представник [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди і просив стягнути на користь позивача 85567,50 грн. матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 липня 2015 року в м. Київ сталася дорожньо-транспортна пригода між транспортним засобом Hyundai, державний номер [NUMBER], що знаходився під керуванням [PERSON], та транспортним засобом Audi, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та транспортним засобом Vokswagen, державний [NUMBER]. 14.12.2015р. постановою Печерського районного суду міста Києва розглянто справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] та визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України, який на той час перебував у трудових відносинах з відповідачем, як водій служби таксі. Відповідно до звіту з визначення вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу №03/07/15 від 22 липня 2015 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Hyundai, державний номер [NUMBER] становить 135067 гривень 50 копійок. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Vokswagen, державний [NUMBER] була застрахована згідно у ПрАТ СК «Перша» згідно полісу №АС/9122679 (ліміт відповідальності - 50000 гривень страхувальник [PERSON]), тому у січні 2016 року ПрАТ СК «Перша» в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи у розмірі 49500 грн. було здійснено виплату страхового відшкодування. Сторона позивача посилається на те, що оскільки з врахуванням вимог 1172, 1187,1194 ЦК України, відповідач несе відповідальність за заподіяну шкоду своїм працівником, то він повинен відшкодувати нанесену позивачеві шкоду в розмірі 85567 гривень 50 копійок, що вираховується з 135067,50 (розмір матеріальної шкоди)- 49500 (страхове відшкодування). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що а день ДТП [PERSON] перебував ц відпустці та не виконував передбачені трудовим договором обов»язки. Третя особа в судове засідання з»явилась, свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, в судовому засіданні встановлено, і не заперечується представниками сторін, що 06 липня 2015 року в м. Київ сталася дорожньо-транспортна пригода між транспортним засобом Hyundai, державний номер [NUMBER] що знаходився під керуванням [PERSON], транспортним засобом Audi, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], та транспортним засобом Vokswagen, державний [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14.12.2015р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України. Згідно положень п.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у скоєнні вказаного ДТП та обставини цього ДТП, не потребують доказування. У судовому засіданні встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди власником транспортного засобу Vokswagen, державний [NUMBER] був [PERSON] з яким [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем, а саме був водієм таксі, що підтверджується протоколом про порушення [PERSON] ПДР України та його ж поясненнями, а також витягом з Державного реєстру фізичної особи-підприємця щодо діяльності [PERSON] (код КВЕД 49.32 надання послуг таксі (основний). Зважаючи на такі обставини, представник [PERSON] просить суд стягнути з власника автомобіля спричинену шкоду у розмірі 85567 гривень 50 копійок, беручи до уваги, що частина збитку відшкодована страховою компанією в межах ліміту відповідальності - 49 500,00 грн. у січні 2016 року. У відповідності з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Як свідчать матеріали справи, 01.06.2015 р. ФОП [PERSON] винесено наказ б/н щодо надання водію [PERSON] щорічної основної відпустки за період роботи з 08.07.2014 р. по 07.07.2015 р. тривалістю 24 календарних днів з 15.06.2015 року по 09.07.2015 р. на підставі заяви [PERSON] від 01.06.2015 р. Третя особа була ознайомлена з наказом, про що свідчить його підпис під даним наказом. При цьому під час розгляду справи не було встановлено обставин, які свідчать про скасування наказу про відпустку водія, відзив заяви про відпустку. Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок у справі № 6-1693цс16: Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 ЦК України. У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків, зобов'язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України). Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв'язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов'язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків слід розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Зважаючи на викладене, беручи до уваги, що шкода спричинена [PERSON] завдана не під час виконання [PERSON] трудових обов»язків, підстави для стягнення з роботодавця такої шкоди відсутні. Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позову. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed