Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач у жовтні 2019 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.1995 року на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . В будинку також зареєстровані разом з позивачем дружина [PERSON] , син [PERSON] та донька [PERSON] . Донька [PERSON] більше п`яти років у будинку не проживає, виїхала приблизно у травні 2014 року та забрала свої речі. Де на цей час проживає відповідач позивачу не відомо. [PERSON] не оплачує комунальні послуги та не бере участь в утриманні будинку. Позивач вказує, що реєстрація в будинку [PERSON] позбавляє його сім`ю можливості отримати справедливу субсидію на житлово-комунальні послуги відповідно до отримуваних доходів та перешкоджає вільно розпоряджатися своєю власністю. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 31.10.2019 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. [PERSON] також пояснив, що відповідачу ніхто не чинив перешкод у проживанні у будинку, вона сама забрала свої речі і почала проживати у орендованих квартирах, де вона зараз точно невідомо. З донькою є телефонний зв`язок, повертатись вона не бажає, проживає з її слів у Харківській області. Вона має непогашені кредити, через що позивача та його дружину постійно турбують кредитори, оскільки вона зареєстрована у житлі позивача. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду, у тому числі шляхом публікації оголошення на веб-сайті судової влади. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду остання не повідомила. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу 14.03.1995 року (а.с.10-11, 27-29). Відповідач є донькою позивача і зареєстрована в будинку [ADDRESS] (а.с.12, 13). Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду показали, що [PERSON] на цей час не проживає по [ADDRESS] з батьками. Припинила проживати близько 5 років назад, місце її знаходження невідоме, їй ніхто не чинить перешкод у користуванні будинком, вона його залишила добровільно. Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, суд виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до вимог статей 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що досліджені під час судового розгляду докази в сукупності підтверджують, що відповідач є членом сім`ї позивача, вона не проживає у спірному будинку понад 5 років, її особисті речі в ньому не зберігаються, витрат на утримання спірного житла відповідач не несе, поважних причин її не проживання в цьому будинку не установлено, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування будинком по [ADDRESS] . За таких обставин позов [PERSON] підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, а тому ураховуючи, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, з відповідача на користь останнього слід стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн., сплачений при зверненні до суду.

Outcome: approved