Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом, де просить ухвалити рішення, яким виселити відповідачів та зняти з реєстраційного обліку як проживаючих в квартирі [ADDRESS]. Також просить стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. В обґрунтування вимог посилається на те, що 16.08.2007 року між відповідачкою [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір іпотеки, згідно якого в іпотеку банку було передано однокімнатну житлову квартиру [ADDRESS]. При цьому іпотекодавець стверджував, що за адресою місцезнаходження предмету іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти або утриманці. Відповідачка [PERSON] свої зобов»язання за договором не виконувала, внаслідок чого у неї утворився борг перед банком. З метою звернення стягнення на предмет іпотеки банк звернувся до суду і заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 04.03.2010 року позов був задоволений. 15.05.2011 року Крюківським районним судом м. Кременчука винесено ухвалу, якою замінено стягувача у виконавчому провадженні на ТОВ «ОТП Факторинг» у зв»язку з відступленням боргу. Відповідачі неодноразово повідомлялися про необхідність звільнення нерухомого майна, але до часу розгляду справи із займаного приміщення не висилилися та зареєстровані там як проживаючі, що створює перешкоди позивачеві у користуванні вказаним майном. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідачка [PERSON], яка є також законним представником неповнолітнього [PERSON], позовні вимоги не визнала, вказала, що на даний час квартира не коштує тієї суми, за яку придбавалася. Вона має намір погасити борг, але наполягає на перерахунку стягувачем суми боргу. Відповідачка [PERSON] надала суду заяву, де позовні вимоги ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» не визнала, просила справу розглянути без її участі. Представник третьої особи управління державної міграційної служби в Полтавській області в судове засідання не з»явилась, надала суду заяву, де вказала, що заперечує проти задоволення вимог позивача в частині зобов»язання зняти відповідачів з реєстраційного обліку, просила справу розглянути без її присутності. Третя особа Крюківський відділ ДВС Кременчуцького МУЮ до судового засідання свого представника не направила, надала суду заяву, де позовні вимоги просила задовольнити, розгляд справи проводити без участі представника. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука в судове засідання не з»явився, надав суду заяву, де просив розглядати справу без участі органу опіки та піклування, вважав за недоцільне виселення малолітнього [PERSON] з вказаного житла. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 серпня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» з однієї сторони та [PERSON] з іншої було укладено кредитний договір за № ML-OAM/003/2007, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 22 100 доларів США. Цього ж дня між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки за номером PCL-OAM/003/2007, згідно якого в іпотеку банку передано квартиру [ADDRESS] [PERSON] своїх зобов»язань за кредитним договором не виконала, тому ПАТ «ОТП Банк», який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», звернувся до суду з позовом. Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 04.03.2010 року, позовні вимоги юридичної особи публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до фізичних осіб [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені; стягнуто з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 181 771 грн. 98 коп.; звернено стягнення на предмет іпотеки; надано ПАТ «ОТП Банк» в особі відділення АТ «ОТП Банк» в місті Кременчуці право продажу будь-якій особі предмета іпотеки та отримання коштів від продажу нерухомого майна; надано ПАТ «ОТП Банк» в особі відділення АТ «ОТП Банк» в місті Кременчуці право отримання в комунальному підприємстві «Кременчуцьке МБТІ» витягів, дублікатів правовстановлюючих документів та всіх необхідних документів для оформлення продажу квартири та право підпису договору купівлі-продажу квартири; стягнуто з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судові витрати. Рішення суду набрало законної сили. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.05.2011 року задоволена заява ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» про заміну стягувача у виконавчому провадженні, замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання листів № 2-251/2010, виданих 5 травня 2010 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, з ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП «Факторинг Україна». Ухвала суду набрала законної сили. При прийнятті ухвали судом взято до уваги, що 18.03.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, який включає в себе в тому числі кредитний договір № МL-OAM/003/2007 від 16.08.2007 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], а також цього ж дня укладено договір між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» про відступлення права вимоги. Представником позивача також надано суду копію письмового повідомлення від 29.04.2011 року, надісланого [PERSON] про уступлення права вимоги ТОВ «ОТП «Факторинг Україна». Як вбачається з тексту ухвали виконавчі провадження з примусового виконання визначених виконавчих листів були відкриті 21.04.2010 року та 22.11.2010 року. Сторони погоджуються, що на даний час виконавче провадження не закінчено, рішення суду не виконано. Згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечувала, що на даний час вона, її неповнолітня дитина та [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS] та добровільно її не звільнили, оскільки іншого житла у власності не мають. Письмовими доказами підтверджується, що відповідачі у встановлений законом спосіб шляхом надіслання письмової вимоги повідомлені про необхідність звільнення іпотечного житла ще у листопаді 2013 року. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо виселення відповідачів підлягають задоволенню, оскільки рішенням суду звернуто стягнення на передану в іпотеку квартиру, мешканці належним чином повідомлені про необхідність звільнення житла, але до цього часу добровільно не звільнили квартиру. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується відповідачами, після укладення 16.08.2007 року [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» іпотечного договору було виявлено, що в іпотечній квартирі з порушенням умов іпотечного договору, без дозволу Банка було зареєстровано постійне місце проживання відповідачів. За змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тобто, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Така ж правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, згідно з якою вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог позивача про зобов»язання зняти відповідачів з реєстраційного обліку як проживаючих в квартирі [ADDRESS] слід відмовити, оскільки вказана вимога не носить самостійного правового характеру, а є похідною від вимоги про виселення.

Outcome: partial