Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 07.09.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Станом на 30.11.2017 року відповідач має заборгованість у загальній сумі 39018,74 грн., яка складається з наступного: 335,30 грн. - заборгованість за кредитом, 31793,27 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4555,94 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1834,23 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не сплачує, що є порушенням прав ПАТ КБ «Приватбанк». Тому позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON], [INFO], заборгованість у загальній сумі 39018,74 грн., яка складається з наступного: 335,30 грн. - заборгованість за кредитом, 31793,27 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4555,94 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1834,23 грн. - штраф (процентна складова), а також судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» Зеніна А.О. в судове засідання не з'явилася, до початку розгляду справи до суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити. Не заперечувала проти винесення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. 27.06.2018 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В судовому засіданні встановлено, що згідно з копією Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку №б/н від 07.09.2010 року, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг, який складається із «Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг», «Пам'ятки клієнта», «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів», відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту типу «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних. Як вбачається із копії Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання в Приватбанку №б/н від 07.09.2010 року, підписаної відповідачем [PERSON], він погодився з тим, що ця «Анкета-Заява» разом з «Пам'яткою клієнта», «Умовами та Правилами надання банківських послуг», також «Тарифами» складає договір про надання банківських послуг. При цьому, позивачем не додано до позовної заяви «Пам'ятки клієнта». Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 07.09.2010 року станом на 30.11.2017 року відповідач [PERSON] має заборгованість у загальній сумі 39018,74 грн., яка складається з наступного: 335,30 грн. - заборгованість за кредитом, 31793,27 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4555,94 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1834,23 грн. - штраф (процентна складова). Як вбачається з копії паспорту відповідача серії [NUMBER], виданого 06.05.2011 року Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області, [PERSON] народився [INFO]. Таким чином, станом на день укладання договору № б/н від 07.09.2010 року відповідач [PERSON] не міг надати паспорт на підтвердження своєї особи та віку, оскільки паспорт йому був виданий лише 06.05.2011 року. Крім того, станом на день укладання договору № б/н від 07.09.2010 року відповідачу [PERSON] було повних 15 років, тобто він не мав повної цивільної дієздатності. Відповідно до ч.1, 2 ст.32 ЦК України (в редакції, яка діяла станом на день укладання договору № б/н від 07.09.2010 року) встановлено, що крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім'я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування. Частиною 1 ст. 31 ЦК України (в редакції, яка діяла станом на день укладання договору № б/н від 07.09.2010 року) встановлено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. З аналізу наведених норм права вбачається, що відповідач [PERSON] станом на 07.09.2010 року не міг укладати Договору про надання банківських послуг (кредитного договору), оскільки не мав для цього необхідного обсягу дієздатності. При цьому договір № б/н від 07.09.2010 року не можна віднести до дрібного побутового правочину. Доказів того, що батьки відповідача та орган опіки та піклування надали відповідачу [PERSON] згоду на укладання правочину, суду надано не було. Частиною 1 ст. 202 ЦК України (в редакції, яка діяла станом на день укладання договору № б/н від 07.09.2010 року) визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частинами 1, 2 ст. 203 ЦК України (в редакції, яка діяла станом на день укладання договору № б/н від 07.09.2010 року) встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Статтею 215 ЦК України (в редакції, яка діяла станом на день укладання договору № б/н від 07.09.2010 року) встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Аналізуючи наведені норми права у сукупності з обставинами, встановленими в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що кредитний договір № б/н від 07.09.2010 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], [INFO], є недійсним. При цьому недійсність цього договору встановлена законом, тобто він є нікчемним, а тому не створює для його сторін ніяких юридичних наслідків, що передбачено ч.1 ст.216 ЦК України. За таких обставин суд вважає, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягають, при цьому позивач не позбавлений права заявити вимогу про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають, оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову.

Outcome: dismissed