Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач у вересні 2020 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 20.03.2020 до відділення №28 ПУМБ м.Києва звернувся [PERSON] , син померлої [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , з метою отримання 1/2 частини грошових вкладів, що знаходились у AT «ПУМБ», відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.11.2019 виданого приватним нотаріусом КМНО Лазарєвою Л.І., спадкова справа №24/2019, зареєстровано в реєстрі за №3063, що становило 50 844,10 грн., проте відповідач згідно заяви на видачу готівки №TR. 20979099.34106.17763 від 20.03.2020 безпідставно отримав у відділенні №28 ПУМБ м. Києва 101 688 20 копійок, що складає 100 відсотків частини грошових вкладів, що знаходились у АТ «ПУМБ». 17.06.2020 до відділення №28 ПУМБ м. Києва звернулась гр. [PERSON] - донька померлої [PERSON] , з метою отримання 1/2 частини грошових вкладів, що знаходились у АТ «ПУМБ», відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.2019 виданого приватним нотаріусом КМНО Лазаревою Л.І., спадкова справа №24/2019, зареєстровано в реєстрі за №3059. Дізнавшись про отримання [PERSON] 100 відсотків частини грошових вкладів, що знаходились у АТ «ПУМБ» [PERSON] склала у відділення №28 ПУМБ м. Києва письмову заяву з вимогою видати їй 1/2 частини грошових вкладів, що знаходились у АТ «ПУМБ», відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.2019 та повідомила про свій намір звертатись до суду у випадку, якщо АТ «ПУМБ» не виплатить належні [PERSON] грошові кошти. 14.07.2020 у зв`язку із тим, що [PERSON] безпідставно отримав 101 688 грн. 20 коп., що складає 100 відсотків частини грошових вкладів, що знаходились у АТ «ПУМБ» (мав право на отримання 1/2 частини грошових вкладів, що складало 50 844, 10 грн.), АТ «ПУМБ» за рахунок власних коштів виплатив [PERSON] відповідно до меморіального ордеру №10346_1 від 14.07.2020 грошові кошти у розмірі 50 844,10 грн., що складає 1/2 частини грошових вкладів, що знаходились у АТ «ПУМБ», відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.2019 виданого приватним нотаріусом КМНО Лазарєвою Л.І., спадкова справа №24/2019, зареєстровано в реєстрі за №3059. 07.07.2020 АТ «ПУМБ» звернувся до відповідача з досудовою вимогою про повернення останнім безпідставно отриманих коштів у розмірі 50 844,10 грн., проте відповідач не повернув безпідставно отриманні кошти, та не надіслав позивачу відповіді на вимогу. Враховуючи вище викладене та посилаючись на ст.ст. 11, 525, 530, 1212,1213 ЦК України, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь безпідставно набуті кошти в розмірі 50 844 грн.10 коп. та судові витрати. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 30.09.2020 відкрито провадженні у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений судом належним чином, представник позивача звернувя до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання призначені на 25.01.2021 р. та 08.04.2021 р. неодноразово не з`являвся, про дату, місце та час був повідомлений належим чином, шляхом направлення судової повістки, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що 20.03.2020 до відділення №28 ПУМБ м.Києва звернувся відповідач - [PERSON] , син померлої [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , з метою отримання 1/2 частини грошових вкладів, що знаходились у AT «ПУМБ», відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.11.2019 виданого приватним нотаріусом КМНО Лазарєвою Л.І., спадкова справа №24/2019, зареєстровано в реєстрі за №3063 (а.с.8), що становило 50 844,10 грн. Згідно наявної в матеріалах справи заяви на видачу готівки №TR.20979099.34106.17763 від 20.03.2020 відповідач помилково отримав у відділенні №28 ПУМБ м. Києва грошові кошти в сумі 101 688 20 копійок, що складає 100 відсотків частини грошових вкладів, що знаходились у АТ «ПУМБ» (а.с.11). В подальшому до відділення №28 ПУМБ м. Києва 17.06.2020 звернулась гр. [PERSON] , яка є донькою померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , з метою отримання 1/2 частини грошових вкладів, що знаходились у АТ «ПУМБ», відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.2019 виданого приватним нотаріусом КМНО Лазаревою Л.І., спадкова справа №24/2019, зареєстровано в реєстрі за №3059, що підтверджується наявною в матеріалах справи заявою (а.с. 12). 14.07.2020 АТ «ПУМБ» за рахунок власних коштів виплатив [PERSON] відповідно до меморіального ордеру №10346_1 від 14.07.2020 (а.с.19) грошові кошти у розмірі 50 844,10 грн., що складає 1/2 частини грошових вкладів, що знаходились у АТ «ПУМБ», відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.2019 виданого приватним нотаріусом КМНО Лазарєвою Л.І., спадкова справа №24/2019, зареєстровано в реєстрі за №3059. Звертаючись до Оболонського районного суду м.Києва, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 50 844 грн.10 коп. на підставі ст.1212 ЦК України. Відповідно до положення ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 310/5835/13-ц (провадження № 61-46496св18), та узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 336/2836/18 (провадження № 61-4109св19), висновки у яких, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд має враховувати при застосуванні і виборі норм права до спірних правовідносин. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що правова підстава щодо отримання коштів між сторонами не виникла, а тому оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні ст. 1212 ЦК України та є такою, що підлягає поверненню. А відтак, враховуючи вище викладене суд вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 50 844 грн.10 коп. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2102 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved