Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

представник [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 10 червня 2017 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будовами та спорудами № 91 по вул. Центральній в с. Туриця Перечинського району Закарпатської області. [PERSON] був неодружений, інших родичів не мав, проживав та був зареєстрований у будинку один. Ще за життя він склав заповіт, яким зазначений будинок та все своє особисте майно, належне йому на день смерті, заповів [PERSON] Оскільки позивач прийняв спадщину, однак нотаріусом у оформленні такої було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний будинок, тому просить позов задовольнити. У підготовче судове засідання [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися, однак остання подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та не вирішувати питання розподілу понесених позивачем судових витрат. Представник Турицької сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача в підготовче судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 10 червня 2017 року помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 224710, виданим виконкомом Турицької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 12 червня 2017 року (а. с. 8, 31). Також встановлено, що згідно довідки виконкому Турицької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 460/02-10 від\~ 08\~ листопада\~ 2018\~ року, [PERSON], який помер 10\~ червня\~ 2017\~ року,\~ був\~ головою\~ домогосподарства\~ № 91 по вул. Центральній (до перейменування на підставі рішення виконкому Турицької сільської ради IV-го скликання № 15 від 01 червня 2002 року вул. Леніна) в с. Туриця Перечинського району Закарпатської області (а. с. 15, 16). Крім цього встановлено, що [PERSON] на випадок смерті належний йому на праві особистої власності житловий будинок з надвірними спорудами № 91 по вул. Центральній в с.Туриця Перечинського району Закарпатської області та все своє особисте майно, що на день смерті буде йому належати, заповів [PERSON], [INFO], про що свідчить заповіт від 16 грудня 2016 року, посвідчений головою виконкому Турицької сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрований в реєстрі за № 71/07-05 (а. с. 9). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно довідки виконкому Турицької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 462/02-16 від 08 листопада 2018 року на момент смерті [PERSON] разом з ним в будинку № 91 по вул. Центральній в с. Туриця Перечинського району Закарпатської області ніхто не проживав та зареєстрований не був (а. с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Так, 17 листопада 2017 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що стверджується копією спадкової справи № 43/2017 стосовно майна спадкодавця [PERSON], який помер 10 червня 2017 року, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовився від неї, а тому вважається таким, що прийняв спадщину (а. с. 28-41). Разом з цим, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу за вих. № 166/02-14 від 26 жовтня 2018 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], який помер 10 червня 2017 року, оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок № 91 по вул. Центральній в с. Туриця Перечинського району Закарпатської області, відсутній (а. с. 11, 41). Згідно повідомлення Перечинської районної ради № 07-06/М-96 від 12 липня 2018 року в архіві БТІ відомості щодо реєстрації права власності на вказаний житловий будинок також відсутні (а. с. 18, 34). Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України\~ № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, враховуючи те, що [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовився від неї, а інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку та прийняли спадщину після смерті [PERSON], не встановлено (а. с. 17, 28-41), тому позивач прийняв таку одноосібно. Оскільки у нього існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № [NUMBER] від 14 листопада 2018 року позивачем [PERSON] сплачено 704,80 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої представником позивача заяви, остання, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених позивачем судових витрат, у звязку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved