Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

Позивач у липні 2017 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання договору відчуження автомобіля недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що під час шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 28.09.2011 року був придбаний та зареєстрований на ім`я [PERSON] автомобіль Ford FIESTA, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . Після розірвання шлюбу [PERSON] 20.08.2014 року було самостійно відчужено автомобіль. Позивач вважає, що відчуження [PERSON] зазначеного автомобіля було здійснено незаконно, з порушенням прав [PERSON] , передбачених ст.ст.60, 68 СК України та ст.369 ЦК України, оскільки автомобіль було придбано під час шлюбу і він є спільною сумісною власністю подружжя, а згоди на його відчуження [PERSON] не давав. Просив суд: визнати недійсним правочин щодо зняття з обліку для відчуження з подальшою вторинною реєстрацією на нового власника транспортного засобу Ford FIESTA, номер кузова [NUMBER] , який є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2017 року, справа розподілена судді Волошину Є.В., провадження у справі було відкрито ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Волошина Є.В. від 12.07.2017 року. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2017 року задоволено заяву позивача про витребування доказів. 20.11.2017 року позивачем подано уточнену позовну заяву, яка була прийнята ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2017 року. В уточненій позовній заяві позивач вказав, що новим власником транспортного засобу Ford FIESTA, номер кузова [NUMBER] ,є [PERSON] , [INFO] . Просив суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), на підставі якого було зареєстровано за [PERSON] право власності на автомобіль марки Ford FIESTA, номер кузова [NUMBER] ; скасувати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) державну реєстрацію права власності на автомобіль марки Ford FIESTA, номер кузова [NUMBER] ; витребувати із чужого незаконного володіння, а саме у [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) або у третіх осіб, автомобіль марки Ford FIESTA, 2011 року випуску, колір білий, номер кузова [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] та передати автомобіль власнику [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); визнати ідеальні долі у праві спільної сумісної власності подружжя, поділивши на праві власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) по 1/2 ідеальної частки автомобіля марки Ford FIESTA, 2011 року випуску, колір білий, номер кузова [NUMBER] . Справа перебувала у провадженні судді Волошина Є.В. призначеного на посаду судді строком на п`ять років, відповідно до Указу Президента України від 18 жовтня 2013 року №571/2013 «Про призначення судді» та у якого, станом на 19 жовтня 2018 року закінчилися повноваження судді. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 року, справа розподілена судді Слюсар Л.П., ухвалою якої від 26 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 05.09.2019 року [PERSON] подано уточнену позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] про стягнення Ѕ частини дійсної вартості автомобіля. Вказав, що Постановою Касаційного цивільного Верховного суду від 08.05.2018 року по справі №304/1423/15-ц (провадження №61-5083св18) суд касаційної інстанції зробив правовий висновок щодо відчуження майна, яке було набуте під час шлюбу, без згоди іншого подружжя. У вказаній постанові суд касаційної інстанції визначив, що законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Просив суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину дійсної (реальної) вартості автомобіля Ford FIESTA, номер кузова [NUMBER] , 2011 року випуску. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2020 року відмовлено представнику позивача в задоволенні клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2020 року закрито підготовче провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в уточненій позовній заяві. Не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили, відзиву, заяв, заперечень до суду не надали, у зв`язку з чим, враховуючи, що представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05 вересня 2009 року . В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2014 року шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу сторонами 28.09.2011 року було набуто автомобіль Ford FIESTA, номер кузова [NUMBER] , 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] . Автомобіль було придбано за кредитні кошти, так згідно з Кредитним Договором №4279-030/11Р від 29 вересня 2011 року укладеним між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] , позичальник отримав кредит для оплати вартості автомобіля за договором №771 від 20 вересня 2011 року, а також з метою оплати страхових платежів на загальну суму 100720 грн. Кредит наданий позичальникові строком з 29 вересня 2011 року по 29 вересня 2016 року зі сплатою 15,99 процентів річних. Згідно з довідкою ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 06.08.2014 року №421 [PERSON] повністю виконала усі зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим договір застави транспортного засобу марки Ford, модель FIESTA рік випуску 2011 , колір білий, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , тип ТЗ легковий-комбі-в, реєстраційний номер № [NUMBER] припинив свою дію. Відповідно до Довідки Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області від 07.06.2017 року № 31/4-64аз автомобіль Ford FIESTA, номер кузова [NUMBER] , 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] належить [PERSON] , взято на облік 28.09.2011 року. Згідно з Довідкою Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області від 23.10.2017 року за №31/4-3899 08.08.2014 року, автомобіль Ford FIESTA, номер кузова [NUMBER] , 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] , знято з обліку для реєстрації та 20.08.2014 року з номерним знаком [NUMBER] зареєстровано за громадянкою [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки-рахунок Серія ВІА №674312 від 20 серпня 2014 року, автомобіль продано [PERSON] за 102466 грн. 17 коп. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22, 23, 24 Постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Отже в судовому засіданні встановлено, що автомобіль Ford FIESTA, номер кузова [NUMBER] , 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] був придбаний в період шлюбу та зареєстрований за [PERSON] та проданий нею після розірвання шлюбу без згоди іншого з подружжя, доказів, які в спростовували дані твердження суду відповідачами не надано. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). В судовому засіданні встановлено, що позивачем надано суду доказ щодо продажу 20 серпня 2014 року, після розірвання шлюбу, [PERSON] автомобіля за суму 102466 грн. 17 коп. також суд приймає до уваги факт неможливості проведення експертної оцінки спірного автомобіля, у зв`язку з його продажем, та оскільки позивачем не надано доказів щодо дійсної його вартості на час розгляду справи, доходить висновку щодо стягнення із відповідача Ѕ частини вартості автомобіля в сумі 51233,09 грн. ( 102466 грн. 17 коп. : 2) Тому, оцінюючим докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягненняз 1/2 частку вартості автомобіля знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню частково в частині стягнення із відповідача Ѕ частини вартості автомобіля під час продажу в сумі 51233,09 грн. Відповідно до приписів ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 77,78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 81,82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами. За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в порядку відшкодування судових витрат із відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 640 грн.00 коп.

Outcome: partial