Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

ПрАТ «Закарпаттяобленерго» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що в силу ст. ст. 6, 11, 526, 714 ЦК України, глави 52 та 53 ЦК України, на підставі положень Закону України «Про електроенергетику» та Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357 (станом на сьогодні вже втратили чинність), між ПрАТ «Закарпаттяобленерго» та [PERSON] склалися фактичні договірні відносини. Позивачем, за адресою відповідача, було відкрито особовий рахунок на ім`я [PERSON] , підключено до своєї електромережі електроустановку (помешкання) за адресою: [ADDRESS] , до якої безперебійно позивачем постачалася електрична енергія, щомісячно відправлялися боржникові квитанції на оплату спожитої ним електричної енергії. Відповідач у свою чергу, споживав поставлену йому позивачем електричну енергію. Зазначає, що у відповідача внаслідок неналежного виконання зобов`язань, за період з лютого 2017 року по грудень 2018 року (включно), виникла перед позивачем заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 4339,56 грн., оплату якої відповідач у порядку та строки, вказані в розрахунковому документі в добровільному порядку не здійснив. 28.08.2019 року позивачем було надіслано відповідачу рекомендованим листом вимогу № 27/в та рахунок про сплату заборгованості за спожиту електроенергію за адресою: [ADDRESS] , проте дана вимога залишена відповідачем без належного реагування та станом на день подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем за спожиту електричну енергію становить 4339,56 грн. На підставі викладеного, представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «Закарпаттяобленерго» заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 4339,56 грн. та судовий збір в розмірі 2102 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.04.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, при цьому подала до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями (номери штрихкодових ідентифікаторів: 8800025397288/8800025771015), про причини неявки не повідомлено, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. При цьому суд враховує, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. За правилами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів, позивачем було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я відповідача [PERSON] та підключено до електромережі електроустановку за її адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] ), до якої безперебійно постачалася електрична енергія, щомісячно відправлялися боржникові квитанції на оплату спожитої ним електричної енергії. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо споживання електричної енергії у [PERSON] за період з лютого 2017 року по грудень 2018 року, включно, перед позивачем утворилася заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 4339,56 грн., що підтверджується загальною карткою про заборгованість за спожиту електричну енергію. Позивачем було надіслано відповідачу рекомендованим листом вимогу № 27/в від 28.08.2019 року та рахунок про сплату заборгованості за спожиту електроенергію за вказаною адресою, однак дана вимога залишена без реагування. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року за № 312 (редакція яких чинна на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. За замістом п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Статтями 13, 76, 80, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). Враховуючи наведене та беручи до уваги, що ПрАТ «Закарпаттяобленерго» доведено порушення та невиконання [PERSON] своїх зобов`язань щодо сплати вартості за спожиту електричну енергію, а відповідач жодних доказів відсутності у неї відповідної заборгованості суду не надала, суд вважає, що позовну слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 4339,56 грн. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 2102 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved