Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач у серпні 2020 року звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області про зняття арешту з нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.03.2014 року відділом ДВС Святошинського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження №42693420 на підставі виконавчого листа від 05.03.2014 року №2/759/3088/13, виданого Святошинським районним судом м. Києва, про стягнення з неї на користь [PERSON] боргу в сумі 18 074,45 грн. Постановою ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 07.08.2014 року № 42693420 накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON] , зокрема на: квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 54301732224); житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 43794118250). 15.08.2014 року державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній на той час редакції) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу Державної виконавчої служби, а саме до відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції. Арешт з нерухомого майна боржника не був знятий. Як зазначає позивач, постановою від 28.11.2014 року №45639190 відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження стосовно боржника [PERSON] . Постановою Києво-Святошинського РВ ДВС ЦМУМЮ від 13.05.2020 року №45639190 зазначене виконавче провадження закінчене у зв`язку з його фактичним виконанням. Враховуючи вищевикладене, просить суд скасувати арешт з її нерухомого майна. 10.08.2020 року ухвалою суду матеріали справи направлені за територіальною юрисдикцією до Святошинського районного суду м. Києва (а.с. 17-18). 26.11.2020 року матеріали справи надійшли до Святошинського районного суду м. Києва (а.с. 25). 27.11.2020 року протоколом автоматизованого розподілу справи, визначено головуючого суддю Шум Л.М. (а.с. 28). 30.11.2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 29-30). Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Відповідно до відмітки штампу про отримання ухвали суду, лист відповідачем отриманий 07.12.2020 року (а.с. 33). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час ті місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв про відкладення судового засідання не надходило, проте від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника (а.с. 34). Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07.08.2014 року постановою ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві № 42693420 накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON] (а.с. 4-5, 7-9, 10-11). 13.05.2020 року постановою про закінчення виконавчого провадження у виконавчому провадженні №45639190, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа (дублікат) №2/759/3088/13 від 05.03.2014 року виданий Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 18 074,45 грн. закінчено у зв`язку із сплатою заборгованості в повному обсязі (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи декількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановляє, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, враховуючи відсутність виконавчого провадження відносно позовом [PERSON] на виконанні у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва, наявність арешту майна порушує права позивача, як власника на власний розсуд розпоряджатися та користуватися своїм майном. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved