Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

позивач та її представник просять суд заповіт [PERSON] від 13.09.2005 р. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] на ім'я [PERSON] визнати недійсним, визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності земельну ділянку площею 0,25 га, що знаходиться на території Черняхівської сільської ради в [ADDRESS], визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності земельну ділянку площею 0,1452 га, що знаходиться на території Черняхівської сільської ради в [ADDRESS], посилаючись на те, що [INFO] р. померла [PERSON], 1928 року народження. За життя [PERSON], згідно державних актів серія ЯГ №233709 від 17.03.2006р. та серія ЯГ №233708 від 17.03.2006 р. належали дві земельні ділянки площею 0,25 га та 0,1452 га та житловий будинок, що знаходяться за адресою [ADDRESS]. Отже, після смерті [PERSON] залишились земельні ділянки площею 0,25 га та 0.1452 га. та житловий будинок в [ADDRESS]. 05.02.2001 р. [PERSON] було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. та реєстровано в реєстрі за №2-342. Відповідно до вищезазначеного заповіту [PERSON] заповіла все своє майно, рухоме та нерухоме де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті, і на що за законом матиме право вона, [PERSON]. Отже, [PERSON] все своє майно, в тому числі і вищезазначені земельні ділянки за адресою Кагарлицький район, [ADDRESS], заповіла їй. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Таким чином, незважаючи на те, чи є спадкоємці за законом вона успадкує відповідно до заповіту всю спадщину [PERSON], в тому числі земельні ділянки площею 0,25 га та 0,1452 га та будинок, що знаходиться на території Черняхівської сільської ради в [ADDRESS]. Вона звернулась до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини [PERSON], однак виявилося, що незадовго до смерті, а саме: 13 вересня 2005 року [PERSON] було складено інший заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 6886, в якому [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом матиме право заповіла [PERSON], [INFO]. З підстав зазначених нижче заповіт, складений від імені [PERSON] на користь [PERSON], суперечить діючому цивільному законодавству, не відповідав волевиявленню заповідача, а тому повинен бути визнаний недійсним. На час складання заповіту [PERSON] виповнилось 77 років. Родичів вона не мала, крім неї, на ім'я якої було складено попередній заповіт. [PERSON] не є родичем [PERSON] Про складений заповіт на ім'я [PERSON] вона нічого не знала. Частина 3 ст. 203 Цивільного кодексу України прямо передбачає, що волевиявлення суб'єкта цивільних правовідносин має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсного правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, яків встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК. У положеннях ч. 3 ст. 203 ЦК, які поширюються на заповіт як на односторонній правочин, дійсно передбачено, що дії заповідача, спрямовані на досягнення певного результату, мають об'єктивно відображати його внутрішню волю і що таке волевиявлення повинно бути вільним. Даний правочин реалізується спадкодавцем через його відповідне зовнішнє волевиявлення. Однак форма зовнішнього волевиявлення виявилась неадекватною внутрішній волі суб'єкта правочину внаслідок неправильного сприйняття заповідачем його очікуваного юридичного результату. За таких обставин дії особи не можуть об'єктивно відображати внутрішню волю суб'єкта досягти бажаного юридичного результату Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а в даному випадку заповіт був складений особою, волевиявлення якої не було вільним, і зміст заповіту не відповідав його дійсній волі. Згідно ч. 2 ст. 1257 Цивільного кодексу України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Оскільки, при складанні заповіту від 13 вересня 2005 року зовнішнє волевиявлення [PERSON] не відповідало її внутрішній волі, відповідно до ч. 2 ст. 1257 Цивільного кодексу України такий заповіт повинен бути визнаний недійсним. Порушення її прав полягає у тому, що незаконним заповітом вона позбавлена права отримати спадщину [PERSON], оскільки у разі відсутності заповіту від 13 вересня 2005 року вона успадкувала би її спадщину. У разі визнання недійсним заповіту від 13 вересня 2005 року вона успадкує всю спадщину [PERSON], в тому числі земельні ділянки площею 0,25 га та 0,1452 га, що знаходиться на території Черняхівської сільської ради в [ADDRESS]. Вона звернулась до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини [PERSON] У зв'язку з подачею нею заяви про прийняття спадщини Дванадцята Київська державна нотаріальна контора вона надала запит до Управління Держземагентства у Кагарлицькому районі, в якому просила надати державні акти та нормативно-грошову оцінку земельних ділянок. В Держземагентства у Кагарлицькому районі повідомили їй про те, що державні акти на земельні ділянки не можуть бути надані їй, оскільки державні акти [PERSON] були втрачені, а дублікати можуть бути видані лише власнику. Вона звернулась із заявою до Черняхівської сільської ради про виготовлення дублікатів державних актів на земельні ділянки. 21.10.2008 р. відповідачем було прийнято рішення про надання дозволу на виготовлення дублікатів втрачених державних актів. Після прийняття відповідачем вищезазначеного рішення вона знову звернулась до Держземагентства у Кагарлицькому районі для виготовлення дублікатів втрачених актів. Однак, в Управлінні земельних ресурсів Кагарлицького району повідомили, що дублікати державних актів не можуть бути виготовлені на [PERSON], тобто на померлу особу. У зв'язку з відмовою Держземагентства у Кагарлицькому районі вона звернулась до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини. В Дванадцятій Київській державній нотаріальній конторі їй повідомили, що в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на майно не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись в судовому порядку. Тому їй було рекомендовано звернутись до суду щодо визнання за нею в порядку спадкування права власності на земельні ділянки площею 0,25 га та 0,1452 га, що знаходиться на території Черняхівської сільської ради в [ADDRESS]. За таких умов, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки площею 0,25 га та 0,1452 га, що знаходиться на території Черняхівської сільської ради в [ADDRESS], вона не може прийняти у спадщину зазначені земельні ділянки. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подавши до суду, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимогах [PERSON], мотивуючи це наступним. Позивач втретє звертається у Кагарлицький суд з аналогічним позовом. В 20097 році Кагарлицький судом було розглянуто позов суддею Закаблук О.В. про визнання права власності на земельні ділянки в порядку вступу в спадщину. В даному позові було відмовлено. У 2011 році Кагарлицький судом розглядався позов суддею Іванюта Т.Є. про визнання заповіту і актів на земельні ділянки не дійсними. На стадії дебатів позивач заявив клопотання - залишити позов без розгляду. І ось вже в третій раз, в 2014 р, позивач заявляє той же позов. По-перше - позивач не надав жодного доказу родинних зв'язків зі спадкодавцем, а тому не може бути спадкоємцем першої черги спадкоємців. Права позивача нічим не порушуються. Заповіт, видане позивачу, не є останнім, а тому скасовується останнім заповітом, виданим йому. По друге - строки позовної давності пропущені і позов не повинен розглядатися. По-третіх - позивач цинічно бреше, не надавши жодного попереднього рішення суду. Хоча попереджений про це у постанові про відкриття провадження у справі, але навмисно замовчує про попередні суди. По-четвертих - жодного із заявлених і опитаних свідків він не знає, а вони не знають його, тому не можуть дати об'єктивну оцінку його особистого життя і життя спадкодавця, які не знають її проблем та стану здоров'я. Не знають його взаємин із спадкодавцем. Якщо вказані свідки могли бачити спадкодавця, то епізодично, і то коли та влітку могла приїжджати в с. Черняхів. А жила спадкодавець в Києві, і весь основний час проводила поза села Черняхів. У нього - ж з приводу опитаних свідків великі сумніви і він припускає, що з даними свідками позивач явно спілкувалася. Вони з одного села, особисто знайомі з позивачем і, явно, позивачем зацікавлені. Напевно позивачем був проведений відповідний інструктаж напередодні суду. Він запропонував спадкодавцеві обмін - квартиру своєї матері в місті Олександрія Кіровоградської області, обміняти на кімнату спадкодавця. Обмін був проведений. Спадкодавець була щаслива і оголосила йому свою долю - сказала йому, що вона написала на нього заповіт. Він був здивований, але подякував за її рішення. Це було її рішення, і він до даного рішення не має ніякого відношення. А то, що заявляє позивач - повна нісенітниця і вигадка. Його мати - громадянка Росії та приїжджала тільки влітку на пару місяців. Квартира у неї хороша, на другому поверсі, де є балкон, лоджія, в центрі міста, з ремонтом, меблями і всією побутовою технікою. Спадкодавець не вірила своєму щастю. Піти від того кошмару, в якому вона жила, і потрапити в хороми. Він допоміг з переїздом. Все було просто чудово! Але - втрутилася іронія долі. Недовго довелося прожити спадкодавцеві в даній квартирі. Спадкодавець - [PERSON], [INFO] р. померла. Ніхто не міг припустити такого результату. Все було дуже несподівано. Але - всі вони смертні. Він поховав [PERSON] в м. Олександрія. [PERSON] була людиною віруючою, тому поховання було вироблено згідно православним канонам. Він подав заяву до нотаріальної контори на вступ у спадщину у встановлений термін та прийняв спадщину. Тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача. Представник відповідача в особі Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, в якій просять справу продовжити слухати у відсутність представника відповідача. Представник третьої особи в особі Державної реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, в якій просить справу слухати у відсутність представника реєстраційної служби. У вирішенні спору покладається на погляд суду. Суд, вислухавши позивача, її представника, свідків та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що у задоволені позовних вимогах позивачу необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. [INFO] року в м. Олександрія Кіровоградської області померла [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 1160 Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції 28.09.2005 р. За життя на випадок своєї смерті [PERSON] 13.03.2000 року зробила заповідальне розпорядження, яким належний їй на праві власності жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], будинок під номером п'ятнадцять, та земельну ділянку, розташовану по вказаній адресі заповіла [PERSON] Заповіт посвідчений Зубченко Л.С., державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріального контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-1578. За життя на випадок своєї смерті [PERSON] 05.02.2001 року зробила заповідальне розпорядження, яким все своє майно, рухоме та нерухоме, де б воно і з чого б воно не складалося і, взагалі, все те, що буде їй належати і на що вона матиме право за законом заповіла [PERSON] Заповіт посвідчений Зубченко Л.С., державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріального контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-342. 13 вересня 2005 року [PERSON] було укладено заповіт, яким все своє майно, рухоме та нерухоме, де б воно і з чого б воно не складалося і, взагалі, все те, що буде їй належати і на що вона матиме право за законом заповіла [PERSON] З ухвали апеляційного суду м. Києва від 05.10.2010 року вбачається, що згідно спадкової справи № 179/06 [PERSON] звернувся до нотаріальної контори в січні 2006 року, згідно заповіту від 13.09.2005 р., а [PERSON] - 04.08.2008 року, згідно заповіту від 05.02.2001 р. У вказаній ухвалі було встановлено, що заповіт від 13.09.2005 р. є останнім заповітом, складеним [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі № 6886, відповідає закону і є чинним. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом - стаття 1217 ЦК України. Частиною 1 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Разом з цим, статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, звернутися з позовом про захист права власності шляхом його визнання може саме власник цього майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою і це право повинно підтверджуватися відповідними правовстановлюючими документами, на підставі яких у встановлених законом випадках здійснюється реєстрація права власності Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав. Крім того, виникнення і реалізації [PERSON] своїх спадкових прав залежить від чинності складеного на її користь заповіту від 05.02.2001 року. Частиною 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно довідки наданої Кагарлицькою центральною районною лікарнею вбачається, що адміністрація Кагарлицької ЦРЛ на запит суду № 833/14 від 08.07.2014 р. повідомляє, що [PERSON] 1927(1928) року народження жителька [ADDRESS] за психіатричною допомогою не зверталася та на обліку у лікаря психіатра [PERSON] ЦРЛ не перебувала. Свідок [PERSON] пояснила, що баба [PERSON] приїздила з Києва до сусідів. Коли їх не було вдома, то заходила до свідка. Вони допомагали їй. [PERSON] у Київ возила бабі [PERSON] продукти. Батьки [PERSON] також допомагали бабі [PERSON]. Вони біли хату, красили. Баба [PERSON] була зігнута. Баба [PERSON] говорила, що заповіт написала на [PERSON]. Свідок вважає, що баба [PERSON] піддалася впливу, бо хотіла, щоб хтось доглядав її. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] була старенька. Свідок з нею спілкувалася нечасто. Знала, що [PERSON] та її батьки забирали її від електрики. Допомагали їй у городніх роботах, ремонтували її будинок, носили їй їжу. [PERSON] возила їй в Київ продукти. Між ними були добрі стосунки. [PERSON] користувалася її земельною ділянкою. Протягом останніх років баба була зігнута , вона потребувала допомоги і в селі, і в місті. Свідок чула від людей, баба [PERSON] збиралася залишити своє майно [PERSON] Потім, можливо найшлася людина, яка здійснила на неї вплив. Можливо ця людина поважна, а тому баба йому повірила. Згідно висновку посмертної комплексної судової психолого - психіатричної експертизи № 126 п від 22.08.2014 року вбачається, що аналіз матеріалів цивільної справи № 368/139/14-ц не дає можливості дати відповіді на поставлені питання судом через те, що в судовому засіданні були допитані лише свідки позивача, відсутня медична документація, відсутні дані про психологічний та фізичний стан померлої [PERSON], 1927 р. народження напередодні написання заповіту на користь [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки лише в припустимій формі назвали обставини, які могли б здійснити вплив на волевиявлення [PERSON] та на її психологічну залежність від [PERSON] Позивач [PERSON] не може бути позивачем у справі за позовом про визнання заповіту недійсним, оскільки не є особою, яка має право на спадкування за законом, визначеною у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно ч.4 ст.1257 ЦК України у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Отже, підстави передбачені ст. 203 ЦК України для визнання заповіту недійсним відсутні, а також відсутні підстав для визнання права власності на земельні ділянки за позивачем, тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимогах позивачу [PERSON] необхідно відмовити повністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed