Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 28.04.2014 року він за договором позики позичив відповідачу 17750 грн. для здійснення ремонтних робіт автомобіля. Дата повернення позики договором встановлена не була, а сторонами було обумовлено повернення запозичених коштів відразу після отримання відповідачем страхового відшкодування. 21.05.2014 року він пред'явив вимогу відповідачу щодо повернення коштів, але відповідач, яка отримала страхове відшкодування, не виконала взяті на себе зобов'язання. Вважає, що відповідач має сплатити йому відсотки в порядку та розмірах визначених ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а також штрафні санкції визначені ч. 1 ст. 625 ЦК України за порушення строку виконання грошового зобов'язання. Тому просить стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі 17750 грн., 4500,46 грн. відсотків за користування грішми, 965,38 грн. - 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов'язання та 8235,50 грн. інфляційних збитків. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Відповідач та її представник позов заперечили та пояснили, що між сторонами договір позики не укладався. Позивачем були передані кошти відповідачу на часткове відшкодування збитків завданих відповідачу в наслідок ДТП, яка сталася з вини позивача. 3-я особа повідомлена про час та місце розгляду справи, але її представник до суду не з'явився. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши подані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 10, 11 ЦПК України суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених позовних вимог, на підставі поданих ними доказів. Судом встановлено, що 15.04.2014 року о 13-30 годині в м. Суми по вул. Гагаріна, сталася дорожньо-транспортна пригода під час якої в наслідок винних дій позивача було пошкоджено належний відповідачу автомобіль Фольцваген [NUMBER]. Даний висновок суду підтверджується копією постанови у справі про адміністративне правопорушення та не заперечувався сторонами у судовому засіданні. Також встановлено, що 28 квітня 2014 року відповідач отримала від позивача 17750 грн., про що видала відповідну розписку (а.с. 11). За правовою позицією ВСУ від 18.09.2013 року у справі 6-63цс13: «Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.» Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Виходячи з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми. На підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісячно. В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з тексту розписки від 28.04.2014 року, відповідач отримала від позивача грошові кошти у сумі 17750 грн. на ремонтні роботи автомобіля Фольцваген [NUMBER]. Також з розписки вбачається, що відповідач взяла на себе зобов'язання повернути позивачу усю суму, яку нарахує та виплатить ПАТ НАСК Оранта як страхове відшкодування за наслідками ДТП що сталася 15.04.2014 року. Аналіз змісту розписки, фактичних обставин що передували її виданню та наведених вище норм закону, що регулюють правовідносини пов'язані з договором позики, вказують на те, що між позивачем та відповідачем договір позики не укладався, оскільки зміст розписки вказує на те, що кошти були передані потерпілому особою, винною у заподіянні шкоди, з метою попереднього відшкодування збитків. Вказаний висновок суду також підтверджується копією товарного чеку виданого у день передачі коштів позивачем відповідачу - 28.04.2015 року (а.с. 57) з якого вбачається, що вартість запчастин для ремонту пошкодженого автомобіля складає саме 17750 грн. Також слід зазначити, що розпискою не передбачено обов'язку відповідача повернути позивачу саме отримані 17750 грн., а відповідно до положень ст. 1046 ЦК України умова договору позики є передача у власність іншій стороні кошти та зобов'язання позичальника повернути позикодавцю саме отриману у позику суму коштів. Відповідно до вимог ст. 10, 11 ЦПК України суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених позовних вимог, на підставі поданих ними доказів. В той же час, позивач обґрунтовує свій позов положеннями ст. 1046, 1047 ЦК України, які не регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, а вирішенні питання про правильність визначення розміру шкоди, завданої відповідачу в наслідок ДТП що сталася з вини позивача, осіб зобов'язаних її відшкодувати та правомірність отримання цих коштів відповідачем одночасно від заподіювача шкоди та страхової компанії виходить за межі предмету даного позову. На підставі викладеного, суд вважає що вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів, з правових підстав визначених позивачем, є необґрунтованими, а тому суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову.

Outcome: dismissed