Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Позиція позивача , процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернулася до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] і [PERSON] розірвали шлюб 21 січня 2002 року. Від шлюбу у них народилась дочка - [PERSON] [INFO] . Згідно довідки Полтавської Місіонерської Духовної Семінарії від «13» вересня 2021 року №127 [PERSON] навчається на 2-му курсі денної форми навчання . Строк закінчення навчального закладу 15.06.2022 рік. Враховуючи, що [PERSON] є повнолітньою, але навчається на стаціонарній формі навчання у навчальному закладі, не має ніякого джерела доходів, оскільки не має можливості влаштуватись на роботу у зв`язку з навчанням та знаходиться на утриманні матері, тому потребує матеріальної допомоги\~\~від батька, [PERSON] . Відповідач знаходиться у працездатному віці, він зобов`язаний та має можливість утримувати позивачку, свою повнолітню дочку [PERSON] , яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Враховуючи, вищевикладене позивач, який продовжує навчання просить суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 21.09.2021 року і до досягнення двадцяти трьох років. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 27.09.2021 року, судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 01.11.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вважає, позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню підлягають лише частково. Щодо неможливості надавати допомогу повнолітній доньці зазначив, що він перебуває в офіційному шлюбі з іншою жінкою та у них народилися діти, яких він забезпечує, так як лише він має змогу працювати. А тому на сьогоднішній день, враховуючи склад сім`ї та життєві обставини, дохід, відсутність рухомого і нерухомого майна не має можливості надавати допомогу повнолітній доньці, оскільки це завдасть йому надмірного тягару і він не зможе утримувати свою сім`ю, де є єдиним джерелом заробітку. Окрім цього зазначив, що позивачка матеріально забезпечена, що свідчить проте, що твердження позивачки, що вона перебуває у скрутному матеріальному становищі є необґрунтованим. Дослідивши матеріали, врахувавши пояснення сторін, суд встановив, наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки [PERSON] від «13» вересня 2021 року №127 [PERSON] навчається на 2-му курсі денної форми навчання . Строк закінчення навчального закладу 15.06.2022 рік. Крім цього, відповідач [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 21.06.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 21.06.2005 року, актовий запис №62.Від даного шлюбу у відповідача на утриманні перебувають малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 29.05.2012 року. Норми права, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України. Разом з тим, відповідно дост. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зіст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Статтею 182 СК Українипередбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів`передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року). Згідно з пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований, має щомісячний сталий дохід, фізично здоровий, має на утриманні інших дітей від другого шлюбу. Наведені обставини свідчать про те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу у вигляді аліментів, у зв`язку з навчанням його повнолітньої дочки, однак розмір 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) такої допомоги, щомісячно, буде становити для нього надмірний тягар. З урахуванням конкретних обставин справи, наданих сторонами доказів, однакового обов`язку обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які потребують допомоги у зв`язку з навчанням, пояснень сторін, суд приходить до висновку, що відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої доньки, яка продовжує на теперішній час навчання, і у зв`язку з чим її потребує на весь період його навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років або припинення навчання, однак розмір 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) є необґрунтованим, розмір аліментів 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно буде достатнім в даному випадку. Крім того, відповідно до ст.ст.201,191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Так, позивач звернувся до суду з позовом 23.09.2021 року та саме з цього часу з відповідача на користь повнолітньої дочки підлягають стягненню аліменти. Таким чином, суд дослідивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 908 грн..

Outcome: partial