Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач ТОВ «Сільвер Фуд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди завданої працівником. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 29.11.2019 між сторонами було укладено трудовий договір на виконання обов`язків водія-експедитора з 02.12.2019 з випробувальним терміном один місяць та договір про повну індивідуальну відповідальність, відповідно до якого працівник, що займає або виконує роботу водія-експедитора бере на себе повну відповідальність за забезпечення зберігання довірених йому підприємством матеріальних цінностей, готівкових коштів. За отриманий товар від ТОВ «Сільвер Фуд» [PERSON] було отримано грошові кошти в сумі 61 957, 20 грн., які є власністю позивача і відповідач повинен був їх здати відразу по прибуттю на територію підприємства. Однак, відповідно до службової розписки ввірені відповідачу кошти були викрадені разом з сейфом з автомобіля. Факт викрадення грошових коштів сторонніми особами не знайшов свого підтвердження. Відповідач з даного приводу не звертався до правоохоронних органів. В даний час трудові відносини з відповідачем припинені. На неодноразові звернення щодо вирішення спору відповідач не реагує, на телефонні дзвінки не відповідає. Крім завданих матеріальних збитків, внаслідок грубого порушення зобов`язань за трудовим договором та договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність відповідачем позивачу також було завдано моральної шкоди, яку позивач оцінює у 10000 грн. Враховуючи викладене вище, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Сільвер Фуд» заподіяну матеріальну шкоду працівником в сумі 61957,20 грн., завдану моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.01.2021 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29.01.2021 провадження у справі відкрито та визначено справу розглянути в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.03.2021 клопотання представника відповідача про приєднання письмових доказів задоволено. У судовому засіданні представники позивача Матковський Я.В. та адвокат Сененко К.В. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Адвокат Сененко К.В. додала, що наразі досудове розслідування за ч. 1 ст. 191 КК України по факту зникнення готівкових коштів з автомобіля триває. Представник відповідача адвокат Сизько Д.Б. позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що представником ТОВ «Сільвер Фуд» не доведено, що [PERSON] заподіяв матеріальні збитки підприємству. В матеріалах справи відсутні докази, що відповідач був уповноважений на реалізацію товарів та на проведення касових операцій. Також відсутні докази щодо отримання відповідачем готівкових коштів в сумі 61957,20 грн., а видаткові накладні, які містяться у матеріалах справи, не доводять факт отримання готівкових коштів. Службова записка від 29.07.2020, складена [PERSON] , не вказує на природу походження готівкових коштів. Повна матеріальна відповідальність працівника настає за наявності ряду умов. В даному випадку роботодавець не забезпечив схоронність сейфу, оскільки з автомобіля зник і сам сейф. Посада водія-експедитора не внесена в перелік посад, затверджених постановою КМУ, з якими можна укладати договори про повну матеріальну відповідальність. Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, 29.11.2019між ТОВ «Сільвер Фуд» та [PERSON] укладений трудовий договір на виконання обов`язків водія-експедитора. 29.11.2019 між ТОВ «Сільвер Фуд» та [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Згідно умов п.1 договору, працівник, що займає посаду або виконує роботу водія-експедитора бере на себе повну відповідальність за забезпечення зберігання довірених йому підприємством матеріальних цінностей; готівкових коштів і в зв`язку з цим зобов`язується: дбайливо ставитися до переданих йому на зберігання або іншої мети матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для відвернення шкоди; своєчасно повідомляти адміністрацію підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження довірених йому матеріальних цінностей та ін. Відповідно до пунктів 3, 5 договору, у випадку незабезпечення з вини працівника збереження довірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру шкоди, заподіяної підприємству, її відшкодування проводиться згідно з діючим законодавством. Працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо шкода заподіяна не з його вини. 29.07.2020 [PERSON] складено службова записка про те, що під час рейсу 24.07.2020 із автомобіля був викрадений сейф з коштами в сумі 61300 грн. Відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку № 6103 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, 04.08.2020 о 16.00 год. надійшла заява про те, що 23.07.2020 близько 14.00 год. в м. Херсон по вул. Комкова, 75 «Екомаркет» невідома особа здійснила крадіжку з авто сейфа з грошовими коштами в сумі 61300 грн. Заявник: [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. За наявності зазначених підстав та умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Відповідно до ч.2 ст.130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала. Таким чином, обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності, зокрема, і повної матеріальної відповідальності згідно зі ст. 134 КЗпП України, є встановлення вини особи, у взаємозв`язку із іншими умовами такої відповідальності, що передбачені ст.130 КЗпП України. Відповідно до п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно зі ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, затвердженого постановою Державного комітету ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року №477/24, експедитори при перевезенні вантажів належать до посад або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Посада водія не входить до Переліку посад і робіт, які виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва. Такий правовий висновок викладений в постанові КЦС ВС від 29.10.2020 у справі № 264/2076/17 (61-1146св19). У пункті 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що виходячи з вимог ст.15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст.130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст.138 КЗпП України). Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, позивач зазначав, що дії відповідача спричинили втрату ввірених йому грошових коштів, що підтверджується відповідними видатковими накладними. Разом з тим, які саме винні, протиправні дії вчинив відповідач, що призвели до заподіяння шкоди, як обов`язкові умови покладення на працівника матеріальної відповідальності, в суді позивачем не доведено, так як відсутні докази, що працівником були отримані грошові кошти, адже видаткові накладні підтверджують факт отримання і відвантаження товарів, а не отримання грошових коштів. Не доведено представником позивача також і те, що керівництвом товариства після отримання виявлення зникнення грошових коштів, вживалися достатні заходи щодо встановлення причин відсутності грошових коштів: службове розслідування по факту зникнення грошових коштів не проводилося. Не встановлено у судовому засіданні й те, що товариство створило належні умови для забезпечення повного збереження ввірених працівнику матеріальних цінностей, як це передбачено договором про повну матеріальну відповідальність. Доказів наявності протиправної поведінки відповідача, або його винних дій чи бездіяльності, що призвели до втрати грошових коштів, а також причинного зв`язку між його винними діями чи бездіяльністю і шкодою, яка заподіяна, позивачем не наведено. Таким чином з наявних у справі доказів, не можна дійти висновку, що винними протиправними діями відповідача підприємству заподіяно матеріальної шкоди і відповідач має нести цивільну відповідальність. Відтак, належні, достатні і допустимі докази про обставини заподіяння шкоди, необхідні для покладання на особу матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну працівником при виконанні трудових обов`язків суду не подано. Таким чином, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю. Розподіляючи судові витрати, суд керується ст. 141 ЦПК України та враховуючи відмову у позові, покладає судові витрати у виді судового збору, понесені позивачем, на останнього.

Outcome: dismissed