Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач, через свого представника, звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, а згодом з уточненим позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача борг у розмірі 20\~702,32 гривень, з яких сума основного зобовязання становить 11\~500,00 гривень, інфляційне збільшення боргу в розмірі 8\~438,32 гривень та три процента річних в розмірі 764,00 гривень, а також витрати, повязані з наданням правової допомоги у розмірі 6\~000,00 гривень та витрати, повязані зі сплатою судового збору. [PERSON] заява обґрунтована тим, що восени 2014 року між позивачем та відповідачем була досягнута усна домовленість стосовно продажу домоволодіння, розташованого за адресою: Мелітопольський район, с. Терпіння, вул. Польова, б. 49 за 40\~000,00 гривень. У звязку з відсутністю належно оформлених правовстановлюючих документів для нотаріального оформлення правочину, відповідач [PERSON] запропонувала відкласти оформлення, забезпечив виконання зобовязання сплатою завдатку. Позивач погодилась з цією пропозицією та передала відповідачу в якості завдатку 11\~500,00 гривень, про що [PERSON] видала власноруч написану розписку, в якій зазначила строк виконання зобовязання у грудні 2014 року з передачею позивачем остаточної суми в розмірі 23\~500,00 гривень. Однак, впродовж тривалого часу [PERSON] заявляла про неготовність документів, мотивуючи тим, що необхідні ще грошові кошти. Розуміючи, що строк виконання зобовязання по передачі остаточних грошових коштів та укладення договору купівлі продажу підходить до кінця, 29.12.2014 року позивач на адресу відповідача надіслала телеграму якою запросила її 30.12.2014 року до приватного нотаріуса для укладення договору купівлі продажу. Проте, отримавши телеграму, відповідач зателефонувала відповідачу та відмовилася від укладання договору на обумовлених умовах. Не погодившись з діями відповідача, позивач у 2015 році звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до відповідача про визнання договору дійсним та стягнення суми завдатку. 19.11.2015 року суд ухвалив рішення, відмовив в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність простій письмовій формі договору вимогам законодавства. Таким чином в наслідок невиконання взятих на себе зобовязань по продажу вищезазначеного житлового будинку та не повернення отриманих від позивача коштів, відповідач повинна повернути 11\~500,00 гривень, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час користування грошима, а також три проценти річних, що загалом, становить 20702,32 гривень, з яких сума основного зобовязання становить 11\~500,00 гривень, інфляційне збільшення боргу у розмірі 8\~438,32 гривень та три процента річних за 808 днів у розмірі 764,00 гривень. Також вважає, що відповідач повинна відшкодувати витрати, повязані з наданням правової допомоги у розмірі 6\~000,00 гривень та витрати, повязані зі сплатою судового збору. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що восени 2014 році між позивачем та відповідачем була досягнута усна домовленість стосовно продажу житлового будинку. У звязку з відсутністю належно оформлених правовстановлюючих документів, для нотаріального оформлення правочину відповідач запропонувала відкласти оформлення, забезпечив виконання зобовязання сплатою завдатку. Позивач [PERSON] передала відповідачу [PERSON] завдаток у розмірі 11\~500,00 гривень, про що [PERSON] власноручно написала розписку в присутності 2-х свідків. Відповідач при написанні розписки зазначила, що позивач зобовязується за продаж нею будинку в с. Терпіння, вул. Польова, б. 49 віддати суму, що залишилась, в розмірі 23500 грн. в грудні 2014 року. На момент написання розписки, а саме восени 2014 року, житловий будинок відповідачу не належав. Вважає, що факт написання розписки відповідачкою [PERSON] саме восени 2014 року встановлений рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 19.11.2015 р., яке набрало законної сили. Оскільки, відповідач відмовилась продавати будинок та до сьогодні грошові кошти в розмірі 11\~500 грн. позивачу не повернула, вважає, що з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України суму боргу вона повинна повернути з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час користування грошима, а також трьох відсотків річних, що загалом, становить 20702,32 гривень. Крім того, представник позивача уточнив суму витрат на правову допомогу та просить стягнути не 6\~000 грн., а 3\~300 грн., про що надав уточнений розрахунок. Представник відповідача - адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі, про що надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, просить відмовити у позові. У судовому засіданні 31 січня 2017 року представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що розписку про отримання грошових коштів [PERSON] взагалі не писала, оскільки на той час була неповнолітньою, ніяких грошових коштів вона не отримувала. Крім того, всі домовленості з приводу укладання договору купівлі-продажу відбувалися в 2012 році між матірю відповідача [PERSON] - [PERSON], а не восени 2014 року. Правові підстави для задоволення позову відсутні. В розписці не має дати її написання, немає підпису того, хто її писав. Також не підлягає задоволенню стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час користування грошима та трьох відсотків річних, оскільки вони можуть бути стягненні у разі прострочення виконання грошового зобовязань, а в даному випадку грошового зобовязанні між сторонами не було. Також, згідно письмової заяви, поданої на адресу суду 06.03.2017 року представник відповідача просить застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин, оскільки розписка була написана в 2012 році. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно розписки про намір продажу будинку, оригінал якої було надано представником позивача до матеріалів справи, [PERSON] отримала від [PERSON] завдаток грошима в сумі 11\~500 грн. за продаж будинку за адресою с. Терпіння вул. Польова, 49. Також в розписці зазначено, що [PERSON] зобовязується віддати суму, що залишилась, в розмірі 23\~500 грн. в грудні 2014 року. Свідками написання розписки були [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Дійсно, як встановлено судом, в розписці не зазначено дати її написання та відсутній підпис відповідачки [PERSON] (а.с.34). Разом з тим, факт написання розписки саме відповідачкою [PERSON] та отримання саме нею грошових коштів в розмірі 11500 грн. підтверджується обставинами, встановленими рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 19.11.2015 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дійсним та стягнення суми завдатку, яке набрало законної сили 05.01.2016 року. Вказаним рішенням було відмовлено [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] про визнання договору дійсним та стягнення суми завдатку. Разом з тим, цим судовим рішенням встановлено, що саме восени 2014 року [PERSON] передала [PERSON] в якості завдатку 11500,00 гривень, про що [PERSON] видала власноруч написану розписку, в якій зазначила строк виконання зобовязання в грудні 2014 року з передачею [PERSON] остаточної суми в розмірі 23500,00 гривень (а.с.10-11). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим\~рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що\~набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, при передачі восени 2014 року [PERSON] грошових коштів в розмірі 11500 грн. [PERSON] були присутні свідки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що 11.09.2014 року [PERSON] разом зі своєю матірю прийшла до [PERSON] додому. [PERSON] при ній передала грошові кошти в розмірі 11500 грн. саме [PERSON] Гроші були передані в рахунок укладення майбутнього договору купівлі-продажу будинку. Гроші рахували в її присутності та ще одного свідка. Гроші рахувала сама [PERSON] Розписку писала [PERSON] власноручно, грошові кошти також отримала особисто [PERSON] При написанні розписки та отриманні грошових коштів [PERSON] була вже повнолітньою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їй відомо про те, що [PERSON] хотіла придбати у [PERSON] житловий будинок. В вересні 2014 року [PERSON] попросила її побути свідком при передачі грошей. У дворі, [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 11\~500,00 гривень. [PERSON] перерахувала зазначену суму грошей в присутності своєї матері, яка також була присутня. [PERSON] власноруч писала розписку про отримання грошових коштів, її мати сиділа поруч. При отриманні грошових коштів [PERSON] була вже повнолітньою. Таким чином, доводи представника відповідача в частині того, що [PERSON] розписку не писала та не отримувала грошові кошти, а також, що вказані події відбувались не восени 2014 року, а в 2012 році спростовуються обставинами, встановленими судовим рішенням від 19.11.2015 року, яке набрало законної сили 05.01.2016 року та показаннями, допитаних в судовому засіданні свідків. Тому, в даному випадку відсутні підстави для застосування строку позовної давності, відповідно до ст. 257 та ч.4 ст. 267 ЦК України. Також, судом встановлено, що 29.12.2014 року [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] надіслала телеграму, якою запросила її 30.12.2014 року до приватного нотаріуса для укладення договору купівлі продажу будинку за адресою с. Терпіння вул. Польова, 49. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 19 листопада 2015 року, яке набрало законної сили 05.01.2016 року встановлено, що договір купівлі-продажу будинку, на обумовлених умовах, між сторонами укладений не був, передана позивачкою [PERSON] відповідачці [PERSON] грошова сума в розмірі 11\~500,00 гривень є авансом, а не завдатком, який у випадку звернення позивача з даною вимогою до суду підлягає поверненню позивачу. На сьогодні договір купівлі-продажу будинку також не укладений. Відповідно до вимог ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, правила ст.571 ЦК України про неповернення суми завдатку в разі порушення зобовязання з вини боржника застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, але він не виконується з вини якоїсь зі сторін. У разі, коли сторони лише домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі вважаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому надавались. Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, сума передана відповідачеві є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 11\~500,00 гривень. Вимоги позивача про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних задоволенню не підлягають, оскільки до правовідносин, які виникли між сторонами, ст. 625 ЦК України не застосовується на тих підставах, що відповідно до Аналізу практики застосування ст.\~625 ЦК України в цивільному судочинстві вказана стаття встановлюється відповідальність лише за порушення грошового зобов'язання. Між сторонами жодних грошових зобовязань не виникало. В даному випадку, відповідач [PERSON], відповідно до розписки, лише отримала від позивача суму в розмірі 11\~500 грн., яка, як встановлено в судовому засіданні, була авансом. На [PERSON] жодних зобовязань з приводу повернення вказаної суми, відповідно до розписки, покладено не було, а тому підстав для застосування відповідальності, передбаченої ч.\~2 ст.\~625 ЦК немає. Крім того, відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Частиною першою статті 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат, повязаних за наданням правової допомоги з наступних підстав: Так, в матеріалах справи є угода про надання правової допомоги від 12 січня 2015 року, яку було укладено між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за надання правової допомоги в справі за позовом [PERSON] про стягнення суми завдатку. Також в матеріалах справи є копія квитанції № 1201-1 від 12 січня 2015 року, згідно якої ФОП [PERSON] одержав від [PERSON] 6 000,00 гривень за надання правової допомоги в справі за позовом [PERSON] про стягнення суми завдатку (а.с.13,14). В судовому засіданні представник позивача уточнив суму витрат на правову допомогу та зазначив, що вона складає 3\~300 грн. Однак, як встановлено судом, позивач заявляє вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу, яка їй була надані по зовсім іншій цивільній справі (справа про стягнення суми завдатку), по якій було постановлено судове рішення ще 19.11.2015 року. Доказів про понесення позивачем витрат на правову допомогу, повязаних з розглядом саме цієї цивільної справи ні позивачем, ні її представником надано не було . Крім того, у звязку зі зверненням до суду, позивач понесла судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,21 гривень, а тому відповідно до ст.88 ЦПК України, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача лише суми в розмірі 11\~500,00 гривень та витрат по сплаті судового збору в розмірі 551,21 грн.

Outcome: partial