Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

представник [PERSON] в інтересах [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , 14.09.2020, 16.09.2020 та 23.09.2020 відповідно, звернувся в суд з позовом про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» у відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок смерті фізичної особи, на користь [PERSON] - 150 000 грн. 00 коп., на користь [PERSON] - 100 000 грн. 00 коп. та на користь [PERSON] - 100 000 грн. 00 коп., мотивуючи тим, що 27.11.2017 близько 18 год. 00 хв. на автомобільному переїзді на вул. Січових Стрільців в с. Суховоля Львівського району Львівської області потяг ЕР-2-51001 №6105 здійснив наїзд на [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а відповідно і смерті [PERSON] , позивачам завдано моральну шкоду, яка пов`язана із порушенням основних гарантованих Конституцією України прав громадян - права на життя, оскільки [PERSON] втратила чоловіка, а [PERSON] та [PERSON] батька, який був головою сім?ї, опорою та підтримкою у житті, трагічна загибель чоловіка та батька, завдала позивачам душевного болю та страждань, потягнула за собою негативні наслідки у житті, інше. Просив позов задовольнити, а також стягнути з відповідача на користь позивачів витрати понесені на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 01.10.2021 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до АТ «Українська залізниця». Ухвалою судді від 02.10.2021 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до АТ «Українська залізниця». Ухвалою судді від 16.10.2020 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до АТ «Українська залізниця». 27.01.2021 вищеозначені справи, ухвалою суду об?єднано в одне провадження під №2/441/125/2021. Позивачка [PERSON] в суді вимоги підтримала покликаючись на мотиви викладені у заяві, просила позов задовольнити. Представник [PERSON] в суді вимоги підтримав, пояснив, що смерть [PERSON] внаслідок наїзду 27.11.2017 потяга спричинила позивачам душевного болю та страждань, потягнула за собою негативні наслідки у житті, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. Просив позов задовольнити, а також стягнути з відповідача на користь позивачів витрати на професійну правничу допомогу. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились. Представник відповідача [PERSON] позов заперечила, окрім цього зазначила, що смерть [PERSON] внаслідок наїзду потяга настала у зв`язку з його власною грубою необережністю та порушенням ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54, що сума моральної шкоди заявлена позивачами не є сумірною із моральною шкодою заподіяною позивачам внаслідок смерті [PERSON] , окрім цього вважає, що витрати понесені позивачами на професійну правничу допомогу не є співмірними із складністю справи та обсягом виконаних представником робіт та є значно завищеними відповідно до всіх розумних цінових рамок, інше. Просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] , представника [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали кримінального провадження №12017140180001007 від 27.11.2021, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4, ст. 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із пояснень позивачки [PERSON] , представника [PERSON] в суді, із матеріалів справи убачається, що 27.11.2017 о 18 год. 00 хв. на вул. Січових Стрільців в с. Суховоля Городоцького району Львівської області на автомобільному залізничному переїзді, потяг [NUMBER] , яким керував машиніст [PERSON] здійснив наїзд на [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події. Представник [PERSON] , просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» у відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок смерті фізичної особи, на користь [PERSON] - 150 000 грн. 00 коп., на користь [PERSON] - 100 000 грн. 00 коп. та на користь [PERSON] - 100 000 грн. 00 коп., мотивуючи тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 27.11.2017 та смерті [PERSON] , позивачам завдано моральну шкоду, яка пов`язана із порушенням основних гарантованих Конституцією України прав громадян - права на життя, оскільки [PERSON] втратила чоловіка, а [PERSON] та [PERSON] батька, який був головою сім?ї, опорою та підтримкою у житті, трагічна загибель чоловіка та батька, завдала позивачам душевного болю та страждань, потягнула за собою негативні наслідки у житті, інше. Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 1167, п. 1 ч. 2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завданій фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. При цьому згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У абзаці 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За положеннями ч. 2 та ч. 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Колегією суддів судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 30.05.2016 року по справі №607/18544/14-ц, зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція висловлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа №336/3665/16-ц). Із копії свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 18.02.1968, копії свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 06.08.1988 та копій свідоцтв про народження серія [NUMBER] від 09.08.2019 і серія [NUMBER] від 15.07.1972 убачається, що [PERSON] , [INFO] є дружиною, а [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] відповідно дітьми загиблого [PERSON] ( т. 1, а.с. 8, 143; т. 2 а.с. 8, 9). Із оглянутих матеріалів кримінального провадження №12017140180001007 від 27.11.2021 убачається, що 27.11.2017 о 18 год. 00 хв. на вул. Січових Стрільців в с. Суховоля Городоцького району Львівської області на автомобільному залізничному переїзді, потяг [NUMBER] , яким керував машиніст [PERSON] , здійснив наїзд на [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події. За вищеозначеним фактом, слідчим Городоцького ВП Яворівського ВП ГУ Національної поліції Колбуном А.Ю. 27.11.2017 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості під №12017140180001007 з правовою кваліфікацією дій - ч. 3 ст. 276 КК України. Згідно висновку експерта №106/2017 від 11.12.2017, виявлені на тілі [PERSON] ушкодження утворились незадовго до настання смерті від дії тупих предметів, зокрема при зіткненні 27.11.2017 з потягом, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження та перебувають у прямому причинному зв`язку із смертю [PERSON] (а.с. 140, 141). Згідно висновку експерта №4281/2017-т від 07.12.2017, при судово-токсикологічній експертизі трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт у кількості 2.23 проміле в крові та 2.85 проміле в сечі (а.с. 142). Постановою слідчого Городоцького ВП Яворівського ВП ГУ Національної поліції у Львівській області Колбуна А.Ю. від 25.12.2017, кримінальне провадження №12017140180001007 від 27.11.2017 закрито, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, і зокрема у зв`язку із відсутністю в діях машиніста [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, оскільки причиною дорожньо-транспортної пригоди стала власна необережність [PERSON] . Представник [PERSON] в суді просить про відшкодування відповідачем на користь позивачів моральної шкоди, пов`язаної зі смертю фізичної особи, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до правової позиції висловленої у Постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року №61-10154св18 (справа№335/812/17) вбачається, що власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. На досудовому слідстві, слідчим у кримінальному провадженні №12017140180001007 від 27.11.2017, обставин непереборної сили або умислу потерпілого [PERSON] - не встановлено, як і не доведено відповідачем наявності обставин непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі смерті. Отже, смерть [PERSON] настала внаслідок власної необережності, а не у зв`язку із бажанням вчинити самогубство. Визначаючи розмір грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та душевних страждань, яких [PERSON] зазнала у зв`язку зі смертю чоловіка, а [PERSON] та [PERSON] у зв`язку із загибелю батька, близької людини, який раптово трагічно загинув у віці 73 роки, тривалість страждань, які є пожиттєвими, інші негаразди на які покликались позивачі у заяві та представник [PERSON] в суді та визначає завдану моральну шкоду, що підлягає стягненню на користь [PERSON] у розмірі 100 000 грн. та [PERSON] і [PERSON] у розмірі по 70 000 грн., кожному, у задоволенні решти вимоги позивачів суд відмовляє, з огляду на обставини справи і зокрема, що причиною настання смерті [PERSON] також стало порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54 та груба необережність - перебування у нетверезому стані, а також ураховуючи вимоги розумності та справедливості. Що стосується стягнення з відповідача на користь кожного із позивачів по 10 000 грн. витрат понесених на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Так, за положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Із змісту позову, із долучених до нього додатків убачається, що 01.08.2019 між Адвокатським об`єднанням «ГРАНД ГУРП ПАРТНЕРГ», в особі керуючого Ясінського С.Е., який діє на підставі Статуту та [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] укладено договори про надання професійної правничої (правової) допомоги, відповідно до умов яких, Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати Клієнту професійну правничу (правову) допомогу у відшкодуванні шкоди, завданої пригодою, що мала місце 27.11.2017, внаслідок якої загинув [PERSON] , в обсязі та на умовах, визначених даними Договорами (т. 1 а.с. 15, 149; т. 2 а.с. 16). За положеннями пункту 2.3 договору Клієнт несе обов`язки: надавати Адвокатському об`єднанню достовірну інформацію та необхідні для виконання ним зобов`язань передбачених цим Договором; своєчасно повідомляти Адвокатське об`єднання про всі зміни, що мають відношення до предмету цього Договору, своєчасно оплачувати надані послуги за даним Договором; не вчиняти самостійно будь-яких дій, що стосуються предмету даного договору, без погодження з Адвокатським об`єднанням. Згідно копій Детального розрахунку робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги від 26.08.2020 та від 01.09.2020 витрати на професійну правничу допомогу і зокрема за правовий аналіз наявних доказів (документів) по справі, опрацювання законодавчої бази, що регулюють відносини між позивачами та відповідачем, формування правової позиції по веденню справи та вибір стратегії, аналіз судової практики, написання, підготовка, копіювання та надсилання позовної зави з додатками в суд (в т.ч. сторонам), склали по 10 000 грн., для кожного із позивачів (т. 1 а.с. 17, 151; т. 2 а.с. 18). Відповідно до квитанцій про оплату №60695796 від 28.08.2020, №61161341 від 03.09.2020, та №61666203 від 08.09.2020 Адвокатським об`єднанням «ГРАНД ГРУП ПАРТНЕРС» за адвокатські послуги згідно договору №Б/Н від 01.08.2019 отримано кошти від позивачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірі 10 000 грн. 00 коп.,від кожного (т. 1 а.с. 19, 153; т. 2 а.с. 21). Представник відповідача [PERSON] у відзиві на позовну заяву та в суді заперечила про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі по 10 000 грн. на користь кожного із позивачів, мотивуючи тим, що розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних представником робіт та є значно завищеним відповідно до всіх розумних цінових рамок, інше. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Outcome: partial