Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

Позивач у\~липні 2019\~року звернувся\~до Індустріального\~районного суду\~м Дніпропетровська\~з позовом\~до[PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 25 серпня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольксваген», д.н.з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля «Субару», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Субару», д.н.з. [NUMBER] , спричинено механічні ушкодження. Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] . В свою чергу, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Фольксваген», д.н.з [NUMBER] на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», страховий поліс № АЕ/5577126. Вважаючи вимоги [PERSON] обґрунтованими, ТДВ СК «Альфа-Гарант» було здійснено розрахунок та сплачено 7\~534,37 грн., страхового відшкодування. У зв`язку з цим просили суд стягнути з відповідача на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» 7\~534,37 грн., страхового відшкодування в порядку регресу та судові витрати по справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Згідно заяви просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали та не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надано, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст.247ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 серпня 2016 року о 23 годині 40 хвилин в районі буд. № 86-а по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольксваген», д.н.з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля «Субару», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Субару», д.н.з. [NUMBER] , спричинено механічні ушкодження. Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Фольксваген», д.н.з [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», страховий поліс № АЕ/5577126. ТДВСтрахова компанія «Альфа-Гарант» на підставі звіту № 27-D/24/5 було складено страховий акт № ЦВ/16/3090, на підставі котрого здійснено виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 7\~534,37 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ID-86709 від 14.11.2016 року. Відповідно до частини 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З урахуванням встановленого, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 7\~534,37 грн. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що сплачений позивачем судовий збір в сумі 1921 грн. підлягає стягненню з відповідача. Щодо вимоги стягнення витрат на правову допомогу суд виходить із наступного. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано наступні документи: Витяг з договору про надання правової допомоги від 14 травня 2019 року, Завдання-доручення № 1 до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року, платіжне доручення № 8047 від 21.05.2019 року, Акт-прийому передачі наданої правничої допомоги від 14.05,2019 року, детальний розрахунок та опис робіт, виконаних за договором про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року. Дослідивши надані докази, суд вважає значно завищеними, необґрунтованими та непропорційним розмір витрат на правничу допомогу з урахуванням ціни позову, яка складає 7\~534,37 грн., а також того, що дана цивільна справа відноситься до категорії малозначних справ, розгляд якої проводився в спрощеному провадженні. Також, позивачем не надано доказів сплати послуг за надану правову допомогу в рамках саме цієї справи, а платіжне доручення № 8047 від 21 травня 2019 року про сплату 44\~000,00 грн. призначення платежу «надання правової допомоги згідно договору від 14.05.2019 року» не може бути прийнятим як належний доказ. Кім того, правовим висновком постанови Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №372/1010/16-ц визначено, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Таким чином, зважаючи на вищевикладене суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню, з огляду на їх недоведеність.

Outcome: partial