Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в межах тіла кредиту в сумі 45 408,49 грн та судового збору у розмірі 2 270,00 грн. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 18 березня 2011 року між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Позивач всі зобов`язання, які були покладені на нього згідно істотних умов договору виконав в повному обсязі, а саме видав кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого станом на 13 грудня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 60 804,14 грн, яка складається з наступного: 45 408,49 грн - заборгованість за тілом кредиту; 15 395,65 грн - заборгованість за відсотками. Посилаючись на вищенаведене, позивач просив стягнути заборгованість за кредитом виключно в межах тілах кредиту, що складає 45 408,49 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року по даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 08 квітня 2021 року від представника відповідача через канцелярію суду надійшла заява, у якій останній просить застосувати строки позовної давність, які є підставою у відмові в позові. Своє прохання обґрунтовував тим, що позивач посилається на заборгованість за кредитним договором від 18 березня 2011 року, у той час як його довіритель за вказаним договором не сплачувала заборгованість жодного разу, відтак ще станом на 2011 рік позивачу достеменно було відомо, що його право порушене і відповідач не виконує вимог договору і не має наміру його виконувати. Таким чином, у позивача строк позовної давності щодо пред`явлення вимог про стягнення заборгованості закінчився у 2014 році, а позов пред`явлено лише у лютому 2021 року, тобто після спливу строку позовної давності. Окрім того, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог також з тих підстав, що позивачем не доведено факт укладення спірного договору належними та допустимими доказами, а додані Умови та Правила надання банківських послуг не підписані відповідачем. Надана позивачем виписка по рахунку відповідача, на його думку, не є належним доказом по справі, оскільки на ній не вказано відповідальну посадову особу, а також відсутні інші обов`язкові реквізити. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, у позовній заяві просив про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання 04.11.2021 не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, її представник надав заяву про розгляд справи без його участі, у якій також просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав, що вказані у відзиві. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між позивачем та відповідачем 18 березня 2011 року був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 18 березня 2011 року, укладеного між позивачем та відповідачем, вдається встановити, що відповідач протягом всього строку дії договору регулярно здійснювала платежі на погашення заборгованості, зокрема останній платіж проведено 31.07.2019 шляхом поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування, що підтверджується випискою по кредитному договору, достовірність якої не спростована відповідачем належними та допустимими доказами. Тому, враховуючи вищенаведене, доцільно зробити висновки щодо тверджень представника відповідача про застосування строків позовної давності, а саме, що станом на момент подачі позову, тобто 01 лютого 2021 року, не минув строк позовної давності. Отже, вказані представником відповідача доводи можна вважати такими, які не знайшли свого підтвердження у суді, а відтак у відмові в задоволенні позову з підстав пропуску строків позовної давності суд вважає необхідним відмовити. З матеріалів справи вбачається, що позивач всі зобов`язання, які були покладені на нього згідно істотних умов договору, виконав в повному обсязі, а саме видав кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Судом було встановлено, що відповідач неналежним чином виконувала свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого станом на 13 грудня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 60 804,14 грн, яка складається з наступного: 45 408,49 грн - заборгованість за тілом кредиту; 15 395,65 грн - заборгованість за відсотками. З урахуванням вищенаведеного суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 45 408,49 грн. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2 270,00 грн. Враховуючи вищенаведене, ст. 257, 261, 267, 526, 546, 549, 612, 1050 та 1054 ЦК України, ст. 61 Конституції України та

Outcome: approved