Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

позивач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що між позивачем та відповідачем, укладено договір № 26255501214800/02-ДК від 13 березня 2007 року, про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою. 22 березня 2007 року на підставі заяви на встановлення кредиту по рахунку фізичної особи з [PERSON] укладено Додатковий договір, відповідно до умов якого відповідачу відкрито кредитну лінію з лімітом кредиту у сумі 11000 грн. зі сплатою 24% річних за користування кредитом. 07 березня 2013 року з відповідачем укладено Додатковий договір № 2, згідно умов якого сума кредитної лінії зменшена до 7700 грн. зі сплатою 25% річних за користування кредитом. Відповідач [PERSON] належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим у нього станом на 10 серпня 2018 року виникла заборгованість, загальна сума якої становить 11067,10 гривень, та включає в себе заборгованість за основним боргом - 5681,67 грн.; заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 820,16 грн.; заборгованість за розрахунково-касове обслуговування - 1,50 грн.; суму втрат від інфляції на суму простроченого кредиту - 3340,82 грн.; суму втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 565,46 грн.; розміру 3 відсотків річних на суму простроченого кредиту - 572,99 грн.; розміру 3 відсотків річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 84,50 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 гривень. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 січня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання по справі. В відкрите судове засідання представник позивача публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» не з'явився, в матеріалах справи є заява про розгляд справи у його відсутність, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився без поважних причин, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення інформації про дату, час та місце судового засідання на сторінці Добропільського міськрайонного суду Донецької області офіційного веб - порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі частини 3 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідач не з'явився без поважних причин. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомив, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13 березня 2007 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір № 26255501214800/02-ДК про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою. 22 березня 2007 року на підставі заяви на встановлення кредиту по рахунку фізичної особи з [PERSON] укладено Додатковий договір, відповідно до умов якого відповідачу відкрито кредитну лінію з лімітом кредиту у сумі 11000 грн. зі сплатою 24% річних за користування кредитом. 07 березня 2013 року з відповідачем укладено Додатковий договір № 2, згідно умов якого сума кредитної лінії зменшена до 7700 грн. зі сплатою 25% річних за користування кредитом. Відповідно до п. 3.3 Договору (в редакції Додаткового договору №2) [PERSON] зобов'язався щомісячно отримувати звіт (виписку) по рахунку та сплачувати за кредитом всі платежі на підставі звіту (виписки) по рахунку, не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним або на початку операційного дня, наступного за вихідним, святковим днем чи неробочим згідно з Договором. В разі порушення строку сплати платежів за Договором клієнт зобов'язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В результаті порушення відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань зі сплати кредиту станом на 10.08.2018 року у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 11067,10 гривень, яка складається із заборгованості за основним боргом - 5681,67 грн.; заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом - 820,16 грн.; заборгованості за розрахунково-касове обслуговування - 1,50 грн.; суми втрат від інфляції на суму простроченого кредиту - 3340,82 грн.; суми втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 565,46 грн.; розміру 3 відсотків річних на суму простроченого кредиту - 572,99 грн.; розміру 3 відсотків річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 84,50 грн. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. За кредитним договором (ст. 1054 ЦК України) банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Станом на момент розгляду даної справи докази виконання відповідачем зобов'язань з повернення кредиту та сплати процентів за його використання в матеріалах справи відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем встановленого у кредитному договорі строку повернення грошових коштів. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На підставі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом. Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 року № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання Зважаючи на викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 11067,10 грн., яка складається з: 5681,67 грн. - основного боргу; 820,16 грн. - заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом; 1,50 грн. - заборгованості за розрахунково-касове обслуговування; 3340,82 грн. - суми втрат від інфляції на суму простроченого кредиту; 565,46 грн. - суми втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів; 572,99 грн. - розміру 3 відсотків річних на суму простроченого кредиту; 84,50 грн. - розміру 3 відсотків річних на суму нарахованих та несплачених процентів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд,

Outcome: approved