Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Ппозивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 18 600 грн. боргу, 634 грн. - 3 % річних та 1 819 грн. інфляційних витрат. В обґрунтування цих вимог зазначає, що між нею та відповідачем було укладено договір оренди житла - квартири [ADDRESS] . Вони погодили, що орендна плата становитиме 3 000 грн. за місяць. Свій примірник вказаного договору позивач втратила. Водночас, на його виконання, відповідач проживала у вказаній квартирі з червня 2017 року до липня 2018 року. За цей період їй належало сплатити 19 500 грн. за оренду, з яких вона внесла лише 900 грн. Таким чином борг [PERSON] становить 18 600 грн., що підтверджується розпискою від 02 серпня 2018 року. На суму боргу [PERSON] нарахована три відсотки річних та інфляційні втрати. [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Дяків О.Я., подала відзив у якому проти задоволення позову заперечила. Зазначила, що розписка використовується у цивільно-правових відносинах для оформлення позики. Однак вона не отримувала в [PERSON] коштів у борг. Договір найму квартири, про яку веде мову позивач, між сторонами не укладався. Вона, тобто відповідач, справді проживала у цьому помешканні, однак лише з 04 квітня 2017 року до 01 вересня 2017 року. Ціна оренди становила 2 000 грн. в місяць, котрі вона справно платила. Відомості, викладені у розписках хоча і здійснені нею, однак під тиском позивача після смерті цивільного чоловіка відповідача та не відповідають дійсності. Також не підтверджуються і факти пошкодження майна позивача. У відповіді на відзив [PERSON] вказує, що у першому судовому засіданні відповідач визнала суму боргу і пояснила, що немає фінансової можливості її повернути. Позовні вимоги заявлені виключно в межах наявних розписок. Питання про стягнення іншої частини боргу не порушується у зв`язку з відсутністю доказів, котрі б її підтверджували . У запереченнях адвокат Дяків О.Я. вчергове зазначає, що між сторонами відсутні боргові зобов`язання, підтвердженням чого може вважатись боргові розписки, надані позичкою. Ніяких коштів, остання [PERSON] не передавала. Щодо визнання позову, то вказує, що відповідач заперечує проти його задоволення. У судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Войнарський А.Й. вказані вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач у судове засідання не з`явився, забезпечивши явку свого представника - Дяків О.Я. , котра проти задоволення позову заперечила з мотивів, викладених у відзиві та запереченнях. Заслухавши пояснення учасників, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини. Позивачу, на праві приватної власності, належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 29424435 від 24 березня 2011 року (далі Квартира). (а.с. 14) Позивач передала відповідачу Квартиру у найм. Ця обставина доказуванню не підлягає в силу частини 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), оскільки визнана сторонами та сумнівів щодо її достовірності або добровільності визнання у суду не виникає. Факт визнання відповідачем цього факту, відповідно до тієї ж частини 1 ст. 82 ЦПК України, встановлений судом з їх заяв по суті справи, а саме: позовної заяви та відзиву, де відповідач визнає факт оренди Квартири. 10 липня 2017 року [PERSON] склала в корись [PERSON] розписку у якій зазначила, що зобов`язується сплатити борг по «квартплаті» в сумі 11 000 грн. з квітня по липень 2017 року до 01 серпня 2017 року. (а.с. 16) 19 серпня 2017 року [PERSON] склала в корись [PERSON] розписку у якій зазначила, що її борг за «квартплату» і комунальні послуги становить 15 000 грн., котрі вона зобов`язується сплатити рівними частинами у вересні 2017 року. (а.с. 17) 25 серпня 2017 року [PERSON] звернулась до [PERSON] із заявою-проханням в якій просила надати їй право проживати у Квартирі п`ять днів, до 31 серпня 2017 року і провести «косметичний» ремонт. (а.с. 18-19) 30 серпня 2017 року [PERSON] вчергове склала в корись [PERSON] розписку в якій зазначено, що за п`ять місяців вона заборгувала за найм Квартири разом із комунальними послугами 17 500 грн. і зобов`язується їх повернути, шляхом сплати щомісячних платежів. Також вказано, що вона зобов`язується провести ряд ремонтних робіт. (а.с. 20-21) 09 вересня 2017 року [PERSON] знову склала в користь [PERSON] розписку де вказана, що, станом на 01 вересня 2017 року її борг за найм Квартири складає 18 000 грн. Також у цій розписці міститься зобов`язання [PERSON] провести ряд ремонтних робіт. (а.с. 22) 02 лютого 2018 року. [PERSON] скала в користь [PERSON] розписку де зазначила, що за оренду Квартири вона сплатила 900 грн. з того моменту як вона почала її винаймати із належних 19 500 грн. (а.с. 23) Надаючи оцінку вказаним обставинам справи, суд керується наступними нормами права та прийшов до таких висновків. Відповідно до вимог частини 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України) Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі статтями 77, 78, 79 та 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. Договір найму житла укладається у письмовій формі. Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. (частина 1 ст. 811, частина 1 ст. 812 ЦК України) Згідно з частинами 1, 3 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний: використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані; своєчасно вносити плату за житло; самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за користування житлом, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. (частини 1, 2 3 ст. 820 ЦК України) Відповідно до частини 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років. З огляду на викладені норми права, правовідносини у сфері найму (оренди) житла виникають на підставі письмового договору. Саме ним визначаються основні умови оренди, погоджені сторонами, зокрема щодо плати, строку найму, і.т.ін. Водночас, недотримання письмової форми не є підставою для визнання такого договору недійсним, згідно з частиною 1 ст. 218 ЦК України. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 цієї норми права, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Договору найму (оренди) Квартири, укладеного між позивачем та відповідачем судом не надано. Водночас, як уже встановлено судом та зазначено вище, між сторонами справді було досягнуто домовленості згідно яких позивач передала відповідачу у найм Квартиру. Однак, кожна із сторін наводить різні умови, за яких така оренда мала здійснюватись. До прикладу, якщо позивач вказує, що орендна плата складала 3 000 грн. на місяць, то відповідач зазначає, що вона становила 2 000 грн. Також існує спір щодо терміну дії оренди, розміру фактично сплачених коштів в рахунок орендної плати та заборгованості, обсягу зобов`язань. На підтвердження того, яких саме домовленостей було досягнуто між позивачем та відповідачем, суду не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів. Через призму викладених суджень, суд сприймає критично розписки та заяву, надані позивачем. З них неможливо встановити, обставин, котрі входять до предмету доказування, а саме: суми орендної плати; періодичності її внесення; конкретних обов`язків орендаря та орендодавця, як то проведення ремонту об`єкту оренди, додаткової сплати комунальних платежів, і.т.ін. Надаючи такі розписки та заяву, позивач просить суд взяти до уваги розмір заборгованості за сплату оренди Квартири, яку, на її думку, визнала відповідач про що і видала вказані письмові документи. Натомість відповідач заперечує факт наявності боргу за договором оренди Квартири. Вказує, що розписки нею написані під тиском позивача. З огляду на такі обставини справи, суд зобов`язаний перевірити як розмір боргу так і правильність його нарахування. Згідно розписки від 10 липня 2017 року борг відповідача складав 11 000 грн. Через місяць, у серпні 2017 року, він уже становив 15 000 грн. Таким чином, заборгованість за один місяць виросла на 4 000 грн., хоча позивач стверджує, що орендна плата становили 3 000 грн. на місяць. Суд, безперечно, звертає увагу на посилання у цій розписці щодо заборгованість за сплату комунальних послуг, однак доказів того, яким був їх розмір, станом на 19 серпня 2017 року, суду не надано. Така невідповідність прослідковується й у інших розписках. Так, у тому ж таки серпні 2017 року позивач знову склала розписку, однак у ній заборгованість уже складає 17 500 грн. за п`ять місяців, тобто по 3 500 грн. на місяць. У вересні 2017 року борг [PERSON] становив 18 000 грн. За сплином п`яти місяців відповідач заборгувала позивачу 19 500 грн. та 900 грн. сплатила. Таким чином, проаналізувавши вказані розписки, суд вважає, що вони є недостовірним доказом, адже внесені до них відомості є суперечливими, не послідовними та не узгоджуються з поясненням самої [PERSON] . При цьому позивач помилково вважає зазначені розписки такими, що свідчать про боргові зобов`язання відповідача, адже, згідно із частиною 2 ст. 1047 ЦК України, розписка позичальника посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей та може буди представлена на підтвердження укладення договору позики та його умов. Сторони визнали, що між ними не укладався договір позики; позивач не передавала відповідачу коштів, про які йде мова у розписках. З огляду на це, та, враховуючи істинний характер правовідносин, котрі виникли між сторонами, а саме, у сфері найму (оренди) житла, вказані розписки слід розцінювати, як письмові докази, котрими, відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України, може бути доведено факту вчинення правочину або окремих його частин. Однак і таких фактів вони не доводять з наведених вище міркувань. Інших належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, котрі підтверджували б позовні вимоги в частині розміру заборгованості відповідача за оренду Квартири, позивачем не надано. Відповідно до частини 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зважаючи на вказану норму права, наслідком не доведення позивачем своїх вимог є відмова у задоволенні позову.

Outcome: dismissed