Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач Фізична особа-підприємець [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що відповідно до договору оренди приміщення №01/07/11 від 01 липня 2011 року, укладеного між позивачем ФОП [PERSON] та відповідачем [PERSON] (п.п.1.1-1.2), ФОП [PERSON] (орендодавець) зобов`язалась передати [PERSON] (орендар) в строкове платне користування об`єкт, що є частиною складського приміщення (літ.З), загальною площею 92 м.кв., за адресою: [ADDRESS] , зі сплатою за користування майном в розмірі 1656,00 грн. за місяць. Зобов`язання зі сплати за користування майном відповідачем належним чином не виконувались, у зв`язку із чим Фізична особа-підприємець [PERSON] змушена була звертатись до суду із позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Херсонського міського суду у справі №668/13997/15-ц від 27.10.2016 року позов було задоволено, вирішено: стягнути з [PERSON] на користь фізичної особи підприємця [PERSON] заборгованість за договором оренди від 01.07.2011 року №01/07/11, 3% річних, інфляційні втрати в сумі 37506 грн. 18 коп.; стягнути з [PERSON] на користь фізичної особи підприємця [PERSON] заборгованість за використану електричну енергію, 3% річних, інфляційні втрати в сумі 19808 грн. 10 коп., та судові витрати. Проте, до теперішнього часу рішення суду не виконано, заборгованість не сплачена, виконавче провадження було закрито, а виконавчий лист було повернуто стягувачу згідно постанови Суворовського РВ ДВС у м.Херсоні від 30.06.2020 р. на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку із відсутністю майна на яке можливо звернути стягнення. Позивач вважає, що у зв`язку із постановленням рішення судом про стягнення заборгованості та внаслідок невиконання такого рішення правовідносини за договором оренди не припинились, зокрема в частині застосування штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язання. Відтак, на підставі ст.625 ЦК України, позивач просила стягнути три відсотки річних нарахованих на суму заборгованості з орендної плати у розмірі 24529,00 грн. за період з 27.10.2016 року по 09.12.2020 року в сумі 3031,95 грн. та інфляційні втрати за той же період в сумі 10015,53 грн.; стягнути три відсотки річних нарахованих на суму заборгованості з відшкодування за спожиту електричну енергію у розмірі 12954,48 грн.за період з 27.10.2016 року по 09.12.2020 в сумі 1601,26 грн. та інфляційні втрати за той же період в сумі 5289,49 грн., що разом складає 19938,23 грн. та судові витрати, які складаються з сплаченого судового збору в сумі 840,80 грн. та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. Ухвалою суду від 18.01.2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 02.07.2021 року здійснено перехід розгляду справи зі спрощеного позовного провадження без виклику у спрощене позовне провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 01.12.2021 року ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Надали згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за адресою місця реєстрації відповідача та розміщення оголошення про виклик відповідача до суду на офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору оренди приміщення №01/07/11 від 01 липня 2011 року, укладеного між позивачем ФОП [PERSON] та відповідачем [PERSON] (п. п. 1.1-1.2), ФОП [PERSON] (орендодавець) зобов`язалась передати [PERSON] (орендар) в строкове платне користування об`єкт, що є частиною складського приміщення (літ.З), загальною площею 92 м.кв., за адресою: [ADDRESS] , сторони домовились, що орендар проводить поточний ремонт та може брати участь у проведенні орендодавцем капітального ремонту, витрати на ремонт можуть зараховуватись орендодавцем, як орендна плата. Строк орендного користування складає 1 рік з моменту прийняття об`єкта, що орендується, за актом приймання-передачі. Якщо жодна сторона до закінчення строку дії договору не заявить про намір його розірвати, договір може бути пролонговано на встановлений сторонами строк (п.п.4.1, 4.2 договору оренди). Відповідно до умов договору орендна плата складає 1656,00 грн. за місяць. Сплачується в готівковому або безготівковому порядку орендодавцю наперед не пізніше 05 числа кожного місяця (п.п.5.1, 5.2 договору оренди). Комунальні платежі сплачуються згідно наданих рахунків орендодавця (п. 7.1). Договір підписаний особисто відповідачем [PERSON] . За актом приймання-передачі майна в оренду від 01 липня 2011 року орендодавець передав, а орендар прийняв майно за вищевказаним договором. Згідно акту прийому-передачі від 26.02.2015 року орендар передав, а орендодавець прийняв майно за договором оренди від 01.07.2011 року. Таким чином, сума боргу відповідача перед позивачем за орендну плату, за період з моменту укладання договору оренди (01.07.2011 року) до моменту фактичного припинення дії (26.02.2016 року) складає 24529,00 грн. (43 місяці*1656,00 грн. - 46679,00 грн). Заборгованість відповідача перед позивачем за використану електричну енергію за період з 01.07.2011 року до 26.02.2016 року складає 12954,48 грн. Також судом стягнуто 3 % річних за період з 26.02.2016 р. до 27.10.2016 р. та інфляційні втрати за період з 26.02.2015 року по вересень 2016 року, нараховані на встановлені суми заборгованості. Вказані обставини встановлено рішенням Херсонського міського суду у справі №668/13997/15-ц від 27.10.2016 року, отже відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають окремому доведенню при розгляді цієї справи. З постанови Суворовського РВ ДВС у м.Херсоні від 30.06.2020 року вбачається, що виконавче провадження з виконання рішенням Херсонського міського суду у справі №668/13997/15-ц від 27.10.2016року було закрито, а виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку із відсутністю майна на яке можливо звернути стягнення. Відміток щодо часткового виконання судового рішення у виконавчих документах не виявлено. Отже, суд виходить з того що боржником заборгованість не сплачена, а позивач звернувся до суду із позовом про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 27.10.2016 року по 09.12.2020 року, тобто за період часу після постановлення рішення Херсонського міського суду у справі №668/13997/15-ц від 27.10.2016 року, що виключає повторне стягнення однієї і тієї ж суми заборгованості. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Також, у Постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження №12-302гс18). ВП ВС дійшла висновку, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. З огляду на викладене вимоги позивача є обґрунтованими і доведеними, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 19938,23 грн. Крім того, відповідно до\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Підстави понесених витрат на правничу допомогу та їх розмір підтверджено договором №2711-1 про надання правової допомоги від 27.11.2020 року. Згідно п.4.2. договору вартість правничої допомоги за супровід справи (представництво) у суді першої інстанції визначено у фіксованому розмірі та складає 5000,00грн. Згідно зі\~ст.141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Тому, судові витрати позивача, які складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. та сплаченого при поданні позовної заяви судового збору у розмірі 840,80 грн., а всього 5840,80 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved