Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство «ВІ ЕС БАНК», 06 лютого 2015 року звернулося до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачів солідарно на їх користь заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом, пеню за прострочення виконання зобов'язання в сумі 30577,43 долари США, а також судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3654 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до умов кредитного договору № 68/44 від 04 червня 2008 року, укладеному між [PERSON] та ПАТ «ВІ ЕС БАНК», відповідачу позивачем був наданий кредит у розмірі 65000 доларів США із строком користування по 03 червня 2021 року. Сторони домовилися, що відповідач сплачує процентну винагороду (проценти) щомісячно, в розмірі 12,5 % річних за користування кредитом. В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 68/44 від 04.06.2008 року, з [PERSON] було укладено договір поруки № 68/44 від 04.06.2008 року. Позивач повністю виконав умови кредитного договору, а саме надав кредитні кошти відповідачу. Відповідачем не виконуються належним чином зобов'язання. Станом на день звернення до суду відповідач має прострочену заборгованість в розмірі 30577,43 доларів США, яка складається з 29117,40 доларів заборгованості за кредитом, 1458,27 доларів США заборгованості по відсотках та 1,76 доларів США-пеня. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав письмову заяву з проханням справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник Відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги щодо стягнення достроково усієї суми заборгованості не визнав. Пояснив, що дійсно відповідач [PERSON] мав прострочену заборгованість за кредитом, однак після отримання претензії від банку, він у встановлений законодавством термін заборгованість погасив, і надалі продовжує виплачувати кредит. Тому вважає, що банк передчасно звернувся до суду про дострокове стягнення кредиту. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала до суду письмову заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги не визнала. Заслухавши сторони, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 04 червня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Ві [PERSON]» та [PERSON] було укладено кредитний договір за № 68/44, відповідно до якого [PERSON] надав Позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 65000 доларів США. Термін користування кредитом - з 04 червня 2008 року по 03 червня 2021 року (а.с.7-8). Відповідно до п. 1.4 кредитного договору, кредит надається Позичальнику для споживчих потреб. Відповідно до п. 1.3. кредитного договору, за користування кредитом позичальнику сплачує: проценту винагороду щомісячно, в розмірі 12,5% річних за користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, виконання зобовязань забезпечується іпотекою житлового будинку загальною площею 79,9 кв.м., який знаходиться за адресою:м. Коломия, вул. Весняна, 9 згідно з договором іпотеки та порукою [PERSON] згідно з договором поруки. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки. Статтею 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі №1-26/2011 року за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг)», встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року N 1023-XIIз наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитор надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: затримання сплати частини кредиту та\\або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Разом з тим, судом, в межах даного спору, встановлено, що дійсно мало місце неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань за кредитним договором, однак на час розгляду справи в суді, відповідачем погашена прострочена заборгованість по кредитному договору, відповідач продовжує виконувати умови кредитного договору, та здійснює поточні платежі по кредитному договору, згідно встановленого графіку платежів, що є додатком до кредитного договору, що наданими відповідачем квитанціями та наданими позивачем виписками про рух коштів по рахунку (а.с.138-140), тому вимоги позивача про наявність підстав для дострокового стягнення грошових коштів по кредитному договору суд вважає передчасним, за відсутності належних доказів, які підтверджують відмову відповідача від виконання договірних зобов'язань. Крім того, про передчасність вимог позивача свідчить наступне. Судом встановлено, що згідно повідомлення-вимоги від 12.12.2014 року № 09-3/26975 кредитодавець вимагав дострокового повернення кредиту протягом 30 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше 45 календарних днів з дня направлення банком цього повідомлення, оскільки позичальник допустив прострочену заборгованість по процентах на суму 1473,96 доларів США. Вказану вимогу відповідач отримав 23.12.2014 року. Згідно абз. 6 ч.10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що у випадку якщо споживчий кредит забезпечений іпотекою позичальник має 60 календарних днів на виконання вимоги кредитодавця. Тобто, кінцевим днем сплати простроченої заборгованості відповідача є 23 лютого 2015 року. Згідно платіжного повідомлення від 17.02.2015 року (а.с.149) [PERSON] було сплачено в касу банку 10500 доларів США, тобто прострочена заборгованість була сплачена до закінчення 60-ти денного строку, який встановлено в ст.. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Позивач ж звернувся до суду 06 лютого 2015 року. Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed