Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач ТОВ «Акмангіт» звернулось до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування. В обґрунтування викладених позовних вимог позивач зазначив, що ТОВ «Акмангіт» на праві власності належить комплекс нежитлових будівель та споруд база відпочинку « [INFO] », яка розташована за адресою: [ADDRESS] №400-V-XIII від 12.12.2008 року товариству з обмеженою відповідальністю «Акмангіт» було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 1380 кв.м в довгострокову оренду строком на 49 років із земель рекреаційного призначення на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області для розміщення, експлуатація та обслуговування бази відпочинку « [INFO] ». Рішенням Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області №299-VI-XV від 18.10.2012 року ТОВ «Акмангіт» було надано дозвіл на виготовлення проекту проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років для розміщення туристичного готельного комплексу площею 0,9203 га. Рішенням Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області №312-VII-XXIV від 26.01.2018 року ТОВ «Акмангіт» було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,9203 га в довгострокову оренду строком на 49 років для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення: для розміщення, експлуатації та обслуговування бази відпочинку « [INFO] », за адресою [ADDRESS] . Крім того, 01.01.2018 року між Приморською сільською радаю Кілійського району Одеської області та ТОВ «Акмангіт» було укладено попередній договір резервування земельної ділянки №05. Даний договір було укладено до 31.12.2020 року на період здійснення позивачем землевпорядних робіт та отримання правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку. В свою чергу, 06.03.2018 року Приморською сільською радою Кілійського району Одеської області було прийнято рішення №330-VII-XXV «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва на території с. Приморське Кілійського району Одеської області». Рішенням Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області №498-VII-XXXV від 06.02.2019 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва на території с. Приморське Кілійського району Одеської області та передано у власність земельні ділянки у власність [PERSON] та [PERSON] . Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 11.02.2019 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 5122383000:02:001:1667), а 14.03.2019 року за [PERSON] (кадастровий номер 5122383000:02:001:1684), для індивідуального дачного будівництва, яка розташована на території с. Приморське Кілійського району Одеської області. Вищезгадані земельні ділянки, щодо яких третіми особами було оформлено право власності за територіальними межами збігаються із земельною ділянкою, яка надана ТОВ Акмангіт Приморською сільською радою Кілійського району Одеської області у користування, яка розташована на території с. Приморське Кілійського району Одеської області. Отже, позивач вважає, що сільською радою при ухваленні рішення №498-VІІ ХХХV від 06.02.2019 року було порушено Законодавство України, право позивача на законне, обгрунтоване вирішення питання щодо затвердження її проекту землеустрою, крім того, визнання осіб, які отримали право на спірну земельну ділянку відбулося з порушенням встановленого законом порядку. Ухвалою від 07 листопада 2019 року було відкрито провадження у справі, про що повідомлено сторони. 13.01.2020 року на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області, відповідно до яких просить суд у задоволенні позовних вимог ТОВ Акмангіт відмовити у повному обсязі, так як ТОВ Акмангіт не є власником та користувачем спірної земельної ділянки площею 0,9203 га. Крім того, надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку, навіть з цим, позивач з 2006 року не вчинив жодних дій щодо оформлення права оренди на земельну ділянку. 20.07.2020 року до канцелярії суду надішли додаткові пояснення до позовної заяви від позивача, згідно яких просить суд врахувати обставини, встановлені П`ятим апеляційним адміністративним судом у справі 420/1603/19 при розгляді справи 502/1977/19. Ухвалою від 05 серпня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 02.10.2020 року до канцелярії суду надішли пояснення від представника третьої особи, [PERSON] , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, [PERSON] , в якій зазначено, що позивач ТОВ Акмангіт не є власником та користувачем спірної земельної ділянки площею 0,9203 га. Більш того, попередній власник будівель також не був власником та користувачем цієї спірної земельної ділянки. Також [PERSON] вказує, що межі земельної ділянки за кадастровим номером 5122383000:02:001:1684 були погоджені у відповідності до вимог ст. 198 ЗК України. Окрім цього, непогодження меж земельної ділянки саме по собі не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передання земельної ділянки у власність. 06.10.2020 року на електронну адресу суду надійшли зауваження на пояснення відповідача та третьої особи. Так, представник позивача зазначає, що права позивача щодо спірної ділянки виникають із факту існування у нього права власності на об`єкт нерухомості, розташованій на вказаній земельній ділянці. Численні зміни відповідачем, Приморською сільською радою Кілійського району Одеської області, вихідних умов для проектування (зокрема, розміру земельної ділянки) і врешті, незаконний поділ спірної земельної ділянки об`єктивно впливалі і впливають на можливості позивача виготовити і погодити проект землеустрою у межах розумних строків та об`ємів. Крім того, відповідач фактично поділив та змінив межі і цільове призначення частини земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно позивача. Представник позивача [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, оскільки вважає, що рішенням Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області №498-VII-XXXV від 06.02.2019 року були порушені права ТОВ Акмангіт, тобто фактично скасоване рішення №312-VІІ-XXІV від 26.01.2018 року Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області про надання ТОВ Акмангіт дозвілу на розробку проекту землеустрю щодо відведення земельної ділянки площею 0,9203 га, оскільки передача частини земельної ділянки площею 0,200 га іншим особам унеможливлює подальше погодження земельної ділянки площею 0,9203 га. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак направив заяву, відповідно до якої у позові просить вімовити, та просить провести засідання без участі відповідача та представника. Третя особа [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, письмових клопотань не надав. Представник третьої особи, [PERSON] , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, [PERSON] , в судовому засіданні у задоволені позову просить відмовити, так як ТОВ «Акмангіт» після отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, жодних дій, спрямованих на розроблення проекту землеустрою не вчинив. Більш того, не подав до суду жодного доказу, який би свідчив про порушення його права, жодного графічного матеріалу, який би свідчив про наявність спільної межі або перебування спірної земельної ділянки в межах тої, яку він мав намір відвести жодного доказу який засвідчив би факт перетину земельних ділянок , місце розташування перетину, загальна площа перетину. Також оскаржуване рішення вичерпало свою дію після своєї реалізації. За таких обставин, позивач мав би залучити [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у справі співвідповідачами, оскільки земельна ділянка належна їм у різні періоди, як стверджує Позивач порушує його право на обґрунтоване вирішення питання щодо затвердження ним проекту землеустрою. Третя особа, [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, письмових клопотань не надала. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши надані письмові докази, судом достовірно встановлено: Відповідно до витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, виданий КП Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 22.10.2008 року, ТОВ Акмангіт є власником комплексу нежитлових будівель та споруд база відпочинку [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення суду по справі №17/211-07-8201 від 28.11.2007 року. Згідно рішення Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області №299-VІ-XV від 18.10.2012 року, ТОВ Акмангіт надано дозвіл на розроблення проекту землеустрю щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років для розміщення турістічного готельного комплексу площею 0,9203 га. Як зазначено у витягу з рішення Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області №312-VІІ-XXІV від 26.01.2018 року, ТОВ Акмангіт надано дозвіл на розробку проекту землеустрю щодо відведення земельної ділянки площею 0,9203 га в довгострокову оренду строком на 49 років для будівництва та обслуговування обєктів рекреаційного призначення: для розміщення, експлуатації та обслуговування бази відпочинку [INFO] . Відповідно до поперднього договору №05 резервування земельної ділянки від 01.01.2018 року, підписаний між ТОВ Акмангіт та Приморською сільською радою, даний договір укладено згідно рішення сесії Приморської сільської ради від 26.01.2018 року №306- VІІ-XXІV, укладений до 31.12.2020 року. Підставою для виготовлення проекту землеустрою по передачі земельної ділянки є рішення сесії Приморської сільської ради №299-VІ-XV від 18.10.2012 року. Згідно попереднього договору, орендодавець зобов`язується не надавати об`єкт оренди іншим юридичним та фізичним особам протягом дії цього договору. Як вбачається з рішення Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області №498-VII-XXXV від 06.02.2019 року, вирішено затвердити проекти землеустрю щодо відведення земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва, земельні ділянки площею 0,1000 га у власність гр. [PERSON] та [PERSON] . Захист прав на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування (п.г) ч. 3 ст. 152 ЗК України). Зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Отже, визнання незаконним чи протиправним відповідного рішення органу місцевого самоврядування та його скасування чи визнання недійсним повинно обґрунтовуватися в першу чергу дійсно існуючою суперечністю між змістом такого оспорюваного рішення та нормами чинного законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Окрім права власності на земельну ділянку виділяють наступні речові права: право оренди земельної ділянки (ст. 93 ЗК України), право постійного користування земельною ділянкою (ст. 92 ЗК України), право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (ч. 2 ст. 102 ЗК України), право корістування чужою земельною ділянкою для забудови (ч. 2 ст. 102 ЗК України), право земельного сервітуту (ст.98 ЗК України). Так, між позивачем та відповідачем був підписаний попердній договір №05 резервування земельної ділянки від 01.01.2018 року, проте він не підпадає під ознаки володіння або користування земельною ділянкою згідно Земельного кодексу України. Більш того, згідно ст. 182 ГК України, за попереднім договором суб`єкт господарювання в певний строк, але не пізніше ніж один рік із моменту укладання попереднього договору, зобов`язується укласти основний господарський договір на умовах, визначених попереднім договором. Однак, станом на 01.01.2019 року між сторонами не було підписано Договір оренди землі. Згідно ст. 50 Закону України Про землеустрій проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджується та затверджується в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки). Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року N376 затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. В даній інструції зазначено, що замовником є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до п. 3.12. Інструції, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Отже, судом встановлено, що позивач ТОВ Акмангіт не був власником або користувачем земельної ділянки площею 0,9203 га, а тому проекти землеустрою, затверджені рішенням Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області №498-VII-XXXV від 06.02.2019 року не повинні були узгоджуватися з позивачем. Крім того, у постанові від 30.05.2018 року у справі №826/5737/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що надання дозволу вповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відвення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі. Велика палата Верховного суду у своїй постанові від 29.09.2020 року, по справі 688/2908/16-ц з цього приводу висловилась наступним чином: Звертаючись до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зацікавлена особа звертається до власника земельної ділянки - держави або територіальної громади (в особі відповідного органу) з пропозицією про укладення в майбутньому договору оренди (предмет якого на цей час точно не визначений) та про проведення переговорів з цього приводу. У дозволі на виготовлення проєкту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись). Конкретизується ж земельна ділянка у проєкті землеустрою. Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проєкту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»). Отже, дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду в майбутньому. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Більш того, висновком Верховного суду у справі №463/3375/15-а від 27 березня 2018 року, встановлено, що підставою для відмови заявнику у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не може бути надання аналогічного дозволу іншому заявнику. Вимоги ст.ст. 116, 118 ЗК України вказають на те, що місцева рада не має права визначити пріоритетність того чи іншого заявника на стадїі надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на одну і ту ж саму земельну ділянку. Із цього слідує, що Рішення Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області №400-V-XІІІ від 12.12.2008 року, №299-VІ-XV від 18.10.2012 року, та №312-VІІ-XXІV від 26.01.2018 року, згідно яких ТОВ Акмангіт надавалися дозвіли на виготовлення проектів землеустрю щодо відведення земельної ділянки, не гарантували позивачу набуття права власності чи користування на земельну ділянку (земельні ділянки) у майбутньому. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Акмангіт, не підлягають задоволенню. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed