Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість з орендної плати за користуванням обладнанням в сумі 250,00 грн., відшкодувати вартість обладнання у розмірі 23 213,72 грн. та стягнути з відповідача неустойку за несвоєчасне повернення обладнання після закінчення терміну оренди у розмірі 13 500,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 28.02.2019 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Договір оренди № А00043912, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування обладнання, а відповідач зобов`язався прийняти обладнання та сплачувати позивачу орендну плату, а по закінченню терміну оренди повернути позивачу обладнання на умовах, визначених Договором. Так, в межах дії Договору оренди, 31.10.2019 року позивач надав відповідачу в оренду обладнання, а саме: пилосос у кількості 1 штука, зі шлангом та насадкою для м`якої меблі, строком на 1 добу, розмір оренди за добу 250,00 грн. Відповідач 31.10.2019 року здійснив оплату за оренду обладнання на суму 250,00 грн. за добу оренди та сплатив позивачу гарантійний платіж 3 000,00 грн. 14.11.2019 року відповідач у телефонній розмові повідомив позивачу, що орендоване обладнання втрачено та погодився відшкодувати вартість втраченого майна або надати аналогічне обладнання. Однак відповідачем не виконано умови Договору оренди, не відшкодовано вартість обладнання, проігноровано вимоги позивача, яким в свою чергу 26.01.2021 року направлено на адресу відповідача Лист-вимогу щодо сплати заборгованості за Договором оренди від 28.02.2019 року. Однак Лист-вимога від 26.01.2021 року повернувся на адресу позивача 11.02.2021 року. 09 березня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 09 березня 2021 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 року № 15-рп/2002 визначено, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежено законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Відповідно до чинного законодавства України досудове вирішення спорів не є обов`язковою стадією у розв`язанні правових конфліктів. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. Відповідно до статей 759, 760 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк . Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. (ст.ст. 761, 762 Цивільного кодексу України) Згідно статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Судом встановлено, що 28.02.2019 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладено Договір оренди № А00043912, відповідно до умов якого орендодавець передає, орендар приймає в тимчасове оплатне користування будівельне та інше обладнання, зазначене у Додатках до Договору, а орендар зобов`язується виплачувати орендодавцю орендну плату і, після закінчення терміну оренди, повернути йому зазначене обладнання. Орендна плата за користування обладнанням розраховується на підставі розцінок орендодавця з розрахунку за одну добу й вказується у відповідному Додатку до цього Договору(а.с. 5-6) Відповідно до п. 3.1, 3.3. Договору оренди, орендар проводить передоплату за оренду обладнання у розмірі 100% на підставі відповідного Додатку до Договору або рахунку, виставленого орендодавцем не пізніше дати передачі обладнання в оренду. Гарантійний платіж означає платіж по забезпеченню виконання орендарем зобов`язань за цим Договором та сплачується орендодавцеві не пізніше дати передачі обладнання в оренду Згідно п. 4.1., 4.4 Договору оренди, початок перебігу строку оренди кожної одиниці обладнання, зазначеного у відповідному Додатку до цього Договору, за який нараховується орендна плата, відраховується з дати передачі обладнання за Актом передачі обладнання в тимчасове користування. При намірі орендаря продовжити термін оренди останній зобов`язаний провести 100% передоплату за користування обладнанням понад раніше обумовленого сторонами терміну оренди за наступний погоджений сторонами термін оренди. Якщо до моменту закінчення обумовленого сторонами терміну оренди орендар не здійснив оплату наступного погодженого сторонами періоду оренди, обладнання повинне бути повернуте орендарем протягом двох днів з моменту закінчення оренди. Згідно п. 5.1, 5.4, 5.5. Договору оренди, підписання Акту передачі обладнання в тимчасове користування засвідчує факт передачі орендодавцем технічно справного обладнання; ознайомлення орендаря з усіма особливими властивостями роботи обладнання. Повернення обладнання засвідчується сторонами шляхом підписання Акту повернення обладнання з тимчасового користування. Орендар повинен повернути обладнання технічно справним, в такому ж стані, в якому отримав в оренду, з урахуванням його нормального зносу. Повернути обладнання орендодавцю за відповідним Актом передачі обладнання з тимчасового користування в комплектному і технічно справному стані після закінчення терміну оренди або протягом 2-х діб з моменту отримання вимоги орендодавця. (п. 6.2.8 Договору оренди) Відповідно до п. 7.2-7.5 Договору оренди, за прострочення повернення майна по закінченню терміну оренди, зазначеного в Акті передачі обладнання в тимчасове користування або в Додатку до Договору, орендар сплачує неустойку в розмірі подвійної орендної плати за користування обладнанням після закінчення терміну оренди за кожен день прострочення без обмеження терміну нарахування такої неустойки. За несвоєчасне внесення орендної плати у випадку продовження терміну оренди, орендар сплачує орендодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення без обмеження строку нарахування пені. Відповідальність за схоронність і технічний стан орендованого обладнання з моменту його одержання по Акту передачі обладнання в тимчасове користування й до його фактичного повернення несе орендар. Згідно Акту передачі обладнання у тимчасове користування, що є Додатком № 1 від 31 жовтня 2019 року до Договору оренди обладнання № А00043912 від 28 лютого 2019 року, [PERSON] отримав один пилосос «PUZZI 100 SUPER» (комплект6 шланг, насадка для м`якої мебелі), вартість оренди 250,00 грн.; вартість обладнання 23 213,72 грн.; час початку оренди - 31.10.2019 року по 01.11.2019 року; гарантійний платіж 3 000,00 грн.; мінімальний строк оренди 1 доба. (а.с. 7) Згідно Акту передачі обладнання у тимчасове користування від 31.10.2019 року та Прибуткового касового ордеру № 12 413 від 31.10.2019 року, [PERSON] оплатив на користь [PERSON] 3 250,00 грн. (а.с. 7, 8) 26.01.2021 року [PERSON] надіслано на адресу [PERSON] Лист-вимогу про сплату протягом семи діб з моменту отримання даного Листа заборгованості з орендної плати за користування обладнанням в сумі 250,00 грн., яка виникла на підстав Договору оренди № А00043912 від 28.02.2019 року; сплатити неустойку у розмірі подвійної орендної плати за несвоєчасне повернення обладнання у розмірі 6 500,00 грн.; та сплатити протягом двох днів з моменту отримання даного Листа в якості відшкодування вартість орендованого обладнання згідно Додатку № 1 від 31.10.2019 року до Договору оренди № А00043912 від 28.02.2019 року у розмірі 23 213,71 грн. (а.с. 9, 10) Відповідно до статті 772 Цивільного кодексу України, наймач, який затримав повернення речі наймодавцеві, несе ризик її випадкового знищення або випадкового пошкодження. Відповідно до частин першої, другої статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом поверненням об`єкту договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі. У разі невиконання обов`язку, передбаченого частиною першою статті 785 ЦК України, цивільним законодавством визначена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди. Таким чином, право на стягнення неустойки, встановленої частиною другою статті 785 ЦК України, пов`язується з простроченням орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого майна за актом приймання-передачі. За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Разом з тим, вимогами ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України. Така неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України. (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 924/80/19) Як убачається з матеріалів справи, предмет спору ставлять вимоги позивача про стягнення з орендаря відповідача [PERSON] на його користь заборгованості з орендної плати за користуванням обладнанням в сумі 250,00 грн., відшкодування вартості обладнання у розмірі 23 213,72 грн. та стягнення з відповідача неустойки за несвоєчасне повернення обладнання після закінчення терміну оренди у розмірі 13 500,00 грн. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності,

Outcome: approved