Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач, який діє в інтересах неповнолітньої, звернувся до суду з позовом, який уточнив в ході слухання справи, до відповідача, в якому просить суд визнати неповнолітню [PERSON], [INFO], спадкоємцем за правом представлення після смерті [PERSON], [PERSON], визначити обовязкову частку неповнолітньої [PERSON] у спадщині після смерті [PERSON] та [PERSON], визнати право власності на обовязкові частки спадкового майна, визначені судом, за неповнолітньою [PERSON], стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що батько неповнолітньої [PERSON] [PERSON]? який за життя був непрацездатним (інвалідом другої групи), в звязку з чим мав би право на обовязкову частку у спадщині в порядку ст. 1241 ЦК України, якщо був би живий на час смерті своїх батьків, помер 14.03.2009 р. Після смерті батьків (08.04.2012 р. матері - [PERSON], 02.04.2014 р. батька [PERSON]), які своїми заповітами позбавили його права на спадкування, оскільки на час їх смерті батька неповнолітньої, що мав би право на обовязкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповітів, не було в живих, то, позивач вважає, що на його обовязкову частку у спадщині, має право його неповнолітня донька [PERSON], яку і просить визнати спадкоємцем за правом «представництва» після смерті баби [PERSON]П й діда [PERSON], визначити її обовязкову частку у спадщині, а також визнати за нею право власності на частку спадкового майна у розмірі, визначеному судом. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена судом у відповідності до вимог ч.5 ст. 76 ЦПК України. Представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, що викладений в уточненій позовній заяві від 26.05.2015 р., пояснила, що нотаріусом було фактично відмовлено в визнанні права неповнолітньої на спадщину, але, оскільки відмови у вчиненні нотаріальної дії позивач не отримала, то вирішила звернутися до суду за захистом права неповнолітньої. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом у відповідності до вимог ч.5 ст. 76 ЦПК України. Представник відповідача адвокат [PERSON] проти позову заперечує, вважає, що право неповнолітньої його довірителем, що прийняв спадщину за заповітом, звернувшись з заявою про прийняття спадщини, не порушувалось, оскільки їй таке право не належить. Треті особи приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], Пята Запорізька державна нотаріальна контора, відділ по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради у судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по цивільній справі та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). З копії свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] помер 14.03.2009 року (а.с.14)., за життя по час смерті отримував пенсію по інвалідності 2 групи загального захворювання, що підтверджується довідкою управління в Шевченківському районі Пенсійного фонду України (а.с.29). [PERSON] померла 08.04.2012 року (а.с.15). Згідно заповіту від 31.10.2009 року вона заповіла усе своє майно чоловікові [PERSON], а, у разі його смерті раніше за неї, синові [PERSON] (а.с. 103). Після її смерті відкрилась спадщина на частину квартири [ADDRESS], акції, грошові внески з відсотками, яку прийняв спадкоємець за заповітом чоловік померлої [PERSON], звернувшись 03.10.2012 р. з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 97). На час її смерті живих спадкоємців, що мали право на обовязкову частку в спадщині, не було. Позивач, діючи в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON], також звернулась 15.12..2014 р. до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі, за законом по праву представлення (а.с.110), листом приватного нотаріуса [PERSON] від 24.12.2014 р. їй розяснено, що її донька не входить в коло осіб, що мають право на обовязкову частку в спадщині (а.с.125). [PERSON] помер 02.04.2014 року (а.с.16). Згідно заповіту від 31.10.2009 року, яким було скасовано дію заповіту від 30.05.2009року, він заповів усе його майно дружині [PERSON], а у разі її смерті раніше за нього синові [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на частину квартири [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], земельну ділянку на території Малокатеринівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Спадкоємець за заповітом [PERSON] відповідач по справі від прийняття спадщини не відмовився, звернувся до нотаріальної контори з заявою про її прийняття у встановлений законом строк 30.09.2014 р. (а.с. 73). На час смерті спадкодавця [PERSON] живих спадкоємців, що мали право на обовязкову частку в спадщині, не було. Позивач, діючи в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON], також звернулась 17.07.2014 р. до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті дідуся, за законом по праву представлення (а.с.55), листом державного нотаріуса [PERSON] від 30.12.2014 р. їй розяснено про відсутність права доньки на спадкування за законом (а.с.88). Всі встановлені судом фактичні обставини підтверджуються перевіреними доказами, не оспорюються та визнаються сторонами. На підставі встановлених обставин суд приходить до висновку, що право онуки на спадкування обовязкової частки в спадщині після смерті діда й баби в порядку представлення свого померлого на час відкриття спадщини батька, на захист якого позивач звернулася до суду, не належить неповнолітній її доньці, і, як наслідок, не може бути захищене судом, а разом з ним і похідні від нього позовні вимоги не можуть бути задоволені, виходячи з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки спадкодавця спадкують за правом представлення ту частку спадщини, яка належала за законом їхнім батькам, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкування після смерті діда й баби особи, права якої захищаються позивачем, відбулось не за законом, а за заповітами, а заповітами дід і баба позбавили права на спадщину батька неповнолітньої [PERSON] [PERSON], що помер раніше за спадкодавців, отже, на час відкриття спадщини не мав в звязку зі смертю права на обовязкову частку, оскільки це право носить особистий характер та не може передаватися в порядку спадкування за правом представлення наступним спадкоємцям. Зазначений висновок суду зроблений на підставі аналізу наступних норм права: ч. 1 ст. 1241 ЦК України визначено вичерпний перелік осіб, яким належить право на обовязкову частку в спадщині незалежно від змісту заповіту, а не обовязок її прийняття. Згідно з положеннями ЦК України спадкоємці можуть прийняти спадщину або не приймати її, прийняття спадщини є правом спадкоємця, а не його обовязком, підтвердження цьому міститься в ст. 1270 ЦК України, яка передбачає право спадкоємця на відмову від спадщини, яким могла би скористатися та особа, зазначена в переліку ч. 1 ст. 1241 ЦК України, якщо б була жива на час відкриття спадщини ([PERSON]В.). Статтею 1274 ЦК України передбачене право спадкоємців за законом або за заповітом відмовитись від прийняття спадщини на користь перелічених в ній осіб, але ЦК України не передбачено адресної, тобто на користь іншої особи, відмови від права на спадкування обовязкової частки, що підтверджує висновки суду про те що право на обовязкову частку носить особистий характер, належить виключно особам, зазначеним в законі. Це підтверджується і п. 5.9 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідно до якого право на обовязкову частку має особистий характер та не може переходити до інших спадкоємців. Крім того, на підтвердження такого висновку свідчить виключення можливості визначення після смерті людини такої невід'ємної від її особистості ознаки, як непрацездатність в звязку з інвалідністю, що пов'язується зі станом здоров'я особи і встановлюється на певний термін дії, або пожиттєво (тобто поки людина жива), чим і зумовлене право цієї особи на обовязкову частку у спадщині цієї особи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed