Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]», звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача [PERSON] 53039,45 грн. заборгованості за договором банківського обслуговування № BLaЖГА00028124 від 18.04.2011 року. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 25-26, 38-39, 52, 56, 75-76, 91, 97, 108, 114, 129). Відповідач у судовому засіданні позов визнала в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 6067,12 грн. та за відсотками 2548,92 грн. Також подала до суду заперечення (а.с. 27-30), в яких просила застосувати строки позовної давності. Свої заперечення [PERSON] мотивує тим, що позивачем не доведено факту досудового врегулювання спору, відсутні будь-які листи або зворотні повідомлення щодо направлення поштової кореспонденції на адресу відповідача з метою необхідності погашення заборгованості, яка утворилася внаслідок порушення зобовязання за кредитним договором. Таким чином, позивачем передчасно подано позовні заяву, без дотримання вимог законодавства щодо необхідності досудового врегулювання спору. Порушення графіку погашення заборгованості за кредитним договором виникло внаслідок фінансової кризи, [PERSON] також було звільнено з роботи, вказані обставини негативним чином вплинули на матеріальне становище останньої. В свою чергу кредитний договір було укладено до існування зазначених обставин. Стягнення пені та сплати штрафних санкцій в розмірі якому просить позивач спричинить вкрай важке матеріальне становище відповідача. Також встановлення в договорі пені та штрафних санкцій в розмірі, що перевищує суму кредиту в 4 рази суперечить засадам рівності та принципам справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства. Тому, [PERSON] з розрахунком заборгованості за кредитним договором не згодна. Враховуючи матеріальне становище відповідача, остання вважає, що відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшено. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 18.04.2011 р. був укладений договір банківського обслуговування № BLaЖГА00028124 між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON], за яким кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 10000,00 грн. до 18.04.2014 року під 15% річних, зі сплатою комісії за управління кредитом в розмірі 1,75% від суми кредиту (а.с. 57-64). Кредитні кошти надано Позичальнику у відповідності до умов Кредитного договору, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказуванню. Кредит надається позивальнику на поточні потреби (п. 1.6. Загальної частини договору). Відповідно до п. 2.4.2. Загальної частини договору проценти та комісію за управління кредитом позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення частини кредиту відповідно до платежів, передбачених у Графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у Додатку № 1 цього Договору (а.с. 65-66). Пунктом 2.5. Загальної частини договору встановлений порядок виконання боргових зобовязань позичальника перед банком. Так, щомісячний платіж, передбачений Графіком, складається із строкової частини кредиту та строкових процентів. Платежі є антуїтетними: регулярні рівні щомісячні платежі, що направляються на погашення кредиту , а саме, основного боргу і процентів, що розраховуються таким чином, що в кінці строку договору за умови належного виконання зобовязань позичальником заборгованість повністю погашається. Розмір останнього платежу може коригуватися і буде дорівнювати сумі фактичної заборгованості за кредитом, процентами, комісіями та штрафними санкціями, що залишаються після сплати позичальником всіх попередніх платежів за цим договором. Позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк», вказаний в п. 6 Спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в Графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Як визначено ст. ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У порушення умов Договору, [PERSON], свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 07.08.2015 року має заборгованість за кредитом 6067,12 грн., за відсотками 2548,92 грн. та за комісією за управління кредитом 3232,28 грн. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязань, або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеннях змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від нього або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Аналізуючи обставини встановлені по справі та враховуючи вищезазначені норми матеріального права, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, суд дійшов висновку, що оскільки позичальником неналежно виконуються умов договору, у банка, у відповідності до положень цивільного законодавства України та умов кредитного договору, виникло право вимоги повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами. Проте, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Встановивши в кредитному договорі (п. 1.6. Загальної частини договору) сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються [PERSON], чим порушив вимоги чинного законодавства України. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16. В звязку з чим, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості по кредиту, відсоткам та комісії частково, а саме: відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] комісії за управління кредитом в сумі 3232,28 грн. Щодо вимоги про стягнення штрафних санкцій в розмірі 41191,13 грн., то дана вимога задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 4.1. Загальної частини договору, якщо повне або часткове невиконання Стороною умов цього Договору спричинило іншій Стороні збитки, винна Сторона відшкодовує їх протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту одержання письмової вимоги від Сторони, якій такі збитки завдано. Відшкодування заподіяних збитків не звільняє винну Сторону від обов'язку з виконання зобов'язань, передбачених цим Договором, в повному обсязі. Згідно п. 4.2. Загальної частини договору, у випадку невиконання Позичальником обов'язку, передбаченого п.3.3.3 Загальної частини Договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов'язань за Договором перевищило 60 (шістдесят) календарних днів, [PERSON] має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку штраф у розмірі, зазначеному в п. 8 Спеціальної частини Договору. У випадку прострочення Позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за Графіком, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань (а саме неповерненої чергової частини Кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління Кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п.9 Спеціальної частини Договору. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення Позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого цим Договором, а якщо така дата порушення припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем, та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобов'язань (п. 4.3. Загальної частини договору). За умовами п. 4.4. Загальної частини договору, застосування або незастосування пунктів цього Договору, якими встановлюються порядок нарахування та розміри неустойки (штраф, пеня) за невиконання та/або неналежне виконання Позичальником умов Договору, є правом Банку. Позичальник зобов'язаний сплатити нараховану йому на умовах цього Договору суму штрафів на першу письмову вимогу Банку за реквізитами, що будуть зазначені в такій вимозі. Наведене свідчить про те, що умовами укладеного між сторонами кредитного договору встановлено два види відповідальності за неналежне виконання позичальником умов договору: сплата штрафу та сплата пені, порядок нарахування яких є абсолютно різним, та їх застосування чи не застосування згідно п. 4.4 договору є правом банку та застосовується за певних умов. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № BLaЖГА00028124 від 18.04.2011 року вбачається, що позивачем нараховано [PERSON] плату за пропуск платежів в сумі 41191,13. При цьому позивачем не визначено пенею чи штрафом є вищевказана сума, що позбавляє суд перевірити правильність її нарахування. Також, не надано суду доказів направлення Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» [PERSON] письмової вимоги у відповідності до вимог п. 4.1. Загальної частини договору. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] штрафних санкцій в розмірі 41191,13 грн., за її недоведеністю. Крім того, відповідачем [PERSON] подано до суду заяву (а.с. 30) про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно кредитного договору визначено, що кредит надається позичальнику строком до 18.04.2014 року. Статтями 256 та 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 та ч. 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з положеннями ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, позивач до суду звернувся 11.08.2015 року, про що свідчить відмітка на поштовому конверті (а.с. 7 на звороті), тобто в межах строку позовної давності. За вказаного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

Outcome: partial