Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивач у вересні 2017 року звернулася до суду з даним позовом до відповідача Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпровської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вказуючи, що 22.12.2014 року КП «ЖЕП № 21» ДМР був виданий наказ про її звільнення у зв'язку із ліквідацією підприємства. 25.12.2013 року Дніпропетровською міською радою було прийнято рішення № 27/45 «Про проведення реорганізації комунальних житлово-комунальних підприємств», яким, зокрема, вирішено припинити діяльність КП «ЖЕП № 21» ДМР шляхом його приєднання до КП «ЖЕП № 53» ДМР та передання усіх його майнових прав та обов'язків. При звільненні відповідач не здійснив з нею повного розрахунку. Сума заборгованості по заробітній платі на момент звільнення складала 21758,99 грн. Відповідач частково погасив заборгованість по заробітній платі: 27.03.2015 року у розмірі 3704,00 грн., 14.04.2015 року у розмірі 5823,27 грн., 17.04.2015 року у розмірі 7042,05 грн., 27.08.2015 року у розмірі 4395,00 грн. Станом на 21.08.2017 року заборгованість по заробітній платі складає 792,44 грн. Згідно розрахункових листів за жовтень-листопад 2014 року її, позивача, середньоденна заробітна плата складає 251,35 грн. Позивач зазначила, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2015 року з КП «ЖЕП № 21» ДМР на її користь стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 25.12.2014 року по 08.09.2015 року в розмірі 43734,90 грн. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2015 року з відповідача на її користь стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 09.09.2015 року по 28.10.2015 року в розмірі 8797 грн. 25 коп. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2017 року з відповідача на її користь стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 29.10.2015 року по 07.04.2017 року в розмірі 1500 грн. 00 коп. На даний час заборгованість по заробітній платі в розмірі 792,44 грн. їй відповідачем не оплачена та рішення суду на даний час не виконані. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 10.04.2017 року по 21.08.2017 року у розмірі 22621,50 грн. (251 грн. х 90 днів) та по день ухвалення рішення по справі. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду заяви, в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Не заперечувала проти заочного розгляду справи на підставі наявних доказів ( а.с.24,29). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, на адресу суду повернулися конверти із рекомендованими повідомленнями із позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.27). Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. За таких обставин суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим за згодою позивача розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що наказом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 21» Дніпропетровської міської ради від 22.12.2014 року [PERSON] було звільнено з 24.12.2014 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із ліквідацією підприємства (а.с.5). Судом встановлено, що при звільненні позивача КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 21» ДМР повністю розрахунок не був проведений. Рішенням Дніпропетровської міської ради від 25.12.2013 року 27/45 «Про проведення реорганізації комунальних житлово-комунальних підприємств», вирішено припинити діяльність КП «ЖЕП № 21» ДМР шляхом його приєднання до КП «ЖЕП № 53» ДМР та передати усі майнові права та обов'язки ( а.с.15-17). Судом встановлено, що рішеннями Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 21» ДМР та Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпровської міської ради на користь позивача стягувався середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Так, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2015 року у справі № 202/3148/15-ц на користь [PERSON] з КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 21» ДМР стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 25.12.2014 року по 08.09.2015 року у розмірі 43734,90 грн. та моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. (а.с. 8-10). В ході розгляду справи встановлено, що при звільненні з [PERSON] не проведено повний розрахунок і заборгованість із заробітної плати складає 792,44 грн. Отже, КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 21» ДМР зобов'язано виплатити [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку. КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 21» ДМР перебуває у стані припинення. Відповідно до розпорядження Дніпропетровського міського голови від 20.02.2014 року №54-р створена комісія з припинення юридичної особи. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2015 року по справі №202/6250/15-ц з Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпровської міської ради на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 792,44 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 09.09.2015 року по 28.10.2015 року у розмірі 8797,25 грн., компенсацію у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 8502,61 грн. та на відшкодування моральної шкоди 500,00 грн. (а.с. 11-13). В ході розгляду справи встановлено, що КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 21» ДМР не розрахувалось із [PERSON] на час звільнення та мало заборгованість по заробітній платі у розмірі 792,44 грн. КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 21» ДМР перебуває в стані припинення. Головою комісії з припинення (ліквідатором) є [PERSON] Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2017 року по справі №202/2410/17 з Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпровської міської ради на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 1500 грн. за період з 29 жовтня 2015 року по 07 квітня 2017 року. За правилом ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За статтею 47 КЗпП роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 цього Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно враховувати розмір спірної суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інших обставин справи. Верховний Суд України в правовій позиції у справі № 6-113цс16 від 27 квітня 2016 року роз'яснив, що при розгляді справи про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно брати до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. В правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-788цс16 від 14 грудня 2016 року, також роз'яснено, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. При розмірі невиплаченого заробітку КП «ЖЕП № 21» ДМР - 792,44 грн. (середньоденний заробіток 251,35 грн.) позивач просить стягнути на її користь 22621,50 грн. за затримку розрахунку за період з 10 квітня 2017 року по 21 серпня 2017 року (251,35 х 90 роб. дня). Згідно рішень Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з відповідача Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпровської міської ради та КП «ЖЕП № 21» ДМР на користь позивача стягнуто 62534,76 грн., що більш ніж у 79 разів перевищує розмір невиплаченої суми. Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту,однак при дослідженні матеріалів справи не було виявлено жодних доказів в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, так позивачем крім рішень Індустріального районного суду не надано належних та допустимих доказів щодоліквідації КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 21», звернення її до голови ліквідаційної комісії, тому суд позбавлений можливості визначитися щодо обставин невиплати заборгованості по заробітній платі в розмірі 792,44 грн. та дій відповідача щодо її невиплати, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до усього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed