Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач у липні 2015 року звернулась до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.08.2007р. між сторонами зареєстровано шлюб, від якого вони мають неповнолітню дитину. З часом сімейні стосунки погіршились, подружжя втратило взаєморозуміння. В багатьох сімейних питаннях виникали сварки, які негативно впливали на неповнолітню дитину. Шлюбні відносини фактично припинено, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Ухвалою Ленінського районного суду від 12.08.2015р. призначено подружжю строк для примирення тривалістю два місяці. Позивач у судовому засіданні 12.10.2015р. позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти надання додаткового строку на примирення заперечувала. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив надати додатковий строк на примирення. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, який 11.08.2007р. зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 555 (а.с.3). Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України. Згідно з ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони не ведуть спільне господарство, шлюбні стосунки не підтримують. Шлюб існує лише формально, подальшого збереження сім`ї позивач не бажає. З огляду на те, що протягом визначеного судом строку подружжя не примирилось внаслідок небажання позивача відновлювати шлюбні відносини, а також враховуючи заперечення позивача проти надання додаткового строку на примирення, суд вважає примирення сторін неможливим, призначення додаткового строку на примирення безпідставним та необґрунтованим. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на положення ст.ст.111, 112 Сімейного кодексу України та на те, що фактично сімейні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим та суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved