Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

представника позивача [PERSON] адвокат Бочаров О.М. звернувся до суду з позовом до АТ «Перший Український міжнародний банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С.; приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні\~вимоги мотивує\~тим,\~що 17.11.2020\~приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Харою Н.С. був чинений виконавчий напис, який зареєстрований за № 37874, відповідно до якого стягнуто з позивача на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованість в розмірі 37\~707,59 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. від 08.12.2020 відкрито виконавче провадження № 63852921 за вказаним виконавчим написом. Позивач вважає, що вказаний вище виконавчий напис є таким, що не підлягає до виконання, оскільки нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача, не враховано невідповідність суми до стягнення за виконавчим написом суми дійсному розміру заборгованості. Враховуючи викладене вище, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 37874, вчинений 17.11.2020\~приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Харою Н.С. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.09.2021 провадження у справі відкрито та визначено справу розглянути в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, від його представника адвоката Бочаров О.М. до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач АТ «Перший Український міжнародний банк» явку свого представника у судовому засідання не забезпечив, про дату, місце і час судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву суду не надав. Треті особи у судове засідання не прибули, про дату, місце і час судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений відповідач не з`явився в судове засідання, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Із матеріалів справи судом встановлено, 17.11.2020 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинив виконавчий напис № 37874, відповідно до якого стягнуто з боржника [PERSON] на користь стягувача АТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 1001042724401 від 24.05.2018 у розмірі 37\~707,59 грн. Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. від 08.12.2020, відкрито виконавче провадження № 63852921 з виконання виконавчого напису № 37874 від 17.11.2020. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до пункту 3 глави 16 наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. 26.11.2014 до постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни, за якими було доповнено вказаний перелік розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Зазначені зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме доповнення пунктом 2, який стосувався стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 залишено без змін. У зв`язку із визнанням судом незаконними норм Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, якими було доповнено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, положеннями про кредитні договори, станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 діяла в редакції, яка не передбачала права нотаріуса вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору. Станом на 17.11.2020 постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 передбачала вчинення виконавчих написів лише на підставі нотаріального посвідченого договору. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів врегульовані Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 1 Законом України «Про електронну комерцію» дія цього Закону не поширюється на правочини, якщо правочин підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації відповідно до законодавства. Можливість нотаріального посвідчення електронного договору чинним законодавством не передбачена. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 06.06.2019 в справі № 750/1627/18, нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 по справі №310/9293/15. Розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи ці обставини та вимоги ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 по справі № 6-887цс17. Відповідачем жодних доказів на підтвердження безспірності заборгованості до суду надано не було, як і не було надано будь-яких інших доказів на спростування доводів позивача. Разом з тим, будь-яким чином перевірити безспірність суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має кредитор при зверненні до нотаріуса. Виходячи з цих обставин, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, спірності заборгованості позивача перед відповідачем, не спростованої останнім, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Оспорюваний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи викладене вище, суд висновує, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а виконавчий напис № 37874, вчинений 17.11.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення заборгованості слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в сумі 908,00 грн. Окрім того, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу в сумі 4\~200,00 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Так, із матеріалів справи судом встановлено, що представництво інтересів позивача в суді першої інстанції здійснювалося адвокатом Бочаровим О.М. на підставі ордеру серії ЧК № 167203, згідно з договором про надання правової допомоги від 28.07.2021 № 61/2021. Згідно з детальним описом робіт (надання послуг), наданих відповідно до договору про надання правової допомоги № 61/2021 від 28.07.2021 клієнту [PERSON] , загальна сума витрат на професійну правничу допомогу складає 4\~200,00 грн. Відповідно до акта приймання-передачі виконаної роботи до договору про надання правової допомоги № 61/2021 від 28.07.2021, підписаним позивачем [PERSON] , як клієнтом, та адвокатом Бачоровим О.М., роботи по договору про надання правової допомоги № 61/2021 виконано якісно, в повному обсязі та в строк, згідно з умовами зазначеного Договору. За виконану роботу клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 4\~200,00 грн. На підтвердження сплати позивачем послуг з надання професійної правничої допомоги матеріали справи містять квитанцію у вигляді товарного чеку від 08.06.2021 на суму 4\~200,00 грн. За таких обставин, враховуючи, що позивач надав належні докази понесених ним судових витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку стягнути з відповідача витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу у сумі 4\~200,00 грн.

Outcome: approved