Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-05 00:00:00

Представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до Ордівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, в якій просить визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після померлої 06 лютого 2016 року [PERSON] на житловий будинок, загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м., допоміжною полощею 39,2 кв.м. та надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Нова Мерефа, вулиця Воронцова О.П., № 111, а саме: на житловий будинок, літ. «А-1»; веранда літ. «а», ґанок літ. «аі», сарай, літ. «Б»; сарай, літ. «В», навіс літ. «Г»; погріб, літ. «Д», вбиральню, літ. «Е», огорожу, літ. «ЇМ», ворота літ. «N1». В обґрунтування позовних вимог представник позивач зазначила, що 06 лютого 2016 року померла її мати [PERSON] [PERSON]. Після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Нова Мерефа, вулиця Воронцова О.П. №111. У встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої матері та 31.08.2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, грошовий вклад з процентами та компенсаціями та недоодержану пенсію, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок їй було відмовлено, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок (домоволодіння), 1948 року побудови. Представник позивача у судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності та відсутності позивача Голова Ордівської сільської рада Нововодолазького району Харківської області [PERSON] у судове засідання не зявилася, через канцелярію суду надав заяву відповідно до якої позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, розгляд справи провести без участі представника сільської ради. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі доказів, що містяться у матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у звязку із неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, встановивши на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, факти та відповідні їм правовідносини, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів. Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Судом встановлено, що 06 лютого 2016 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №528046, виданим Ордівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 09.02.2016 року, актовий запис №2 (а.с.9). Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина до складу якої окрім іншого майна входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Нова Мерефа, вул. Воронцова О.П., № 111. З матеріалів справи вбачається, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] Факт родинних відносин між позивачем та померлою [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження І-АВ № 550153, виданого Ордівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 21 серпня 1970 року, де [PERSON] вказана матірю позивача, а батьком зазначено [PERSON] (а.с. 7) та копією свідоцтва про укладання шлюбу серії ІІІ-ВЛ № 480650, виданого Московським відділом реєстрації актів громадського стану м. Харкова 25.01.1990 року, з якого вбачається, що позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище «Тєльна» на «Замарахіну» (а.с. 8). Як встановлено в ході судового розгляду справи, позивач у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, у звязку з чим державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області 05.07.2016 року заведено спадкову справу за номером у реєстрі № 59178883 (номер у нотаріуса 74/2016) (а.с. 35) та 31.08.2016 року [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, грошовий вклад з процентами та компенсаціями та недоодержану пенсію (а.с. 33, 35). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № б/н від 13.10.2016 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Нова Мерефа, вул. Воронцова, 111, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на зазначений житловий будинок (а.с. 19). З матеріалів справи вбачається, що інших спадкоємців першої черги, які у встановлений законом порядку виявили бажання на отримання спадщини після смерті [PERSON] не має. Батько позивача (чоловік спадкодавця) Тельний Григ7орій Степанович помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 301830, виданим Ордівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 01.11.1995 року (а.с. 10). Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що в силу ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За наведених обставин, слід констатувати, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України, за законом на майно померлої [PERSON]. Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ст. 1297 ЦК України). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»). На момент смерті [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Нова Мерефа, вул. Воронцова, 111, що був побудований у 1948 році. З цього приводу суд вважає за необхідно зазначити, що пункт 6 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP» від 31.01.1966 року, передбачав, що не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу. Відповідно до норм законодавства, які діяли станом на 1980 рік, виникнення права власності на будинок в сільській місцевості не було пов'язано з видачею правовстановлюючого документу та його реєстрацією. Також на період будівництва житлового будинку, яке тривало у 1948 році, не потрібно було введення об'єкту до експлуатації, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, в якому роз'яснюється, як потрібно реєструвати об'єкти нерухомості збудовані до 05.08.1992 року. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, виданий КП «Нововодолазьке архітектурно інвентаризаційне бюро» від 30.08.2016 року, інвентаризаційна справа № 379, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Нова Мерефа, вул. Воронцова О.П., № 111 збудований у 1948 році (а.с. 11 - 15). Відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/04-13, по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття\~постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності, одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи із змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Частиною 4\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, на момент будівництва спірного будинку, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Міністерстві юстиції 18.02.2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), які передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Органи, які уповноважені здійснювати видачу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, визначаються відповідно до положень Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року. У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, зокрема може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Відповідно довідки виконавчого комітету Ордівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 11.07.2016 року № 143 встановлено, що згідно погосподарської книги Ордівської сільської ради № 4, запис № 020196-1, головою домогосподарства, що розташоване за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Нова Мерефа, вулиця Воронцова О.П. №111, числилась [PERSON] (а.с. 16). Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкодавця права на спадщину. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки доведені належними та допустимими доказами. Тому суд, виходячи з вищевказаного, а також з положень ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», якою передбачено, що рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, з метою захисту порушених прав позивача, задовольняє позовні вимоги про визнання за позивачем права на спадкове майно. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved