Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернувся до Московського районного суду м.Харкова з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 29.01.2013 року в розмірі 26131,56 грн., яка складається з наступного: 2811,78 грн - заборгованість за кредитом; 21599,23 грн - заборгованість по процентами за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1220,55 грн - штраф (процентна складова), у зв`язку з невиконанням відповідачкою умов кредитного договору. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач відповідно до укладеного договору б/н від 29.01.2013 отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту ПАТ «А-Банк» керувався п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку. Відповідач підтвердив, що підписана заяви разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на сайті, складають договір. В порушення умов договору відповідач допустив заборгованість в розмірі 26131,56 грн., яка складається з: 2811,78 грн - заборгованість за кредитом; 21599,23 грн - заборгованість по процентами за користування кредитом; а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1220,55 грн - штраф (процентна складова). Також позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1600 грн. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 13 грудня 2017 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Відповідачкою 15 березня 2018 року до суду надані заперечення в яких вона заперечує суму заборгованості, посилаючись на те, що відсотки за кредитом біль ніж у 20 разів перевищують суму наданого кредиту. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 19 листопада 2018 року цивільну справу було залишено без розгляду. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13.03.2019 ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 19.11.2018 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 25 березня 2019 року справу за підсудністю передано на розгляд до Ленінського районного суду м.Харкова. Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 24 квітня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач в судове зсідання неодноразово не з`являється, про слухання справи повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання, судові повістки повернуті суду з відміткою «інші причини». Враховуючи наведене, відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає можливим постановити заочне рішення у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного. 29 січня 2013 року між ПАТ «А-Банк» укладено кредитний договір з [PERSON] , згідно з умовами якого остання отримала кредит в розмірі 300,00 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «А-банку», отримавши кредитну картку «Універсальна». В заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору позивачем додано Тарифи обслуговування кредитної карти «Універсальна» тарифний план «55 днів» Умови та правила надання банківських послуг ПАТ «А-Банк». Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 05 березня 2017 року становить 26131,56 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 2811,78 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 21599,23 грн, а також штрафів 500 грн - фіксована частина та 1220,55 грн - процентна складова. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, оскільки не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов Договору, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 2811,78 грн. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Дотепер, як випливає з позову, заборгованість за кредитом не погашена. Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом у розмірі 2811,78 грн доведені та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за процентами та відповідальності за порушення термінів виконання зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів) суд зазначає наступне. Позивач посилається на ст. 634 ЦК України, як на підставу виникнення договірних відносин з відповідачкою. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договору приєднання повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на положення статей 633, 634 ЦК України, суд вважає, що відповідач приєднується лише до тих умов, з якими ознайомлена під підпис в день укладення договору. Проценти за користування кредитом та неустойка поділяються на ті, що встановлені законом та ті, що встановлені договором. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У заяві позичальника від 29 січня 2013 року, яку підписала відповідач, процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості з наданого кредиту, просив також, крім тіла кредиту - суми, яку відповідачка фактично отримала, стягнути в тому числі заборгованість за процентами на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитом, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування ним. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач крім власного розрахунку заборгованості, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи Банку, розміщені на банківському сайті: http://a-bank.com.ua/page.php?31 як невід`ємні частини спірного договору. Однак, позивачем не надано підтверджень, що саме ці Тарифи Банку, Правила користування платіжною карткою, Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), та, саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій банку, який може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених законом, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не заявив. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем Тарифи Банку, Правила користування платіжною карткою, Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони в письмовому вигляді обумовили ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів). Надані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг А-Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачкою, та якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана нею і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачкою запропонованих умов та приєднання як другої сторони договору. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Суд вважає, що оскільки позивачем не доведено, що сторони обумовили в письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитними коштами та відповідальність за порушення строків виконання зобов`язань у вигляді неустойки, вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Тому суд відмовляє в задоволенні вимог позивача щодо стягнення заборгованості по процентам у розмірі 21599,23 та штрафам у фіксованій частині - 500 грн та в процентній складовій - 1220,55 грн. Враховуючи вищевикладене, стягненню з відповідача підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 2811,78 грн. Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам - 172 грн. 16 коп.

Outcome: partial