Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Позивач у квітні 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання за ним права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. Обґрунтовуючи позов [PERSON] посилався на те, що між ним та відповідачем 03.04.2001 року укладено договір комісії №7-К на придбання товару, а саме: Головного виробничого корпусу ГоловКЕУ МО України, який знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Бориспільська, 15, на земельній ділянці 1,41 га, за ціною не вище 45 000 грн., відповідно до якого [PERSON] - комітент доручив ТОВ «ІНТЕРМЕТЕКС» - комісіонеру придбати за його рахунок та в його інтересах вказаний товар та передати придбаний товар комітенту, шляхом реєстрації права власності на придбаний товар за комітентом. Проте, на думку позивача, вимоги згаданого договору комісії на купівлю відповідачем були виконані не у повному обсязі, оскільки хоча ТОВ «ІНТЕРМЕТЕКС» і придбало за дорученням [PERSON] об»єкт незавершеного будівництва (ГоловКЕУ МО України, який знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Бориспільська, 15), однак не передало цей об»єкт позивачу та не визнає за ним право власності на цей об»єкт нерухого майна, що є порушенням п.п 1.5, 2.1. договору комісії на купівлю. Виходячи з викладеного позивач просив визнати за ним право власності на Головний виробничий корпус ГоловКЕУ МО України, який знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Бориспільська, 15, на земельній ділянці 1,41 га та витребувати його з чужого незаконного володіння. Ухвалою суду (яка занесена до журналу судового засідання) від 20.06.2014 року за власною ініціативою суду залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - Фонд державного майна України. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд позов задовольнити повністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, позовні вимоги залишив на розсуд суду. Представник третьої особи в судове засідання з'явилась, просила суд ухвалити рішення згідно вимог чинного законодавства. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «ІНТЕРМЕТЕКС» 03.04.2001 року укладено договір комісії №7-К на придбання товару, а саме: Головного виробничого корпусу ГоловКЕУ МО України, який знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Бориспільська, 15, на земельній ділянці 1,41 га, за ціною не вище 45 000 грн., відповідно до якого [PERSON] - комітент доручив ТОВ «ІНТЕРМЕТЕКС» - комісіонеру придбати за його рахунок та в його інтересах вказаний товар та передати придбаний товар комітенту, шляхом реєстрації права власності на придбаний товар за комітентом. Позивач на виконання умов укладеного договору надав відповідачу грошові кошти у сумі 37 000 грн., що підтверджується актом приймання-передачі грошових коштів від 10.04.2001 року (а.с.8). Як вбачається з вказаного договору [PERSON] доручив вчинити за його рахунок правочин щодо придбання об»єкту нерухомості ГоловКЕУ МО України, який знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Бориспільська, 15, а не об»єкту незавершеного будівництва ГоловКЕУ МО України, який знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Бориспільська, 15, що згідно чинного законодавства не є одним і тим же об»єктом (предметом) договору купівлі-продажу з огляду на наступне. Згідно зі статтею 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з вимогами ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають обовязковій державній реєстрації. Частиною 3 ст. 331 ЦК України передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів», затвердженого Постановою Кабінету Мінстрів України від 08.10.2008 року №923 «Про порядок прийняття в ексуплуатацію закінчених будівництвом об»єктів», п. 9.1.2 «Правила забудови м. Києва» - експлуатація та використання об»єктів, не завершених будівництвом і не прийнятих в експлуатацію, заборонялась. Разом з тим, позивачем та/або його представником суду не надано належних та допустимих доказів прийняття в експлуатацію спірного об»єкту нерухомого майна: ГоловКЕУ МО України, який знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Бориспільська, 15 та його державної реєстрації тощо. Водночас ні [PERSON] ні його представник клопотання про витребування судом таких доказів у зв'язку з тим, що у їх отриманні є труднощі (складнощі) або клопотання про забезпечення доказів до суду не подавали, як це передбачено ст. 137 та ст. 133 ЦПК України, хоча про наявність такого права судом роз»яснювалось. Перед початком розгляду справи по суті представник позивача [PERSON] повідомила, що подала суду усі докази у підтвердження та обгрунтування вимог позову. Судом встановлено, що між Фондом державного майна України та ТОВ «ІНТЕРМЕТЕКС» 30.05.2001 року укладено договір купівлі-продажу №22-КПНБ об'єкта незавершеного будівництва, що підлягає продажу за комерційним конкурсом, відповідно до якого Фонд державного майна України зобов'язувався передати у власність ТОВ «ІНТЕРМЕТЕКС» об'єкт незавершеного будівництва: Головний виробничий корпус ГоловКЕУ МО України, який знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Бориспільська, 15, на земельній ділянці 1,41 га, а ТОВ «ІНТЕРМЕТЕКС» зобов'язувалось прийняти об'єкт приватизації і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі (а.с.9-11). Відповідно до акту №318 приймання передачі об'єкта незавершеного будівництва - Головний виробничий корпус ГоловКЕУ МО України від 05.07.2001 року (а.с.12), Фонд державного майна України передав, а ТОВ «ІНТЕРМЕТЕКС» прийняло майно об'єкта незавершеного будівництва - Головний виробничий корпус ГоловКЕУ МО України, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 15, початкова вартість якого затверджена наказом Фонду державного майна України від 20.03.2001 року №4-ОМ для продажу за конкурсом у сумі 34 030 грн. 00 коп. Майно було продане на комерційному конкурсі за 35 000 грн., згідно з протоколом конкурсної комісії №3 від 18.05.2001 року, який затверджено наказом Фонду державного майна України від 23.05.2001 року №872. Відповідно до вказаного акту передача зазначеного об'єкта незавершеного будівництва проводилась у відповідності до договору купівлі-продажу №22-КПНБ від 30.05.2001 року. Матеріали цивільної справи не містять письмових доказів, з яких можливо було б встановити ступінь готовності об'єкта незавершеного будівництва ні станом на день укладення зазначеного договору купівлі-продажу ні станом на день його приймання-передачі. Відповідно до ч.8 ст.23 Закону України « Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» органи приватизації здійснюють контроль за виконання покупцем умов договору купівлі-продажу, а у разі їх невиконання застосовують санкції, передбачені чинним законодавством, та можуть у встановленому порядку порушувати питання про розірвання договору. З письмових пояснень, наданих заступником Голови Фонду державного майна України, вбачається, що між Фондом державного майна України та ТОВ «ІНТЕРМЕТЕКС» було укладено додатковий договір до договору купівлі-продажу №22-КПНБ від 30.05.2001 року, відповідно до якого ТОВ «ІНТЕРМЕТЕКС» зобов'язувалось забезпечити закінчення будівництва об'єкта приватизації до кінця 2008 року (а.с. 41-43). З цих же письмових пояснень вбачається, що згідно з висновком акту підсумкової перевірки виконання умов договору, затвердженого заступником Голови Фонду державного майна України від 06.03.2009 року, умови договору купівлі-продажу та додаткової угоди до нього виконані, однак належних та допустимих доказів цього матеріали справи не містять. З листа ТОВ «ІНТЕРМЕТЕКС» від 20.09.2013 року за №20/2 на лист [PERSON] від 05.09.2013 року встановлено, що ТОВ «ІНТЕРМЕТЕКС» відмовляється від реєстрації придбаного нерухомого майна за позивачем, у зв'язку з тим, що [PERSON] не у повному обсязі виконано умови договору комісії від 03.04.2001 року №7-к, а саме: не проведено доплату за вказаним договором, а тому існує непогашена заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ІНТЕРМЕТЕКС». З наведених листів: листа [PERSON] адресованого ТОВ «ІНТЕРМЕТЕКС» від 05.09.2013 року та листа ТОВ «ІНТЕРМЕТЕКС» адресованого [PERSON] від 20.09.2013 року вбачається, що сторони за договором комісії погоджуються та визнають належним виконанням згаданого договору комісії ту обставину, що придбано не обумовлений у договорі комісії товар у вигляді Головного виробничого корпусу ГоловКЕУ МО України, а об'єкт незавершеного будівництва - Головний виробничий корпус ГоловКЕУ МО України, тоді як обов»язок за вказаним договором комісії про передачу та визнання за [PERSON] права власності саме на Головний виробничий корпус ГоловКЕУ МО України (а не на придбаний об'єкт незавершеного будівництва) відповідач ТОВ «ІНТЕРМЕТЕКС» не визнає та вважає, що між сторонами є не проведені грошові розрахунки. Відповідно до 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Статтею 1012 ЦК України передбачено, що договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов'язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну. Майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента, як це передбачено ст. 1018 ЦК України. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідач придбав за рахунок та за дорученням позивача об'єкт незавершеного будівництва з невстановленим судом ступенем готовності, тому лише це майно може бути визнано судом власністю комітента ([PERSON]), тоді як право власності позивач просив визнати не на придбаний за договором комісї товар у вигляді об'єкту незавершеного будівництва, а на об»єкт нерухомості, який введений у встановленому законом порядку до експлуатації з відповідною державною реєстрацією, що суперечить як договірним умовам за договором комісії на купівлю №7-к так і чинному цивільному законодавству. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з відповідача не підлягають. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed