Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач у вересні 2018 р. звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що, [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме, квартира [ADDRESS], що булла придбана в період перебування шлюбних відносин, є спільною сумісною власністю подружжя. Спадкоємцем майна померлого, крім позивача, є також є відповідач - син позивача. Між сторонами виник спір щодо поділу спадкового майна. Постановою державного нотаріуса відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки нотраіальна справа залишилась на тимчасово окупованій території. Позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], як спільно набуте майно подружжя, та на 1/4 частину даної квартири в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] Ухвалою суду від 10.10.2018 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву (а.с. 37-38). 29.10.2018 р. відповідач надіслав заяву про визнання позову в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 07.03.1986 р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 11). В період шлюбних відносин у подружжя народився син [PERSON], [INFO] (а.с.14). 11.04.2011 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, набув право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 6-7). Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав, вказана квартира на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 9). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 12). 25.10.2016 р. відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є Стаханов Луганська обл., фактичним місцем проживання - м. Київ, Святошинський район (а.с. 10). 24.10.2017 р. державним нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контори Луганської обл. винесено постанову про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка, у зв'язку з з тим, що спадкова справа №317/2014 знаходиться на непідконтрольній Україні території (а.с. 15). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 1, ч. 3 ст. 1268 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Суд зауважує, що предметом розгляду у цій справі є визнання за позивачем права власності на нерухоме майно в порядку спадкування після смерті чоловіка. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати, зокрема, місце відкриття спадщини та коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини позивачами. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця та іншими доказами. Аналогічні правові позиції викладені в Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, обговореному 01.03.2013 р. на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Судом встановлено, що після смерті чоловіка позивача, залишилось спадкове майно - квартира [ADDRESS]. Стахановською державною нотаріальною конторою зведено спадкову справу, проте державним нотаріусом м. Лисичанськ Луганської обл. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з неможливістю витребувати спадкову справу, оскільки нотаріальна контора знаходиться на непідконтрольній Україні території. З 25.10.2016 р. позивач взято на облік як внутрішньо переміщену особу, фактичним місцем проживання зазначено адресу місцезнаходження спадкового майна (а.с. 10). Посилання позивача на те, що саме вона звернулася до Стахановської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Із змісту ч. 6 ст. 81 ЦПК України вбачається, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, в той час як суд позбавлений можливості витребувати належним чином завірену копію або оригінал спадкової справи з тимчасово неконтрольованої території України, що є абсолютно необхідним для визначення кола спадкоємців. Більш того, за відсутності будь-яких достовірних та належних доказів звернення позивачів із заявами про прийняття спадщини протягом шести місяців після смерті їх матері (нотаріально засвідчена копія або оригінал заяви про прийняття спадщини, прийнята нотаріусом після смерті матері позивачів), а також із урахуванням відсутності будь-яких відомостей щодо реєстрації місця проживання спадкодавця станом на час його смерті, суд приходить до висновку про відсутність доказів того, що позивач прийняла спадщину у шестимісячний строк, встановлений Цивільним кодексом України, або постійно проживала із спадкодавцем станом на час його смерті. Суд звертає увагу на те, що позивач не скористалась своїм правом на отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі за місцем знаходження спадкового майна. Доказів такого звернення суду надано не було. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про неможливість прийняття заяви відповідача про визнання позову, позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed