Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Позивач у лютому 2021 року звернулась до суду через представника - адвоката Лінник М.А. з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. В обґрунтування позову вказує, що 30.09.2013 року Оболонським районним судом м.Києва ухвалено заочне рішення у справі №756/9788/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позики, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в розмірі 76 650 грн. та судовий збір в розмірі 766 грн. 50 коп. 05.02.2014 року Оболонським районним судом м.Києва видано виконавчий лист №2/756/3822/13, що був пред`явлений до виконання до ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві та постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві Васильєвим С.С. 20.03.2014 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа. Представник вказує, що рішення суду про стягнення грошових коштів з відповідача на користь позивача не виконано, що підтверджується Інформацією про виконавче провадження з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень від 04.02.2021 р. А відтак враховуючи неналежне виконання відповідачем - [PERSON] взятих на себе зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних за період з 24.01.2014 року по 03.02.2021 року включно в розмірі 16 386 грн. 30 коп., інфляційні втрати за період з лютого 2014 року по грудень 2020 року включно в розмірі 132 604 грн. 50 коп. та судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ від 08.02.2021 року визначено головуючим суддю Яценко Н.О. Ухвалою суду від 26.02.2021 року відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судові засідання неодноразово не з`являвся, про дату, місце та час був повідомлений належим чином, як шляхом направлення судової повістки, так і шляхом публікації оголошення на веб-сайті Судової влади України, причини своєї неявки суду не повідомив, суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 30.09.2013 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в сумі 76 650 грн. 00 коп. та 766 грн. 50 коп. судового збору. (а.с. 9). Вищевказане рішення набрало законної сили 23.01.2014 року та було пред`явлено до примусового виконання. 20.03.2014 року державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві Васильєвим С.С. було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №2/756/3822/13. (а.с.12) Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач знав про грошове зобов`язання, що підтверджується ухваленим рішенням суду від 30.09.2013 року, яке набрало законної сили 23.01.2014 року та порушив вказане грошове зобов`язання, у зв`язку з чим у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Приписами ст.625 ЦК України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року по справі №646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), також зазначено, що оскільки за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Отже, відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики в сумі 76 650 грн. 00 коп. Відповідач належних та допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог суду не надав, не довівши суду факт виконання рішення Оболонського районного суду м.Києва від 30.09.2013 року та сплату заборгованості за договором позики. Суд, перевіряючи наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язань погоджується із визначеним позивачем розміром 3% річних за період з 24.01.2014 року по 03.02.2021 року включно в сумі 16 386 грн. 30 коп. та розміром інфляційних втрат за період з лютого 2014 року по грудень 2020 року включно в розмірі 132 604 грн. 50 коп., які вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки протилежного контррозрахунку відповідачем не надано. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать, витрати пов`язані із залученням спеціалістів, проведенням експертиз, вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. В матеріалах справи міститься квитанція про оплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 1 489 грн. 91 коп. (а.с.1) З урахуванням задоволення позовних вимог [PERSON] на його користь з відповідача [PERSON] підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 1 489 грн. 91 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved