Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Позивач у квітні 2021р. звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Качай гроші», третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича про визнання виконавчого напису №91383 від 31.10.2020р. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову вказує, що 31.10.2020р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис №91383 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» заборгованість за кредитним договором в сумі 23 740грн. Вважає виконавчий напис протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки сума стягнення не є безспірною, відсотки перевищують основну суму заборгованості в порушення вимог ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою суду від 30.04.2021р. забезпечено позов у даній справі. 21.05.2021р. відповідачем подано відзив на позов, в якому зазначено, що 20.11.2019р. між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] був укладений Договір про надання коштів у позику 7000грн., строком на 30 днів, дата повернення 20.12.2019р., під фіксовану ставку 1.8% в день (648 річних). Жодної оплати позивач не вчиняв, йому направлялась вимога 22.10.2020р. за місцем реєстрації, яка не виконана, окрім того через особистий кабінет позивач має повну інформацію по заборгованості, а тому на дату вчинення виконавчого напису утворилась заборгованість - 22 540грн. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив позов задовольнити, з мотивів викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином отримавши позов та ухвалу, а також інші процесуальні документи, однак подав письмовий відзив на позов. Третя особа до суду не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов є частково обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.10.2020р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис №91383 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» заборгованість за кредитним договором від 20.11.2019р. за період з 21.12.2019р. по 21.10.2020р. в сумі 23 740грн., з яких прострочена заборгованість за сумою/тілом 7000грн., прострочена заборгованість за відсотками 15540грн., за вчинення виконавчого напису 1200грн. (а.с.4) . Сторона позивача вважає виконавчий напис протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки сума стягнення не є безспірною, а відсотки перевищують основну суму заборгованості в порушення вимог ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 зі змінами та доповненнями на час вчинення виконавчого напису (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону (зі змінами від 14.07.2020р.) визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років (визнано норми цієї статті такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 7-р(I)/2020 від 01.07.2020). Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (зі змінами) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Втім, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). Як слідує з матеріалів справи 20.11.2019р. між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] був укладений Договір про надання коштів у позику 7000грн., строком на 30 днів, дата повернення 20.12.2019р., під фіксовану ставку 1.80% в день (648 річних), з додатком №1 до договору, підписано паспорт кредиту (а.с.32-39). Обґрунтовуючи позовні вимоги сторона позивача доводила перед судом відсутність безспірності боргу та перевищення відсотків над основною сумою боргу. Щодо цього слід зазначити таке. З матеріалів справи вбачається, що 20.11.2019р. між сторонами був укладений договір про надання коштів у позику, в т.ч. на умовах фінансового кредиту (а.с.35-39) сума позики 7000грн., строком дії договору на 30 днів, дата повернення 20.12.2019р. або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку передбаченому п.1.3.1-1.3.3 договору, під фіксовану ставку 1.80% в день (648 річних), на споживчі потреби (п.1.3-1.7 договору). Відповідач зазначив, що погашення кредиту не відбувалось взагалі, це не обумовлює і сторона позивача у позові. Умовами вказаного договору також передбачено, що строк дії кредиту автоматично продовжується на кількість днів, зазначених у п.1.3, у випадку якщо на день повернення кредиту позичальник здійснив оплату заборгованості на суму не менше суми процентів (п.1.3.1) а також те, що якщо строк дії кредиту закінчився та не відбулась його чергова пролонгація, строк дії кредиту автоматично продовжується на кількість днів, зазначених у п.1.3 в дату здійснення позичальником оплати в повному обсязі заборгованості за процентами (п.1.3.2). При цьому, пролонгація не може перевищувати 10 раз, і після кожної пролонгації строк дії кредиту, день повернення кредиту, зазначається в особистому кабінеті, а новий графік платежів в особистому кабінеті за заявою позичальника (п.1.3.3 договору). Отже, сторони обумовили договірними відносинами, продовження строку дії кредиту щоразу на 30 днів до дати здійснення повної оплати % позичальником, але не більше 10 раз (тобто до 300 днів), водночас після кожної пролонгації строк дії кредиту, день повернення кредиту, зазначається в особистому кабінеті. Стороною відповідача не долучено до відзиву докази продовження строку дії кредиту та визначення дня повернення кредиту за належними відображеннями таких у особистому кабінеті. Разом з тим, п.3.1 договору сторони також визначили те, що розрахунок % здійснюється за період з дати перерахування коштів позичальнику до дня повернення кредиту, з урахуванням всіх пролонгацій, у разі якщо в день повернення кредиту відбулось фактичне погашення кредиту в повному обсязі. У випадку прострочення погашення кредиту, % нараховуються і за період прострочення, але не більше 60-ти календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Отже, при простроченні погашення кредиту, % нараховуються і за період прострочення, але не більше 60-ти календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Як вже зазначено вище, виконавчий напис №91383 стосується стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» заборгованість за кредитним договором від 20.11.2019р. за період з 21.12.2019р. по 21.10.2020р. в сумі 23 740грн., з яких прострочена заборгованість за сумою/тілом 7000грн., прострочена заборгованість за відсотками 15540грн., а дата повернення кредитних коштів та строк дії договору - 20.12.2019р. З цього слід прийти до висновку, оскільки автоматична пролонгація повернення строку кредиту продовжувалась за умовами договору до 300 днів з 21.12.2019р., а не 365 днів, за який нараховано стягувачем заборгованість у виконавчому написі, така заборгованість не є безспірною. Те, що тіло кредиту погашалось позичальником не є предметом доведення зі сторони позивача та не містить доказів в матеріалах справи, отже зазначена заборгованість по тілу кредиту вказана вірно. Щодо нарахованих відсотків слід також зазначити і таке. Так, у постанові від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12 Великої Палати Верховного Суду (щодо спору за позовом банку до громадянин викладалась позиція про стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та пенею, а також штрафу (фіксованої частини та процентної складової) після спливу передбаченого договором строку кредитування, зокрема за наявності не підписаної умови договору позичальником про збільшення позовної давності до 5 років, за касаційною скаргою банку в частині відмови у задоволенні позову (стягнення з відповідача процентів і неустойки). Але, спір та висновки ВП ВС у постанові від 28.03.2018р. є відмінними у справі, яка розглядається судом. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду розглядаючи дану справу зробила такий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси банку забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст, про що вже неодноразово зазначено Верховним Судом. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, після закінчення строку дії договору, за несвоєчасне виконання зобовязання та використання коштів кредиту до дня поверення самої суми кредиту, тобто договірними зобовязаннями була визначена відсоткова ставка за межами дії умов договору, але кінцевий строк дії самого договору визначено сторонами 30 днів, з подальшою можливою пролонгацією до 300 днів загалом, а з змісту договору випливає саме строк виконання зобовязання в т.ч. позичальника - до повного його виконання, але не більше строку пролонгації, при цьому що нарахування % визначено не більше 60 календарних днів. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). А згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення кредиту, у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Пролонгація - продовження строку чинності документа - договору (кредитного чи депозитного), угоди, векселя тощо. Пролонгація відбувається шляхом укладення спеціальної угоди чи доповнення або ж автоматично, в порядку, передбаченому самим договором. Пролонгація договору може бути автоматичною в разі, якщо це передбачено договором і жодна зі сторін не висловила бажання його розірвати. Неавтоматична пролонгація може оформлятися окремою угодою. Принцип продовження дії договору між кредитором і позичальником дещо інший, ніж у випадку з пролонгацією депозиту. Банк продовжує термін кредитного договору у зв`язку з тим, що позичальник не в змозі своєчасно проводити обов`язкові платежі. Це вимушена пролонгація, як варіант вирішення проблеми і недопущення банкрутства фізичної особи. В практиці така застосовується за подальшою згодою сторін або за умовами уже обумовленими сторонами договору. Отже, слід прийти до висновку, що нарахування відсотків за межами визначених умов договору, а пролонгація договору якщо відбувалась автоматично у строк менший ніж проведено нарахування у виконавчому написі, хоча належних доказів відповідач щодо цього не надав, не відповідає вимогам законодавства, а отже така заборгованість не є безспірною, про що вірно обґрунтовано позов в цій частині. Повноваження нотаріуса при розгляді питань вчинення виконавчих написів, в т.ч. вивчення питання безспірності заборгованості, висловлено у справі № 305/2082/14-ц, яка розглядалась Великою Палатою Верховного Суду 15 січня 2020 р. Так, в даному рішенні ВП ВС зазначено, що нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса, з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії, відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Що стосується доводів позову що відсотки перевищують основну суму заборгованості в порушення вимог ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», то такі не заслуговують на увагу суду та є недоведеними. Так, стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» регулює підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, зокрема несправедливими є, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Даний кредитний договір не оскаржував ся та не визнавався недійсним в судовому порядку. Водночас, у паспорті споживчого кредиту (а.с.32-33) споживач [PERSON] погодив умову, що він має право відмовитись від договору про споживчий кредит на 1 місяць і більше, протягом 14 календарних днів, що не використано позивачем, а умови договору щодо відсоткової ставки ним узгоджено. За таких обставин, в сукупності оцінених всіх доказів та того, що позивач частково обґрунтував доводи позову, суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з недотриманням вимог чинного законодавства (ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р.), у зв`язку із чим, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати - судовий збір за подачу позову 908.00грн. (а.с.7) та 454.0грн. за забезпечення позову (а.с.16). На підставі вище викладеного та

Outcome: approved