Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач у лютому 2017 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що 09.01.2010 року вона розірвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у житті і вихованні не приймає. Указані обставини ставлять позивача у скрутне матеріальне становище. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи стягнення з моменту подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не зявилась, разом з позовом подала заяву, в якій розгляд справи просила провести без її участі у звязку з перебуванням за межами Сумської області (а.с. 8). Відповідач в судове засідання повторно не зявився, повідомлявся належним чином про час і місце проведення судових засідань. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що 19.01.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Сумської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, актовий запис №06, після розірванню шлюбу останній було присвоєно прізвище «Верховська» (а.с.4). [PERSON] 14.02.2015 року уклала шлюб з [PERSON], у звязку з чим змінила прізвище на «Іванюк» (а.с. 4, 28). Відповідно до свідоцтва про народження сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Суд відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене вище, ураховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, який визначений статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі 500 грн. щомісяця є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти підлягають стягненню з дня предявлення позивачем позову, тобто з 06.02.2017 року. Згідно із частиною третьою статті 88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивач за позовами про стягнення аліментів відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з огляду на те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 640 грн. 00 коп. (1600 грн. х 0,4). На підставі пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць. За таких обставин,

Outcome: approved