Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-04 00:00:00

Позивач та її представник звернулись до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАН» (далі по тексті - Товариство, ТОВ «КАН») про стягнення заборгованості з винагороди (бонусу) за результатами роботи. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. З 01.06.2006 по 27.04.2017 позивач працювала у відповідача. При звільненні їй не було виплачено винагороду (бонус) за результатами роботи у жовтні 2016 року у розмірі 162 292 грн. Виплата винагороди (бонусу) у такому розмірі була передбачена Наказом від 10.10.2016 №11 за результати діяльності з 01 квітня по 30 вересня 2016 року. Просить стягнути на свою користь вказану суму грошових коштів. Ухвалою суду від 04.10.2017 відкрито провадження в даній справі. 06.12.2017 представником відповідача подано заперечення на позов, зі змісту яких вбачається, що у Товаристві відсутні відомості про існування Наказу №11 від 10.10.2016, згідно якого нараховано бонуси. Цей наказ відсутній серед внутрішніх документів Товариства. Крім того, усі належні премії позивачу були виплачені при звільненні. Премії на Товаристві виплачуються щомісячно, ніяких інших винагород, бонусів за інший період не виплачується, про це зазначено, зокрема і в трудовому договорі між сторонами. За процедурою виплати премій, що існувала в 2016 році, вони розраховувались фінансовим директором, передавались на затвердження Директору, який направляв їх для узгодження до офісу компанії KAN Sp.z.o.o в Польщу, який є учасником Товариства і володіє 88% статутного капіталу. Лише після отримання погодження компанії KAN Sp.z.o.o головним бухгалтером вчинялись дії щодо нарахування та виплати таких премій. 12 разів протягом 2016 року за відповідним Наказом директора позивач отримувала премії, загальний розмір яких склав 973 594,48 грн. Після виплати всіх належних сум при звільненні, позивач не зверталась до Товариства з питань невиплати або неповної виплати цих сум. Також звертає увагу суду на те, що з 2016 року позивачка не зверталась до Товариства з питань щодо виплати бонусу на підставі вказаного наказу. Саме на неї, як на фінансового директора, покладався обов`язок щодо правильності нарахування та виплат працівникам Товариства, зокрема премій. Посилався на те, що Наказ №11 має ознаки фальшивості. Ухвалою суду від 13.06.2018 в даній справі було призначено судову технічну експертизу документа, на вирішення якої поставлено питання про те, чи відповідає вік друкованого тексту, вік підпису від імені директора, вік відтиску печатки, що містяться в Наказі №11 від 10.10.2016 даті формування наказу. Провадження в даній справі було зупинено. Ухвалою суду від 21.06.2019 провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 23.09.2019 задоволено заяву головуючого судді Андрейчука Т.В. про самовідвід. 23.09.2019 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи, визначено головуючого суддю Майбоженко А.М. для розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити, посилаючись на обґрунтованість позовних вимог. Представник відповідача просила у задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав, зазначених у запереченнях та враховуючи висновки експертиз, що проведені у справі. Заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані у справі письмові докази, висновки експертів, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач в період з 01.06.2006 по 27.04.2017 працювала в ТОВ «КАН» на посаді фінансового директора, звільнена у зв`язку з скороченням штату працівників у відповідності до ст.40 КЗпП України. Відповідно до Наказу №11 від 10.10.2016, який скріплений підписом директора ТОВ «КАН» [PERSON] та печаткою Товариства, на підставі аналізу результатів діяльності підприємства за період з 01.04.2016 по 30.09.2016 нараховано винагороду (бонус) працівникам, зокрема позивачу [PERSON] у розмірі 162 292 грн. Згідно з висновком судово-технічної експертизи документів №15525/18-33 від 08.11.2018 за результатами проведеного дослідження експерт дійшов висновків про те, що: - встановити чи відповідає давність виконання друкованого тексту у наказі ТОВ «КАН» №11 від 10.10.2016 вказаній у ньому даті, та чи виконаний даний текст раніше. Чи пізніше вказаної у документі дати, - не є можливим з причини відсутності на даний час науково обґрунтованої методики із встановлення абсолютної давності виконання друкованого тексту тонером за допомогою звукосинтезуючого пристрою з лазерною технологією друку; - відтиск печатки ТОВ «КАН» у наказі ТОВ «КАН» №11 від 10.10.2016 нанесений у той період часу, що й вільні зразки відтиску печатки від імені ТОВ «КАН», які містяться у наданих для порівняльного дослідження документах, датованих 07.10.2016-13.10.2016, тобто відтиск печатки від імені ТОВ «КАН» у наказі нанесений у той час, яким датований досліджуваний документ. Відповідно до висновків судово-технічної експертизи документів (в частині дослідження матеріалів документів) №15524/18-34/16894?16919/19-34 від 11.06.2019, підпис від імені [PERSON] у наказі №11 від 10.10.2016 виконаний кульковою ручкою, спорядженою пастою синьо-фіолетового кольору. У наказі ТОВ «КАН» №11 від 10.10.2016 ознак штучного зістарювання документів не виявлено. Підпис від імені [PERSON] у наказі ТОВ «КАН» №11 від 10.10.2016 виконаний у період часу, ймовірно, з травня по жовтень 2017 року. Більш точно період виконання досліджуваного підпису встановити не можливо. Отже, підпис від імені [PERSON] у наказі виконаний не у вказану у ньому дату - 10.10.2016, а пізніше. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 цього ж Закону визначено структуру заробітної плати, до якої віднесено інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного трудового договору (ст.21 Закону України «Про оплату праці»). Оцінюючи всі зібрані у справі докази, суд вважає правильним зауважити те, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України) Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, при оцінці судом доказів, наданих сторонами, має бути перевірено їх належність (ст.77 ЦПК України), допустимість (ст.78 ЦПК України), достовірність (ст.79 ЦПК України) та достатність (ст.80 ЦПК України). Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд вважає, що Наказ №11 від 10.10.2016 року, яким нараховано винагороду (бонус) працівникам, зокрема позивачу [PERSON] у розмірі 162 292 грн, не відповідає вимозі щодо достовірності доказу з наступних підстав. При прийнятті позивачки на роботу між нею та відповідачем було обумовлено її матеріальне і соціально-побутове забезпечення, зокрема визначено, що за підсумками роботи працівника директором Товариства може прийматись рішення про виплату премій та/або доплат Працівникові (п.4.3 Трудового договору, а.с.61 т.1). У трудовому договорі не обумовлювалось нарахування та виплата позивачці винагороди або бонусів. З січня по грудень 2016 року позивачці нараховувалась та виплачувалась премія на підставі щомісячних Наказів директора Товариства за підсумками роботи у відповідному місяці (а.с.86-97 т.1). Звертає на себе увагу суду також той факт, що всі ці накази скріплені підписом директора та печаткою товариства, що свідчить про існування в товаристві саме таких вимог для оформлення документів. Суд не надає оцінки обов`язковості нанесення підпису чи проставлення печатки, скріплення документів обома цими способами чи лише одним з них, а лише констатує те, що одночасне проставлення на наказі печатки та скріплення підписом директора на інших наказах директора свідчить про наявність відповідного звичаю ділового обороту, що існував у товаристві. Спірний наказ №11 також скріплений підписом директора з проставленням печатки товариства. Разом з тим, аналізуючи наявні в матеріалах справи висновки експертів, встановлено судом, що відтиск печатки на ньому відповідає даті видачі наказу, а підпис виконаний по спливу більш ніж піврічного строку з дати його видачі. Тобто в день видачі наказу на ньому був відсутній підпис директора Товариства, і ці реквізити (печатка і підпис) нанесені неодночасно. Доказів, які б надавали суду в інший спосіб встановити обставини підписання наказу та скріплення його печаткою матеріали справи не містять. Більш того, оригінал Наказу наданий суду представником позивача, при цьому пояснено, що оригінал наказу був наданий директором товариства [PERSON] позивачці при її звільненні. Будь-якими доказами це не підтверджено, в якості свідка [PERSON] після зміни складу суду не допитувався, клопотання про це не заявлялось. Оригінали внутрішньої розпорядчої документації юридичної особи зберігаються на підприємстві, надання оригіналу такого документу суду звільненим працівником викликає певні сумніви щодо істинності цього документу в сукупності з тими обставинами, що описані вище. Всі вказані обставини надають суду можливість критично ставитись до достовірності доказу, а саме Наказу №11від 10.10.2016. За наявності всіх вищеперерахованих обставин, суд визнає Наказ №11 від 10.10.2016 недостовірним доказом у справі і не враховує його при прийнятті рішення. Інших доказів, які б вказували на наявність заборгованості відповідача перед позивачкою після її звільнення, матеріали справи не містять. З цих підстав, суд приймає рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed