Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 30.07.1975 р. по 03.03.2014 р. перебував у трудових відносин з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» та був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію на пільгових умовах. 25 березня 2004 р. близько 11 год. 00 хв. при виконанні трудових обов'язків, з позивачем трапився нещасний випадок на виробництві, що підтверджується Актом № 49 про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 від 30.03.2004 р. та Актом № 49 розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 30.03.2004 р. Тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом « Закритий винтообразний перелом нижньої третини голені без зміщення». Відповідно до первинного акту огляду МСЕК від 25.10.2005 р. позивачу встановлено 20 % стійкої втрати професійної працездатності. 19.10.2007 р., 09.11.2009 р., 04.11.2011 р., 06.11.2013 р на МСЕК позивачу підтверджено 20 % стійкої втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва. З 19.12.2013 р. по 08.01.2014 р. позивач перебував на обстеженні та лікуванні в Науково-дослідному інституті гігієни та профзахворювань Харківського Національного медичного університету. Внаслідок обстеження у позивача був встановлений діагноз професійного захворювання «Хронічне обструктивне захворювання легень токсичної етиології ІІ стадії в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень другої стадії. Легенева недостатність другого ступеню - захворювання професійне. Хронічна двостороння сенсоневральна туговухість з помірним ступенем зниження слуху (третя ступінь) по класифікації [PERSON] і [PERSON] - захворювання професійне, від тривалої дії шуму на виробництві». 27 січня 2014 р. на підставі повідомлення про професійне захворювання за формою П-3, був складений Акт № 3 розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 за участю представників ПАТ «СМНВО ім. М.В.Фрунзе», міської санепідемстанції та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. У п. 16 Акту зазначено, що професійні захворювання виникли у зв'язку з недосконалістю технологій, неефективністю використання засобів індивідуального захисту, тривалою роботою в шкідливих умовах праці. Причина професійного захворювання згідно п. 17 Акту - проведення робіт в умовах підвищення рівнів виробничого пилу та загазованості. 11 березня 2014 р. позивачу на МСЕК встановлена 60 % стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Вплив шкідливих виробничих факторів спричинили заподіяння йому моральної шкоди, оскільки порушились нормальні життєві зв'язки. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» моральну шкоду у розмірі 8 000 грн., з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми - 4 000 грн. Представник позивача надав письмову заяву, згідно якої просить справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник ПАТ «СМНВО ім.. М.В. Фрунзе» будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання до суду не з'явився, заяв та клопотань не надавав. Представник Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми у судовому засіданні надав заперечення на позовну заяву, обґрунтовуючи тим, що [PERSON] згідно висновку МСЕК від 22.11.2004 р. встановлено 15 % стійкої втрати працездатності у зв'язку з нещасним випадком встановленим, який мав місце 25.03.2004 р., відповідно з якою потерпілому виплачена одноразова допомога у розмірі 10640 грн.. яка за своєю суттю компенсує моральний аспект страхового випадку. Згідно висновку МСЕК від 14.11.2005 р. встановлено 20 % стійкої втрати професійної працездатності у зв'язку з нещасним випадком встановленим який мав місце 25.03.2004 р. Розмір щомісячної страхової виплати за рахунок Фонду складає 754 грн. 56 коп. Згідно висновку МСЕК від 19.03.2014 р. встановлено 60 % стійкої втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням встановленим 27.01.2014 р., у тому числі 40 % - первинно. З заявою до Фонду про відшкодування страхових виплат по другому страховому випадку, [PERSON] звернувся 25.04.2014 р. У строк передбачений законодавством, йому будуть призначені одноразова допомога та щомісячна страхова виплата. Таким чином, Фонд належним чином виконує всі покладені на нього обов'язки. Документи, на які посилається позивач як на підставі заподіяння моральної шкоди, а саме довідку МСЕК і акти за формою Н-1 та П-4 є документами, що підтверджують факт професійного захворювання, і ніяким чином не можуть бути незаперечним доказом заподіяння моральної шкоди. Також згідно з п. 10 Акту по формі Н-1 від 30.03.2004 р., заподіяння моральної шкоди сталося внаслідок особистої вини потерпілого, що має безпосереднє значення при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. Також представник відповідача стверджує, що позивач пропустив строк позовної давності. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку з безпідставністю позовних вимог. Суд вислухавши думку сторони, вивчивши матеріали справи і надані докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступні обставини. Встановлено, що позивач з 30.07.1975 р. по 03.03.2014 р. перебував у трудових відносин з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» та був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію на пільгових умовах /а.с.5-6/. Згідно акту про нещасний випадок на виробництві № 49 від 29 березня 2004 р. та акту розслідування нещасного випадку (аварії), що сталася № 49 від 29 березня 2004 р., при виконанні трудових обов'язків, з [PERSON] трапився нещасний випадок на виробництв /а.с.7-8, 9/. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] № 08-06/1305, встановлений діагноз: «Хронічне обструктивне захворювання легень токсичної етиології ІІ стадії в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень другої стадії. Легенева недостатність другого ступеню - захворювання професійне. Хронічна двостороння сенсоневральна туговухість з помірним ступенем зниження слуху (третя ступінь) по класифікації [PERSON] і [PERSON] - захворювання професійне, від тривалої дії шуму на виробництві» /а.с.10/. Відповідно акту № 3 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21 січня 2014 р., професійне захворювання виникло у зв'язку з недосконалістю технологій, неефективністю використання засобів індивідуального захисту, тривала робота в шкідливих умовах праці, причина професійного захворювання - проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму та загазованості. Відповідно до довідки виданої фтизіатричною МСЕК м. Суми від 11.03.2014 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, повторно встановлено ступінь втрати працездатності, яка склала 60 % та третя група інвалідності /а.с.13/. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України «Про охорону праці», а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 р. були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови парці призвели до професійного захворювання позивача. У зв'язку з цим 31.03.2014 р. позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування морально шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов'язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування морально (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках передбачених, законодавством. Таким чином з вищенаведеного вбачається, що між позивачем та ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» склались трудові правовідносини та внаслідок незабезпечення останнім безпечних умов праці позивачу при виконанні ним трудових обов'язків, було ушкоджене здоров'я. Судом встановлено, що внаслідок професійного захворювання в позивача порушилися нормальні життєві зв'язки. Постійно хворіє, крім того, має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Все це вимагає додаткових зусиль по організації його життя і веде до нових переживань. Вищезазначене законодавство, а також роз'яснення Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. із змінами від 25.05.2011 р. «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов'язують факт заподіяння моральної шкоди, не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, [PERSON] має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме незначне погіршення стану здоров'я позивача, те, що професійна працездатність в зв'язку з професійним захворюванням втрачена на 60 % та дано ІІІ групу інвалідності. Розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає сплаті позивачеві з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» , суд визначає в розмірі 8 000 грн., враховуючи при цьому дійсний розмір і тривалість моральних та фізичних страждань позивача, негативні наслідки отриманого ним захворювання, а також доведеність заявлених позовних вимог. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. Вимоги позивача до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми, суд вважає не обґрунтованими, та такими, що підлягають відмові, оскільки позивачем не надано належних доказів про понесення ним моральної шкоди.

Outcome: partial