Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач ТОВ «Сварож» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останнього заборгованості в розмірі 418 400 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що постановою Господарського суду Львівської області від 03.02.2015р. ТОВ «Сварож» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, в процесі якої ліквідатором встановлено, що відповідач за період з 06.03.2013р. по 30.07.2013р. з рахунку банкрута № [NUMBER] зняв грошові кошти в сумі 418 400 грн. За відсутності будь-яких договорів позики та документів, які б підтверджували надходження на рахунок ТОВ «Сварож» від [PERSON] грошових коштів, вважав, що в останнього існує заборгованість перед позивачем в сумі 418 000 грн., яку з посиланням на вимоги ст. ст. 1046, 1049 ЦК України просив стягнути в примусовому порядку. До початку розгляду справи по суті, 20.12.2017р. позивач надав суду заяву про зміну підстав позову, до якої долучив докази направлення такої заяви відповідачу. Зокрема, вказані кошти просив стягнути з відповідача як такі, що набуті останнім без достатньої правової підстави в порядку ст. 1212 ЦК України. Відповідач надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначає, що ним як одним із засновників ТОВ «Сварож» на протязі діяльності такого товариства регулярно надавалась фінансова позика на зворотній основі. Крім того, отримані ним кошти як позика на зворотній основі насправді були отримані як повернення позики на зворотній основі, а проведений аналіз на підставі наданої арбітражним керуючим копії довідки філії АТ «Укрексімбанк» у м. Львові дає підстави стверджувати про наявність у позивача заборгованості перед третіми особами відносно повернення позики чи фінансової допомоги на зворотній основі. В процесі розгляду даної справи ухвалами Личаківського районного суду м. Львова від 27.02.2018р., 17.04.2018р., 09.10.2018р. до участі в справі як третіх осіб залучено ТОВ «Д-МІКС Україна», ТОВ «Іва-Плюс», ТОВ «Проміві» відповідно. Визначено третім особам строк для надання пояснень щодо позову. Крім того, в процесі розгляду справи ухвалами Личаківського районного суду м. Львова від 08.06.2018р., 01.10.2018р. відмовлено в задоволенні клопотань відповідача про закриття провадження у справі, а ухвалою від 09.10.2018р. відмовлено в задоволенні клопотань про об'єднання позовів у даній справі. Повноважний представник ТОВ «Д-МІКС Україна» скерував до суду письмові пояснення, в яких висловився на підтримку позовних вимог та просить такі задовольнити. Представники третіх осіб ТОВ «Іва-Плюс» та ТОВ «Проміві» письмових пояснень суду не надали. В судовому засіданні повноважний представник позивача - арбітражний керуючий Чорній М.В., який згідно ухвали Господарського суду Львівської області призначений ліквідатором ТОВ «Сварож» позовні вимоги підтримав. Крім вищенаведеного, додатково пояснив, що при отриманні відповідачем зазначених коштів такий факт не відображався у бухгалтерському звіті, що додатково вказує на безпідставність їх набуття. Просить позов задовольнити. Відповідач, а також його повноважний представник - адвокат [PERSON], повноваження якого підтверджуються договором про надання правової допомоги від 01.10.2018р. та ордером на ведення справи серії ЛВ № 036805, в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечили. Відповідач пояснив, що не пам'ятає чи брав грошові кошти в касі банку за чеками, виданими позивачем. Крім того зазначив, що отримував власні кошти як один із засновників товариства. Представник відповідача, в свою чергу вважає позов недоведеним. У зв'язку з характером діяльності Товариства, предметом діяльності якого було розведення свійської птиці, а також у зв'язку з відсутністю обігових коштів необхідних для придбання кормів, препаратів та іншої сировини відповідачем неодноразово надавались на цілі товариства фінансова допомога та позика на зворотній основі, яка поверталась відповідачу через банківську установу шляхом оформлення грошових чеків. При цьому, в таких чеках відповідачем неповністю зазначено підставу отримання, де замість слів «повернення позики на зворотній основі» зазначено «позика на зворотній основі». Просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - ТОВ «Д-МІКС Україна» - Луньо Б.М. в судовому засіданні висловився про підтримку позовних вимог з підстав, викладених у письмових поясненнях. Просить позов задовольнити. Представник третьої особи - ТОВ «Іва-Плюс» в судовому засіданні у вирішенні спору поклався на розсуд суду. Представник третьої особи - ТОВ «Проміві» в судове засідання не з'явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, письмових пояснень суду не скерував. За погодженням з учасниками процесу суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, а також представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 2164 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4)відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. З огляду на характер правовідносин, які врегульовані Главою 83 ЦК України, обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Як вбачається з наданих позивачем копії чеків (а.с.69-74 т.2, а.с.6-10 т.1), 24.05.2013р. відповідачу видано позику на зворотній основі в розмірі 120 000 грн., 30.05.2013р. - в розмірі 52 000 грн., 30.07.2018р. - в розмірі 38 000 грн., 09.07.2013р. - в розмірі 30 000 грн., 31.05.2013р. - в розмірі 2000 грн., 10.04.2013р. - в розмірі 27700 грн., 30.04.2013р. - в розмірі 110 000 грн., 12.03.2013р. - в розмір 77 200 грн., 20.03.2018р. - в розмірі 80 000 грн., 06.03.2013р. - в розмірі 41 000 грн. Факт перерахунку зазначених коштів також підтверджується копією банківської виписки рахунку позивача (а.с.73-87 т.1), а також долученим до матеріалів справи оригіналом цієї виписки, згідно якого у вказані дні з рахунку позивача знімались кошти у формі «позики на зворотній основі». Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Разом з тим, виходячи з встановлених судом обставин, договорів позики, які б відповідали згаданим вище нормам сторони в письмовій формі не укладали, а зняття готівки відбувалось виключно на підставі грошових чеків, виданих товариством позивача на ім'я відповідача. Вказане на переконання суду дає достатні підстави для висновку, що відповідачем отримані кошти без достатньої правової підстави, у зв'язку з чим такі підлягають поверненню, а позов відповідно задоволенню. В свою чергу, доводи відповідача про те, що останній здійснював повернення коштів, а також отримував власні кошти як повернення попередньо наданої ним позики слід визнати неспроможними, оскільки такі належними і допустимими доказами не підтвердженні, а виписка з банківського рахунку позивача, на яку посилається останній не містить в собі інформації про особу платника і призначення платежу, у зв'язку з чим не може вважатись доказом повернення відповідачем коштів. Тому, суд ухвалює рішення про задоволення позову в повному обсязі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 136, ст. 141 ЦПК України, оскільки ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14.12.2017р. (а.с.14 т.1) позивачу було відстрочено сплату судового збору в розмірі 6276 грн. до ухвалення рішення у справі, такий підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved