Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТзОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №218924343 від 12.11.2015 у розмірі 88 644 грн. 34 коп. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 12.11.2015 [PERSON] звернувся до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (ТОВ «ФК «ЦФР») із заявою про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та заявою №218924343 від 12.11.2015 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», підписанням якої підтвердив згоду про те, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем, як позичальником, а також те, що отримав примірник кредитного договору та погодив отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «ЦФР». 30.07.2018 між ТзОВ «ФК «ЦФР» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги №20180730, відповідно до якого ТзОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТзОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТзОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТзОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами у реєстрі боржників, укладеними між ТзОВ «ФК «ЦФР» і боржниками (Портфель заборгованості). Згідно з п. 1.2. договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТзОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог ТзОВ «ФК «ЦФР» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до реєстру боржників - додатку №1 до договору відступлення права вимоги №20180730 від 30.07.2018, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у сумі 88 644,34 грн. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Проте, відповідач порушив зобов`язання за вказаним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, що становить 88 644 грн. 34 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника, позов підтримав в повному обсязі та просив суд такий задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання. 10.01.2019 надав суду відзив на позовну заяву відповідно до якого не погоджується з вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими, незаконними та такими, що не відповідають нормам матеріального права, виходячи з наступного. Позивачем не враховано сплату грошових коштів у розмірі 27 412 грн., частину з яких зараховано як плату за управління кредитом, що є незаконним, оскільки, обов`язку щодо відшкодування витрат за управління кредитом на себе не брав, умови таких зобов`язань з ним не узгоджувались та така відсутня у заяві про видачу кредиту від 12.11.2015. Покликався на постанову Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №695/3474/17 відповідно до якої несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними, а у разі її оплати позичальником, необхідно зараховувати сплачену позичальником комісію у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором. При цьому, аналіз статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Зазначив, що на його адресу не надходило жодної кореспонденції від позивача та ТзОВ «ФК «ЦФР», а також повідомлення про відступлення права вимоги. Разом з тим, відповідно до ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Таким чином, позивач має на меті отримання відшкодування, що не передбачене угодою та законом. Зазначив, що, якщо враховувати сплачену відповідачем комісію у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором і усі виплати, які останній сплатив первісному кредитору, зобов`язання між сторонами необхідно вважати припиненим виконанням, здійсненим належним чином. Окрім цього, просив суд застосувати позовну давність, оскільки останній платіж ним здійснено у вересні 2016, відтак позивачем пропущено строк звернення до суду. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). 24.05.2019 до суду надійшла відповідь представника позивача Гайової А.С. на відзив відповідача, згідно з яким вважає відзив необґрунтованим з огляду на наступне. Відповідачем порушено вимоги ст. 178 ЦПК України щодо оформлення відзиву на позовну заяву, а додані фотокопії доказів до такого, не засвідчені належним чином, а відтак не можуть братись судом до уваги. Зазначила, що 30.07.2018 між ТзОВ «ФК «ЦФР» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №20180730, за умовами якого ТзОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТзОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТзОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТзОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами у реєстрі боржників, укладеними між ТзОВ «ФК «ЦФР» і боржниками (Портфель заборгованості). За умовами договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфелю заборгованості за цим договором, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТзОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі боржників, а також набуває прав грошових вимог ТзОВ «ФК «ЦФР» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТзОВ «ФК «ЦФР», ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача на суму 88 644,34 грн. При цьому, якщо допустити, що відповідач не був обізнаний про відступлення права вимоги до ТзОВ «ФК «ЄАПБ», боржник не мав жодних перешкод для реалізації свого обов`язку щодо сплати заборгованості на рахунки первісного кредитора, які зазначені в кредитному договорі, за умови неможливості такої оплати на передбачений законодавством депозитний рахунок нотаріуса. Проте, відповідач надалі ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, порушуючи при цьому умови заяви на отримання кредиту №218924343 від 12.11.2015. Покликалась на правову позицію Верховного Суду України у постанові від 23.09.2015 у праві №6-979цс15, відповідно до якої боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавлений обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє останнього від обов`язку погашення кредиту взагалі. Щодо нарахування щомісячної плати, штрафів та пені за кредитом зазначила, що кредитний договір №218924343 від 12.11.2015 жодних несправедливих умов, передбачених ч. 3 ст. 509 ЦК України, які законом визнаються несправедливими, не містить. При цьому, жодних зауважень з приводу того, що відповідач не погоджувався з умовами та правилами надання кредиту у поданому відзиві висловлено не було. Підписаний позичальником кредитний договір №218924343 від 12.11.2015 свідчить про те, що останній з усіма умовами ознайомлений та погодився, перед підписанням якого повідомлений про умови, передбачені ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також про усі інші умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Кредитним договором №218924343 від 12.11.2015 передбачені усі фінансові зобов`язання позичальника, зокрема, щодо сплата протягом 36 місяців річної відсоткової ставник в розмірі 11,99% та щомісячних процентів 2,69 % (плата за управління кредитом). Відповідно до графіку платежів до кредитного договору, який підписаний сторонами, позичальник щомісячно протягом 36 місяців повинен сплачувати загальну суму щомісячного платежу, яка включає в себе частину кредиту, що підлягає поверненню, плату за річною відсотковою ставкою та щомісячні проценти (плату за кредитом). Вважає, що поняття «плата за управління кредитом» та поняття «проценти» є тотожними. Вказала, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Вищевказаний кредитний договір містить інформацію як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та проценту ставку, окрім цього, місить усі істотні умови, передбачені законодавством України. Дії відповідача щодо оспорювання нарахованої заборгованості в частині управління кредитом більш, ніж через три роки після його укладення, є нікчемними, а покликання на порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованим та безпідставним. Разом з тим, за весь період перебування права вимоги за кредитним договором №218924343 від 12.11.2015 у ТзОВ «ФК «ЄАПБ» позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував штрафних санкцій до божника, а лише просить стягнути заборгованість, нараховану первинним кредитором. Окрім цього, у задоволенні клопотання відповідача про застосування строків позовної давності просив суд відмовити. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 12.11.2015 [PERSON] подав до ТОВ «ФК «ЦФР» заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та заяву №218924343 від 12.11.2015 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», підписанням якої підтвердив згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та ним, як позичальником. Відповідно до умов договору останній отримав кредит у розмірі 47 200 грн. зі сплатою щомісячних процентів в розмірі 2,69 % від суми кредиту, річних процентів 11,99% від суми боргу за договором та щоденної пені 0,3% від загальної суми прострочення. Окрім цього, підписано графік платежів, яким встановлено щомісячний платіж, кінцевий термін повернення кредиту - 23.11.2018. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується заявою на отримання кредиту №218924343 від 12.11.2015 та платіжним доручення від 12.11.2015 №169176751. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував належно, у зв`язку з чим утворилась кредитна заборгованість, яка станом на 30.07.2018 становила 88 644, 34 грн. 30.07.2018 між ТзОВ «ФК «ЦФР» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги №20180730, відповідно до якого ТзОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТзОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТзОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТзОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами у реєстрі боржників, укладеними між ТзОВ «ФК «ЦФР» і боржниками (Портфель заборгованості). Згідно п. 1.2. договору відступлення права вимоги внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТзОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТзОВ «ФК «ЦФР» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до витягу з реєстру боржників - додатку №1 до договору відступлення права вимоги №20180730 від 30.07.2018, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 88 644, 34 грн. з яких: 37 032,14 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8 189,62 грн. - сума заборгованості за відсотками, 28 125,34 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом, 15 297,24 грн. - сума заборгованості за пенею. Пунктом 6.2.3 зазначеного договору відступлення прав вимоги передбачено, що права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Першою та третьою частинами статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема. передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Твердження відповідача про те, що позивачем не надано доказів того, що відповідачем отримано повідомлення про відступлення прав вимоги, а тому боржник має право не виконувати обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні, суд не бере до уваги, виходячи з наступного. Згідно з п. 6.6 договору про відступлення прав вимоги відповідачу 07.08.2018 скеровано лист з повідомленням про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №218924343 від 12.11.2015, проте, незважаючи на це відповідач не виконав своє зобов`язання. Окрім цього, неповідомлення позичальника про укладення договору про відступлення прав вимоги не може бути підставою для звільнення позичальника від відповідальності за невиконання умов договору, оскільки, відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні від такого обов`язку в цілому. Щодо покликання відповідача на неправомірність вимоги позивача про стягнення суми заборгованості за платою за управління кредитом, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірного кредитного договору) кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п. 17, 23 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»). Таким чином, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Разом з тим, ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Так, відповідно до заяви №218924343 від 12.11.2015 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» однією з умов надання кредиту є сплата позичальником щомісячних процентів у розмірі 2,69% від суми кредиту, річних відсотків 11,99% від суми боргу за договором, щоденної пені у розмірі 0,3% від загальної суми прострочення. Із графіку платежів, що є додатком до договору та, який підписаний [PERSON] встановлено, що загальний щомісячний платіж складається із повернення частини тіла кредиту, нарахованих річних процентів та щомісячних процентів. Згідно п.3 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», що діяли на момент укладення відповідачем договору кредиту, за надання кредиту позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю проценти. Проценти встановлені трьох видів: початковий процент, щомісячні проценти, річні проценти. Ставка щодо кожного виду процентів є фіксованою та визначається заявою на отримання кредиту. Ці умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір. Таким чином, укладаючи кредитний договір, сторони домовилися, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватися два їх види, які складаються: з щомісячних процентів та річних процентів. Відповідно до витягу з реєстру боржників та розрахунку заборгованості від 30.07.2018 щомісячні відсотки вказані як плата за управління кредитом. У відзиві на позовну заяву представник позивача ТзОВ «ФК «ЄАПБ» стверджує, що поняття «плата за управління кредитом» та поняття «проценти» є тотожними. Враховуючи викладене, ставка щомісячних процентів за кредитним договором в розмірі 2,69% від суми кредиту в розмірі 47 200 грн. становить 1 269,68 грн. і саме таку суму щомісячно мав сплачувати [PERSON] для погашення заборгованості за щомісячними процентами. Нарахування суми щомісячних процентів відображені у графіку платежів, відтак кредитним договором передбачено такий вид нарахувань заборгованості. Плата за управління кредитом не була передбачена ні умовами кредитного договору, ні графіком платежів, однак ця складова заборгованості у кредитному договорі №218924343 від 12.11.2015 має назву плата за щомісячними процентами. Таким чином, заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 125,34 грн. є процентами, що передбачені його умовами, а не платою за управління кредитом. Під час укладення кредитного договору положення цього договору, зокрема, умови про сукупну вартість кредиту, позичальнику роз`яснені та зрозумілі. Позичальник ознайомився з кредитним договором до його укладення і був згоден з усіма його умовами, відтак розумів який саме загальний розмір кредитної заборгованості він мав погасити на виконання умов договору, з якими погодився. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, поданий позивачем розрахунок відповідачем не спростовано, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №218924343 від 12.11.2015 в розмірі 88 644 грн. 34 коп. Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, належними доказами не підтверджені та висновків суду не спростовують. При розгляді клопотання відповідача про застосування позовної давності судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 261 ЦПК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України передбачає, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до заяви №218924343 від 12.11.2015 на отримання кредиту та графіку платежів строк на який надається кредит становить 36 місяців, дата повернення кредиту - 23.11.2018. Крім цього, згідно з п. 7.2 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» у редакції від 30.03.2015, яка разом з іншими документами, що не заперечується відповідачем, становить укладений між сторонами кредитний договір, до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, застосовується позовна давність у десять років. Враховуючи наведене, відсутні підстави для висновку про те, що позивачем пропущено позовну давність. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1 921 грн.

Outcome: approved