Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач, як орган опіки та піклування, звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолітніх: [PERSON], [PERSON] та малолітніх [PERSON], [PERSON], які з 01 липня 2009 року взяті на облік в службі у справах дітей Солонянської райдержадміністрації як діти, які опинилися у складних життєвих обставинах у зв'язку з тим, що їхні батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню і утриманню дітей. Позивач посилається на те, що діти з метою захисту їх прав та інтересів, були влаштовані до КЗ освіти Василіської загальноосвітньої школи-інтернату, а їхня мати жодного разу їх не відвідувала, не цікавилася їхнім здоров'ям, матеріально не підтримувала. За місцем реєстрації та проживання відповідачки, остання характеризується негативно, ніде не працює, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, перебуває на обліку в сільській раді, як не благодійна сім'я, яка відноситься до категорії зі складними життєвими обставинами, зловживає спиртними напоями. У зв'язку з зазначеним, позивач змушений в інтересах дітей звернутися з даним позовом до суду та просить позбавити відповідачку батьківських прав та стягнути з неї аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі, оскільки остання не працює та не має офіційного доходу. Представник позивача - Солонянської районної державної адміністрації як орган опіки та піклування, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.45), в судове засідання 19 лютого 2016 року не з'явився, згідно поданої заяви просила здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.55-57). Відповідач [PERSON], яка про час та місце розгляду справи повідомлялася за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS] (а.с.48), звідки повістка про виклик до суду повернулася з відміткою «за зазначеною адресою не проживає» (а.с.49-51), що суд оцінює, як належне повідомлення відповідачки про час та місце розгляду справи, а про зміну місця проживання ні позивача, ні суд не повідомила, в судове засідання 19 лютого 2016 року не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, як не подала і заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують. Представник третьої особи - КЗО «Василівська середня загальноосвітня школа-інтернат», який про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.46), в судове засідання 19 лютого 2016 року не з'явився, згідно поданої заяви просили здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності (а.с.52-54). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст. 224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Відповідно до вимог ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, а згідно положень ч.2 ст.157, ст.180-182 цього Кодексу той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], батьком яких є [PERSON] (а.с.8,9,10,13,14,15). Також судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], відомості про батька якої, згідно витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері (а.с.11,12). Згідно наказів служби у справах дітей Солонянської РДА від 01 липня 2009 року №№ 5,6,8 діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] взяті на облік, як діти, які опинилися у складних життєвих обставинах, у зв'язку з тим, що батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дітей (а.с.17-19), а [PERSON] взята на облік згідно наказу від 04 січня 2016 року №2 (а.с.20). На час розгляду справи неповнолітні [PERSON], [PERSON] перебувають в КЗО «Василівська середня загальноосвітня школа-інтернат» (а.с.25), [PERSON] є учнем ДПТНЗ «Солонянський професійний аграрний ліцей» (а.с.32), [PERSON] перебувала в КЗО «Дніпропетровський багатопрофільний начально-реабілітаційний центр № 9» ДОР» (а.с.22,26,27) та була переведена до КЗО «Василівська середня загальноосвітня школа-інтернат», який просить встановити статус зазначеним дітям, які проживають в інтернаті з 2009 року (а.с.36). Судом під час розгляду справи було встановлено, що згідно листів від 03 листопада 2015 року (а.с.36), клопотання від 09 грудня 2015 року (а.с.37), довідок-характеристик від 02 грудня 2015 року від 08 грудня 2015 року (а.с.38,39) відповідачка за час перебування дітей в інтернаті жодного разу не відвідувала їх, не цікавилася їхнім навчанням, здоров'ям, матеріальної допомоги не надавала. Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (редакція зі змінами,схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 7 Конвенції передбачено, що дитина має право знати своїх батьків і має право на їх піклування. Судом встановлено, що відповідачка згідно акта обстеження житлово-побутових умов від 04 березня 2010 року не працює, зловживає спритними напоями, з дітьми не проживає, не приділяє їм уваги, на співбесіди щодо зміни свого відношення до дітей не реагує (а.с.16,29). Позивачем до матеріалів справи надано висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON].» (а.с.40-42), який мотивований тим, що оскільки мати дітей ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, то з метою захисту їхніх інтересів, позбавлення батьківських прав є таким що відповідає нормам чинного законодавства. Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування від 15 січня 2016 року є достатньо обґрунтованим, а тому суд погоджується з ним. Згідно зі ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Оскільки відповідачка [PERSON] тривалий час ухиляється від виховання дітей, що виявляється в тому, що вона не бере жодної участі у їх вихованні, не спілкується з ними, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, навчанням, не піклується про їх фізичних та духовний розвиток, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти,то суд вважає, що є правові підстави для позбавлення її батьківських прав, оскільки невиконання або ухилення від виконання обов'язку по вихованню дітей може бути відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України підставою до застосування наслідків, передбачених Сімейним кодексом України, в тому числі і позбавлення батьківських прав, що вбачаться із висновку Солонянської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дітей: синів [PERSON], [PERSON], доньок [PERSON] та [PERSON]. На підставі наведеного, суд вважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, таким що відповідає інтересам дітей, оскільки відповідачка не приймає участі у вихованні дітей, не виявляє стійкого бажання у виконанні батьківських обов'язків, ухиляється від сплати грошових коштів в добровільному порядку на утримання дітей, що дає суду підстави вважати, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, а перешкоди для їх виконання відсутні. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно до статті ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень, наданих в а. 7 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує матеріальне становище платника аліментів, яка не має постійного місця роботи, стан здоров'я як відповідача, так і дітей, їх вік та потреби та вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] та малолітніх [PERSON] та [PERSON] по 727 гривень 50 копійок щомісячно до досягнення дітьми повноліття, є такими що підлягають задоволенню в повному обсязі, з огляду на те, що Законом України «Про державний бюджет на 2016 рік» прожитковий мінімуму для дітей від 6 до 18 років станом на 01 січня 2016 року становить 1 455 гривень 00 копійок, а відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а позивач просить суд стягнути з відповідачки половину прожиткового мінімуму, визначеного законом на кожну дитину. За таких обставин, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів підлягають задоволенню, у зв'язку з чим з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач при зверненні з позовом до суду був звільнений від таких витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved