Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач у квітні 2016 року звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на утримання квартири, що знаходиться у спільній сумісній власності.Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебуваючи у шлюбі з [PERSON], 22.02.2011 року придбала квартиру [ADDRESS]. У подальшому, та на даний час у цій квартирі мешкають позивач, відповідач, та їх спільна дитина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 13.10.2014 року шлюб між сторонами розірвано. 16.03.2016 року Апеляційним судом Харківської області ухвалено рішення у цивільній справі про розподіл майна подружжя, відповідно до якого, за [PERSON] визнається право власності на ? частину спірної квартири. Усі витрати, пов'язані із утриманням даної квартири, а сама поточні ремонти, комунальні витрати позивач несла одноособово з лютого 2011 року. Відповідач будь-яких пропозицій щодо компенсації витрат на утримання спільного майна не робив. Позивач змушена сама утримувати житло за власний рахунок у повному обсязі, робити ремонти, необхідні для запобігання від руйнування чи підтоплення та підтримання у придатному для проживання стані, сплачувати усі нараховані комунальні витрати. Вважає, що бездіяльність [PERSON] щодо утримання ним своєї частки в спільній власності, набутій під час шлюбу, є протиправним. Враховуючи викладене, позивач вважає, що є підстави для відшкодування їй шкоди за бездіяльність відповідача по неутриманню свого майна. Дані збитки необхідно відшкодувати відповідно до кількості ідеальних часток, що перебувають у спільній частковій власності зазначеної квартири. Просить суд позов задовольнити, та з урахуванням уточнених позовних вимог, виходячи з розрахунків починаючи з березня 2013 по березень 2017 року сума за сплату комунальних коштів становила 51655, 61 грн., 1/2 якої належить сплатити відповідачу складає 25827, 805 грн. Просить суд позов задовольнити. Позивач [PERSON] в останнє судове засіданняне зявилася, надала до суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги, просить розглянути справу за її відсутністю. Відповідач [PERSON] в останнє судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином та своєчасно, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надавав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління праці та соціального захисту населення Шевченківського району Харківської міської ради в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі. Представник Територіального підрозділу ДМС України Шевченківський районний відділ у місті Харкові в судове засідання не зявився. Треті особи - [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали суду письмові пояснення, згідно яких усі витрати на утримання квартири їхня дочка [PERSON] несе самостійно з лютого 2011 року. Вони ж постійно проживали до 2014 року у м. Луганськ, с. Тепличне, вул. Степова, 49, проте після початку антитерористичної операції залишили місце проживання та переїхали до Харкова. Задля отримання соціальних виплат, стали на облік як особи, переміщені з тимчасово окупованої території. Оскільки для постановки на облік необхідна була контактна адреса, вони вказали адресу доньки [ADDRESS], проте там ні не зареєстровані, ні постійно не проживають, а тому не мають обовязків зі сплати будь-яких платежів відносно квартири. Суд, дослідивши доводи позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] придбала квартиру №100 за адресою: м. Харків, вул. Новгородська, будинок № 20, що підтверджує копія договору купівлі-продажу квартири, укладеного 22.02.2011 року та зареєстрованого в реєстрі за №298, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] (а. с. 9). Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 13.10.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON]розірвано (а. с. 16). Згідно рішення Апеляційного суду Харківської області від 16.03.2016 року проведено розподіл майна подружжя та визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по1/2 частині квартири [ADDRESS], яка зареєстрована за [PERSON] (а. с. 17-18). Частиною 3 статті 13 Конституції України та статтею 319 Цивільного Кодексу України передбачено, що власність зобов'язує. Частина 3 статті 8 Конституції України закріплює, що її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Вiдповiдно до статті 525 Цивільного Кодексу України, одностороння вiдмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається. Згідно пункту 1 статті 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 Цивільного Кодексу України передбачено, що якщо в зобовязанні встановлений строк (термiн) його виконання, то воно пiдлягає виконанню в цей строк (термiн). На власника покладається обов'язок утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 Цивільного кодексу України). Так, відповідно до статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно зі статтею 360 Цивільного кодексу України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. З наведеної норми вбачається, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у чому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов'язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов'язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України). За замістом статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг відносяться комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). У відповідності до п. п. 5, 10 частини 3 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги. Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» від 01.04.2016 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровано 3 особи: [PERSON], [PERSON],[PERSON] (а. с. 15). Позивачем надано розрахунок заборгованості, який підтверджується копіями квитанцій про сплату комунальних послуг, що наявні в матеріалах справи. Розрахунок заборгованості за 2013 рік: березень 2013 року 868, 85 грн. (а. с. 24), квітень 2013 року 690, 44 грн. (а. с. 24-25), травень 2013 року 598, 98 грн. (а. с. 25), червень 2013 року 528, 61 грн. (а. с. 26), липень 2013 року 384, 88 грн. (а. с. 26), серпень 2013 475, 39 грн. (а. с. 27), вересень 2013 року 546, 30 грн. (а. с. 27), жовтень 2013 року 713, 90 грн. (а. с. 28), листопад 2013 року 910, 06 грн. (а. с. 28), грудень 2013 року 836, 99 грн. (а. с. 29), тобто загальна вартість витрат за період березень грудень 2013 року становить 6554, 40 грн. Розрахунок заборгованості за 2014 рік: січень 2014 року 865, 90 грн. (а. с. 29), лютий 2014 року 1213, 04 грн. (а. с. 30), березень 2014 року 854,04 грн. (а. с. 30), квітень 2014 року 474, 23 грн. (а. с. 31), травень 2014 року 613, 88 грн. (а. с. 31), червень 2014 року 648, 09 грн. (а. с. 32), липень 2014 року 498, 12 грн. (а. с. 32), серпень 2014 686, 15 грн. (а. с. 33), вересень 2014 року 490, 89 грн. (а. с. 33), жовтень 2014 року 810, 95 грн. (а. с. 34), листопад 2014 року 1116, 79 грн. (а. с. 34), грудень 2014 року 1155, 63 грн. (а. с. 35), тобто загальна вартість витрат за період січень грудень 2014 року становить 9427, 71 грн. Розрахунок заборгованості за 2015 рік: січень 2015 року 1458, 15 грн. (а. с. 36), лютий 2015 року 1240, 26 грн. (а. с. 36), березень 2015 року 1200, 00 грн. (а. с. 37), квітень 2015 року 922, 37 грн. (а. с. 37), травень 2015 року 623, 05 грн. (а. с. 38), червень 2015 року 723, 78 грн. (а. с. 39), липень 2015 року 652, 37 грн. (а. с. 40), серпень 2015 626, 21 грн. (а. с. 41), вересень 2015 року 630, 39 грн. (а. с. 42), жовтень 2015 року 1043, 42 грн. (а. с. 43), листопад 2015 року 1665, 40 грн. (а. с. 44), грудень 2015 року 1817, 01 грн. (а. с. 45), тобто загальна вартість витрат за період січень грудень 2015 року становить 12602, 41 грн. Розрахунок заборгованості за 2016 рік: січень 2016 року 2308, 23 грн. (а. с. 46), лютий 2016 року 1831, 15 грн. (а. с. 47), березень 2016 року 1815, 72 грн. (а. с. 71), квітень 2016 року 1061, 48 грн. (а. с. 71), травень 2016 року 754, 31 грн. (а. с. 72), червень 2016 року 780, 66 грн. (а. с. 72), липень 2016 року 903, 93 грн. (а. с. 95), серпень 2016 835, 80 грн. (а. с. 95), вересень 2016 року 916, 40 грн. (а. с. 96), жовтень 2016 року 1503, 84 грн. (а. с. 96), листопад 2016 року 2837, 90 грн. (а. с. 97), грудень 2016 року 3413, 10 грн. (а. с. 97), тобто загальна вартість витрат за період січень грудень 2016 року становить 18962, 52 грн. При цьому, заборгованість за листопад 2016 року у 2837, 90 грн. хоча і підтверджена копією квитанції, що міститься на аркуші 97 справи, проте позивачем не врахована дана сума при розрахунку загальної заборгованості, та цю суму, згідно останньої заяви про уточнення позовних вимог (а. с. 102) позивач стягнути не просить. Водночас, відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, а тому суд зменшує розмір заборгованості за 2016 рік з 18962, 52 грн. (фактично існуючого) до визначеного в уточнених позовних вимогах позивачем 16124, 62 грн. Розрахунок заборгованості за 2017 рік: січень 2017 року 3386, 24 грн. (а. с. 98), лютий 2017 року 3560, 23 грн. (а. с. 98), тобто загальна вартість витрат за період січень лютий 2017 року становить 6946, 47 грн. Таким чином, загальна вартість витрат на утримання квартири, що перебуває у спільній власності [PERSON] та [PERSON] складає: 6554, 40 грн. + 9427, 71 грн. + 12602, 41 грн. + 16124, 62 грн. + 6946, 47 грн. = 51655, 61 грн. Виходячи із закріпленого статтею 360 Цивільного кодексу України обовязку співвласника брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, яким є квартира [ADDRESS], та ? частина якої належить [PERSON], суд вважає вимоги [PERSON] про стягнення витрат на утримання квартири з відповідача у відповідності до своєї частки - ? законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки вона сама понесла витрати, що підтверджено належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.\~57-59 ЦПК України та стягує з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на утримання квартири, що знаходиться у спільній сумісній власності у розмірі 25827 грн. 81 коп., тобто 1/2 від суми, що сплачена позивачем. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 179 ЦПК України\~визначено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до\~статті 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтями\~58,\~59 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1\~статті 64 ЦПК України\~письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі зобов'язані довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як заперечення проти позову. Водночас, суд відхиляє твердження відповідача про те, що заборгованість повинна бути розподілена і на батьків позивача - [PERSON], [PERSON], оскільки вони не є власниками квартири [ADDRESS], а тому на них не може бути покладено обовязок щодо утримання цієї квартири. Доказів фактичного проживання [PERSON], [PERSON] також не надано. Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на\~ користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління праці та соціального захисту населення Шевченківського району Харківської міської ради, Територіальний підрозділ ДМС України Шевченківський районний відділ у місті Харкові, [PERSON], [PERSON],про зобовязання вчинити певні дії підлягає задоволенню у повному обсязі.\~

Outcome: approved