Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось в суд із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості із сплати процентів за кредитним договором у розмірі 30288,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно кредитного договору №11/94-К з додатком 1 від 17.11.2005р., відповідач [PERSON] отримав у ПАТ «Універсал Банк» (правонаступник ВАТ «Універсал Банк») кредитні кошти в сумі 39000,00 доларів США з терміном їх повернення 17.11.2012р. Процентна ставка за договором складає 15% річних, з 12.05.2008р. - 15,25% річних. На забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 17.11.2005р. між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договори поруки, за умовами яких поручителі зобов'язуються відповідати перед позивачем за невиконання відповідачем [PERSON] в повному обсязі зобов'язань, що випливають з кредитного договору. У зв'язку із не належним виконанням [PERSON] зобов'язань з погашення заборгованості за кредитним договором, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21.02.2012р. по справі №2-352/11 стягнуто з усіх вищевказаних відповідачів на користь позивача 238546,18 грн. та судові витрати. З моменту ухвалення рішення відповідач [PERSON] борг згідно рішення суду повернув, однак за період сплати боргу були донараховані відсотки, сума яких згідно розрахунку від 19.07.2013р. складає 3789,34 доларів США або 30288,20 грн. (еквівалент в гривні вказано позивачем), які позивач просить стягнути солідарно з усіх вищевказаних відповідачів. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та наданих суду усних поясненнях Просив задовольнити позов. Відповідачі в судове засідання не з'явились, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, подав суду письмове заперечення та усні пояснення, суть яких зводиться до того, що на думку відповідача, позивач не правильно здійснив розподіл коштів, які відповідач сплатив згідно рішення суду. А саме, позивачем порушено порядок зарахування коштів встановлений статтею 534 ЦК України та п. 6.1.2. кредитного договору, згідно яких погашення процентів відбувається перед погашенням основної суми боргу. Поданий позивачем розрахунок заборгованості не підтверджує вимог позивача, є суперечливим та, на думку відповідача, не може бути прийнятий судом в якості належного доказу. У задоволенні позову просить відмовити. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.02.2012р. по справі №2-352/11 позов публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №11/94-К від 17.11.2005р. в сумі 238546,18 грн. та 1820,00 грн. судових витрат. Дане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 29.05.2012р. Згідно ч. 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, при розгляді даної цивільної справи, у якій беруть участь ті самі особи, вважаються встановленими та не доказуються обставини встановлені рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.02.2012р. по справі №2-352/11. Так, рішенням від 21.02.2012р. встановлено, що [PERSON] зобов'язання за вказаним договором (кредитний договір №11/94-К від 17.11.2005р.) належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 28.12.2011р. загальна заборгованості відповідача за кредитним договором становить 29857,40 доларів США, що в еквіваленті становить 238546,18 грн., з яких сума простроченої заборгованості по кредиту - 13656,52 доларів США, сума кредиту, яка стягується достроково - 5672,49 доларів США, сума простроченої процентної ставки з розрахунку 15% річних - 6839,52 доларів США, сума пені - 3688,93 доларів США. Дана заборгованість в розмірі 238546,18 грн. станом на травень 2013 року відповідачем [PERSON] перед позивачем погашена. Ця обставина визнана сторонами та в силу ч. 1 статті 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Стороною позивача, в якості доказу наявності заборгованості по сплаті відсотків в сумі 3789,34 доларів США, представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором від 19.07.2013р. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про не обґрунтованість позовних вимог, не підтвердження їх матеріалами справи та необхідність відмовити у задоволенні позову з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості відповідача [PERSON] станом на день подачі позову із сплати відсотків за користування кредитними коштами в сумі 3789,34 доларів США. А саме, поданий стороною позивача розрахунок заборгованості за кредитним договором від 19.07.2013р. оцінюється судом критично, так як суперечить рішенню Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.02.2012р. по справі №2-352/11, яке набрало законної сили, та обставини встановлені цим рішенням не потребують доказування. Зокрема, згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.02.2012р., станом на 28.12.2011р. сума простроченої процентної ставки з розрахунку 15% річних - 6839,52 доларів США. В той же час, згідно розрахунку від 19.07.2013р., станом на 10.12.2011р. заборгованість по процентах складала 9412,64 доларів США, а станом на 10.01.2012р. - 9579,72 доларів США. На запитання суду до представника позивача, яким чином виникла така розбіжність між даними встановленими рішенням суду (згідно позовної заяви позивача) і розрахунком від 19.07.2013р., представник позивача пояснити не зміг. Також, суд погоджується із доводами представника відповідача щодо того, що позивачем порушено черговість погашення вимог кредитора, встановлену статтею 534 ЦК України та п. 6.1.2. кредитного договору. Так, згідно статті 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Відповідно до п. 6.1.2. кредитного договору, позичальник зобов'язується грошові кошти, які направляються на виконання зобов'язань, передбачених даним договором, перераховувати в наступному порядку: а) в першу чергу - для сплати процентів за кредит, б) в другу чергу - сплата штрафних санкцій та пені, в) в третю чергу - погашення основної суми кредиту. На запитання суду до представника позивача, яким чином, враховуючи положення статті 534 ЦК України та п. 6.1.2. кредитного договору, після сплати в травні 2013 року відповідачем [PERSON] усієї суми боргу за рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.02.2012р. (складалась із суми простроченої заборгованості по кредиту - 13656,52 доларів США, суми кредиту, яка стягується достроково - 5672,49 доларів США, суми простроченої процентної ставки з розрахунку 15% річних - 6839,52 доларів США, суми пені - 3688,93 доларів США), виникла заборгованість із сплати процентів, які в силу закону і договору погашаються перед основною сумою боргу, представник позивача пояснив, що позивач таким чином діяв в інтересах відповідача. Отже, у разі сплати боржником усієї суми боргу за рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.02.2012р. та виконання позивачем положень статті 534 ЦК України та п. 6.1.2. кредитного договору, виникнення заборгованості саме із сплати процентів є неможливим. Згідно ч. 3 статті 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 статті 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. Так як рішення ухвалено не на користь позивача, відповідно до статті 88 ЦПК України, судові витрати із відповідачів не стягуються.

Outcome: dismissed