Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач серпні 2014 року звернулася з даним позовом до суду, посилаючись на те, що 21 лютого 2014 року під час лікування в Київській міській клінічній лікарні № 10, помер її батько, [PERSON]. Звернувшись до нотаріальної контори для прийняття спадщини, позивачу стало відомо, що 06 лютого 2014 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все майно, яке йому належить переходить до відповідача [PERSON] Позивач вважає даний заповіт є недійсний, оскільки стан здоров»я [PERSON], беззаперечно свідчить про те, що в момент складання свого заповіту в лютому 2014 року, він не усвідомлював значення власних дій та не міг керувати ними, оскільки діяв не з власної волі, а під впливом симптомів хронічного алкоголізму та енцефалополінейропатії (розлади свідомості, провали в пам»яті, марення, тощо). Позивач вважає, що такий стан психічного та фізичного здоров»я [PERSON] ставить під сумнів дійсність складеного ним за декілька днів до власної смерті заповіту, оскільки в такому випадку волевиявлення батька позивача не було вільним і не відповідало його дійсній волі. На підставі викладеного позивач просить визнати недійсним заповіт, складений 06 лютого 2014 року [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], згідно з яким все майно [PERSON] переходить у спадщину [PERSON] Під час розгляду справи, ухвалою суду в якості третіх осіб по даній справі залучено приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просять про їх задоволення з викладених в позові підстав. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила та пояснила, що влітку 1999 року відповідачка познайомилась з [PERSON], вже восени 1999 року вони почали проживати разом. Маючи намір постійно проживати однією сім»єю разом з дітьми відповідачки, вони разом почали добудовувати будинок. Утеплювати його, проводити газ та воду, тощо. У 2009 році відповідачка з [PERSON] зареєстрували шлюб, які на той час фактично разом прожили 10 років. Весь час вони прожили дружно у любові і повазі один до одного. Стосунки у позивача з [PERSON] були складними, більшу частину часу вони не спілкувались, адже позивач та третя особа [PERSON] його неодноразово ображали і йому це було важко простити. З 2006 року [PERSON] займався підприємницькою діяльністю , вів активний спосіб життя, з 2008 року мав дозвіл на зброю,я кий в 2012 році був продовжений до 2015 року, керував належним йому автомобілем. Вважає, що [PERSON] складаючи заповіт в лютому 2014 року усвідомлював значення своїх дій, це була його воля та він бажав, щоб все майно , яке йому належало перейшло до дружини, а тому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає позов необґрунтованим, незаконним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, вказав, що сумнівається , що коли батько складав заповіт це була його воля, оскільки він завжди казав, що все садовий будинок він залишить дружині, а дітям інше належне йому майно. В подальшому просив суд розглядати справу у його відсутність. Третя особа приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона посвідчувала оспорюваний заповіт. Заповіт складався та посвідчувався в один день, коли прийшли [PERSON] та його дружина до неї в офіс. Вона встановила особу заповідача, обсяг його цивільної дієздатності, при складанні заповіту [PERSON] в кімнаті у нотаріуса перебував сам, дружина чекала в іншій кімнаті, самостійно читав підготовлений заповіт, на стан здоровя не скаржився, заповідати все своє майно дружині була воля заповідача, на нього ніхто не тиснув. Жодних сумнівів щодо стану здоровя [PERSON] у неї не виникло, тільки здивувало, що в нього був жовтий колір обличчя, але заповідач був адекватним та розумів значення своїх дій та бажав цього. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він неодноразово відпочивав у померлого [PERSON] на дачі, випивали на рибалці, але не часто, оскільки свідок часто був за кермом і возив [PERSON] по його справам. [PERSON] бачив за тиждень до смерті, психічно був здоровим, пересувався самостійно, провалів в пам»яті не було. Якими були відносили у померлого з його дітьми свідок не знає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він являється сусідом по дачі з померлим [PERSON], іноді випивали трохи з ним, його стан був хорошим, нічого не викликало занепокоєння. 06 лютого 2014 року він з [PERSON] розмовляв, він був адекватним. [PERSON] разом з дружиною та дітьми фактично проживали на дачі. Відносини між ними були хорошими. Рідні діти померлого рідко провідували його. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою по дачі з відповідачкою та померлим [PERSON] Відповідачка з померлим [PERSON] були у гарних подружніх стосунках. У [PERSON] також були дуже хороші стосунки з дітьми відповідачки, він займався ними, їхнім навчанням. [PERSON] дуже піклувався про своє здоров»я, завжди сам був ініціатором операцій. В стані алкогольного спяніння [PERSON] вона не бачила. він був завжди адекватним. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] був його другом та партнером по бізнесу, знав його більше 25 років, разом вели спільну справу 21 рік. Стосунки у померлого з першою дружиною та його дітьми були поганими, вони позбавили його права власності на майно, яке йому належало, діти позбавили його права власності на квартиру. З другою дружиною [PERSON] у померлого були гарні стосунки і перед смертю вони тільки покращувались, вона йому допомагала. [PERSON] любив випити, але пяним його ніколи не бачив. У [PERSON] були проблеми зі здоров»ям, але ніколи не було такого, щоб він не впізнавав його. Про заповіт [PERSON] неодноразово говорив йому, що хоче щоб все майно після його смерті залишилося його дружині. У померлого були проблеми зі здоровям, але психічно він був здоровий. Свідок [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні щодо стану здоровя [PERSON] дали аналогічні покази. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 листопада 2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії 1-ОК № 091698, видане виконкомом Синяківської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 12. 14 грудня 2011 року о 12 годині 10 хвилин, [PERSON] склав заповіт, в якому заповів своїй дружині [PERSON], належну йому ? частину вбудованого нежитлового приміщення № 24, яке розташоване в м. Києві по вул. Костянтинівська, 16. Даний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 06 лютого 2014 року о 11 годині 30 хвилин, [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б вого не складалось і, взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом буде мати право заповів [PERSON] Даний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу [PERSON] Відповідно до заповіту від 06 лютого 2014 року, [PERSON] заповіт прочитано вголос, підписано власноручно в присутності нотаріуса. 21 лютого 2014 року [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-БК № 292953, видане відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис № 3378. Відповідно до спадкової справи № 1/2014 щодо майна померлого [PERSON] 21 лютого 2014 року, [PERSON] прийняла спадщину за заповітом від 06 лютого 2014 року, № 83, після смерті [PERSON], шляхом подання заяви 06 березня 2014 року. Окрім [PERSON], спадкоємцями за законом померлого [PERSON] є: донька [PERSON] та син [PERSON] 13 травня 2014 року [PERSON] прийняла спадщину за законом після померлого [PERSON], шляхом подачі заяви до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], яка зареєстрована в реєстрі за № 507. 20 серпня 2014 року [PERSON] прийняв спадщину за законом після померлого [PERSON], шляхом подачі заяви до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], яка зареєстрована в реєстрі за № 1185. Судом встановлено, що позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, покликається як на одну із підстав позову на недійсність заповіту спадкодавця [PERSON], посвідченого 06.02.2014 року, зазначаючи, що: 1) його було складено особою, яка не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки діяв не з власної волі, а під впливом симптомів хронічного алкоголізму та енцефалополінейропатії. Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. З висновку судово-психіатричної експертизи № 604 від 20 липня 2015 року, вбачається, що проаналізувавши надані обєкти експертизи, співставивши між собою дані про психічний стан [PERSON], які містяться в наданій медичній документації з показами свідків та характеристикою, комісія дійшла до висновку, що [PERSON] на час складання заповіту (06 лютого 2014 року) виявляв ознаки самотогенно-обумовленого астенічного синдрому. У цей час у нього не описано будь-яких виражених порушень з боку памяті, інтелекту, мислення, якої-небудь продуктивної психопатологічної симптоматики, він був адекватний у поведінці, спілкувався з оточуючими, усіх впізнавав, а скарги його на здоров»я обмежувалися посиланням на головокружіння, загальну слабкість, головний біль та були обумовлені наявною в нього соматичною хворобою і не позбавляли його можливості в цей період усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] на момент укладання заповіту (06 лютого 2014 року) страждав на соматогенно-обумовлений астенічний синдром (шифр по МКХ-10:F06.6). [PERSON] на момент укладання заповіту (06 лютого 2014 року) за своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. На підставі ст.1257 ЦК України заповіт може бути визнаний судом недійсним у разі, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Стаття 225 ЦК України передбачає, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Стаття 1254 ЦК України визначає, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт (ч.1). Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить (ч.2). Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним (ч.3). Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу (ч.4). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом були надані рівні можливості сторонам процесу щодо надання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Стороною позивача не було представлено суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що спадкодавець [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час вчинення оспорюваного правочину. Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності у межах позовних вимог, суд вважає, що позивач не довела , що [PERSON] під час складання заповіту не розумів значення свої дій та не міг ним керувати та не встановлено, що при складанні заповіту він діяв не з власної волі, а під впливом симптомів хвороби. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed