Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивач ФОП [PERSON] звернувся до Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Ухвалою від 07 жовтня 2021 року позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Позивач на виконання вимог ухвали надав відповідні документи, при цьому в обґрунтування позову зазначив, що 21.04.2021 між ПрАТ «СК ВУСО» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 10571484-02-10-01, предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем марки «Suzuki Vitara», державний номерний знак [NUMBER] . 04.06.2020 відповідач, керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] , в м. Києві по вул. Червоноткацька, 44, порушив Правила дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Suzuki Vitara», державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Suzuki Vitara» отримав механічні ушкодження. 16.06.2020 ПрАТ «СК ВУСО» на підставі страхового акта № 2033530-1 від 16.06.2020, виплатило вартість ремонту пошкодженого автомобіля у розмірі 15\~517,62 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача як власника транспортного засобу була застрахована в ПрАТ «Міжнародна СК» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №\~ЕР/124699326, яким передбачено безумовну франшизу у розмірі 2\~500,00 грн., що підлягає сплаті винуватцем ДТП. 02.08.2021 між позивачем та ПрАТ «СК ВУСО» укладено договір № 02/08/2021 про відступлення права вимоги за договором страхування № 10571484-02-10-01 від 21.04.2020. Оскільки [PERSON] відмовляється в добровільному порядку сплатити непокриту суму страхового відшкодування, ФОП [PERSON] змушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача вказану суму грошових коштів та судові витрати в сумі 2 908,00 грн. Ухвалою від 27.10.2021 відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача адвокат Самойленко П.М. в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Згідно з частиною 6 статті 187 ЦПК України судом надіслано запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. З відповідей, наданих на запит суду органами реєстрації місця перебування та місця проживання особи, виходить, що інформація щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , відсутня (а.с. 34, 42). Згідно з частиною 10 статті 187 ЦПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. У судові засідання, призначені на 17.11.2021 та 02.12.2021, відповідач викликався шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України за адресою http://yr.dp.court.gov.ua (а.с. 49, 58). Окрім того, судом направлено за останньою відомою адресою місця проживання відповідача копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позову. Зазначені документи, як і судову повістку про виклик в судове засідання, відповідачем о (а.с. 54). Оскільки [PERSON] в жодне судове засідання не з`явився, на виконання вимог ч.\~11 ст. 128 ЦПК України про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не подавав, зі згоди позивача та на підставі ст.\~280\~ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено,\~що 21\~квітня 2020\~року між\~ [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 10571484-02-10-01, предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем марки «Suzuki Vitara», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 13-15). 04.06.2020 відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] , в м. Києві по вул. Червоноткацька, 44, в порушення Правил дорожнього руху допустив зіткнення з автомобілем марки «Suzuki Vitara», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до рахунку фактури № 1196613_РФ_127410 від 05.06.2020 вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Suzuki Vitara», державний реєстраційний\~номер [NUMBER] складає 15\~517,62 грн. (а.с. 19). ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на підставі страхового акта № 2033530-1 від 16.06.2020 відшкодувало [PERSON] шкоду у розмірі 15\~517,62 грн. шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок ДП «Авто Інтернешнл» (а.с. 20-21). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як водія транспортного засобу «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «Міжнародна СК» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №\~ЕР/124699326, що передбачав безумовну франшизу у розмірі 2\~500,00 грн., яка в будь-якому випадку підлягає відшкодуванню винною особою (а.с. 22). 02.08.2021 ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі договору цесії № 02/08/2021 про відступлення права вимоги передало фізичній особі-підприємцю [PERSON] право вимоги в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування за договором № 10571484-02-10-01 від 21.04.2020 (а.с. 8-12). 12.08.2021 позивачем направлено відповідачу вимогу про сплату страхового відшкодування за договором № 10571484-02-10-01 (а.с. 23). Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає таке. Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України). За змістом\~статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Крім того, частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до п. 36.6 ст. 36 цього Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. На підставі викладеного розмір франшизи в сумі 2\~500,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь позивача судовий збір, сплачений за подання позовної заяви до суду у розмірі 908,00 грн. Також позивач в позовній заяві просить, виходячи з положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, пов`язані з розглядом справи, у сумі 2\~000,00 грн., на підтвердження чого надані відповідні докази. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. \~Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша-шоста статті 137 ЦПК України). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що стороною позивача під час подання позову були заявлені до стягнення з відповідача витрати на правову допомогу та подано докази розміру понесених судових витрат на правничу допомогу. Отже, вимога щодо розподілу судових витрат на правову допомогу була заявлена до винесення рішення по суті. Так, з матеріалів справи виходить, що правову допомогу ФОП [PERSON] відповідно до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 та додаткової угоди № 530 від 03.08.2021 здійснював адвокат Самойленко Петро Миколайович. Представництво та захист прав і законних інтересів клієнта, надання йому необхідної правової допомоги здійснювалось за винагороду в розмірі, встановленому по узгодженню сторін. Згідно з квитанцією ФОП [PERSON] здійснено оплату послуг адвокату Самойленко\~П.М. на суму 2 000,00 грн. Акт виконаних робіт від 03.08.2021 за договором № 30/01/19 від 30.01.2019 свідчить, що адвокатом Самойленко П.М. надано відповідні юридичні послуги (а.с. 24-27). Одночасно суд наголошує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи\~незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2,\~частина 6 статті 137 ЦПК України). Зі змісту спеціальних норм ЦПК України, які регулюють відносини зі сплати витрат на правничу допомогу виходить, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, тоді як обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що сума заявлених до відшкодування судових витрат на правничу допомогу є обґрунтованою, а саме, із наданих заявником документів на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу можливо встановити та визначити, що витрати, які поніс позивач у зв`язку із розглядом даної справи, які підлягають відшкодуванню, складають 2 000,00 грн. З огляду на задоволення позовних вимог ФОП [PERSON] , вказані витрати необхідно стягнути з відповідача [PERSON] .

Outcome: approved