Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач - ФОП [PERSON] в червні 2018 року звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 7029,62 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.03.2017 в м.Києві по вул.Героїв Сталінграду з вини відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю його автомобіля [NUMBER], та автомобілем [NUMBER], яким керував [PERSON] Внаслідок даної пригоди автомобілю «Nissan X-Trail» та його власнику було завдано матеріальних збитків. 20.04.2017 власнику вищевказаного транспортного засобу страховиком - ПАТ «Страхова компанія «Вусо» було здійснено страхову виплату в розмірі 29329,92 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу, також була застрахована в ПАТ «СК Здорово», останнє здійснило на рахунок ПАТ «Страхова компанія «Вусо» страхову виплату, в межах передбаченого полісом ліміту, в сумі 22300 грн. В подальшому, 18.04.2018 між ПАТ «Страхова компанія «Вусо» та позивачем було укладено Договір №18/04/2018 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого Товариство відступило ФОП [PERSON] право вимоги на відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування власнику транспортного засобу «Nissan X-Trail», д.н.з.[NUMBER]. Враховуючи, що між здійсненою первісному кредитору - ПАТ «Страхова компанія «Вусо» страховиком відповідача виплати та фактично понесених збитків у відшкодування завданої власнику транспортного засобу матеріальної шкоди наявна різниця у розмірі 7029,62 грн., позивач, до якого перейшло відповідне право вимоги, змушений був звернутись до суду із даним позовом, відповідно до вимог якого просить суд стягнути з відповідача на його користь зазначену різницю, а також понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1762 грн. та витрат, понесених на правову допомогу у розмірі 8100 грн. Ухвалою судді від 08.06.2018 було відкрито провадження у названій справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у відповідності до ст.274 ЦПК України. Разом з цим учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі та направлено відповідачу копії позовної заяви з додатками та встановлено для учасників строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень. Однак, на адресу суду повернулася вищевказана поштова кореспонденція, яка була направлена судом відповідачу за зареєстрованою адресою місця проживання, у зв'язку із чим ухвалою судді від 06.08.2018 було вирішено питання щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначення по справі судового засідання для розгляду справи по суті, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України. Відповідачу повторно було направлено копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та позовної заяви з доданими до неї документами, з наданням строку для подання відзиву на позовну заяву. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що на момент дорожньо-транспортної пригоди його відповідальність була застрахована в страховій компанії, та згідно укладеного з нею договору ліміт відповідальності був визначений у розмірі 100.000 грн., а тому не розуміє чому позовні вимоги були пред'явленні до нього. Заслухавши пояснення представника позивача - [PERSON], а також відповідача, вивчивши подані заяви по суті справи, та дослідивши наявні письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку щодо задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 29.03.2017 о 11.40 год. відповідач, керуючи автомобілем [NUMBER], по пр-ту Героїв Сталінграду, 1-А, в м.Києві не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 11.05.2017 відповідача було визнано в порушенні п.13.1 ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с.13). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З наданої суду копії договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №3582343-02-10-01 від 29.12.2016 вбачається, що власник транспортного засобу «Nissan X-trail», д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] застрахував в ПАТ «Страхова компанія «Вусо» свої майнові інтереси, що пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням свого транспортного засобу (а.с.10-12). На підставі заяви про страховий випадок, Страхового акту №3154-02 від 20.04.2017 р., акту (протоколу) огляду транспортного засобу від 05.04.2017, рахунку фактури №17040609 від 06.04.2017, ПАТ «Страхова компанія «Вусо» здійснило виплату власнику застрахованого автомобіля страхову виплату в розмірі 29329,92 грн. (а.с.13, 15-17, 20-21, 22, 29). Відповідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. З наявної в матеріалах справи копії відповіді ПАТ «Страхова компанія «Здорово» від 05.07.2017 вбачається, що страховик відповідача повідомив ПАТ «Страхова компанія «Вусо» про те, що за страховим випадком, що стався в м.Киїєві по пр-ту Героїв Сталінграда, 1А, 29.03.2017 між автомобілем [NUMBER], застрахованому в ПАТ «СК «Здорово» згідно полісу ОСЦПВВНТЗ АК/2359815, та «Nissan», д.н.з.[NUMBER], було складено страховий акт №1175-17, прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 17359,05 грн., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та вирахуванням ПДВ у розмірі 3471,81 грн. Перерахування відшкодування буде перераховано за визначеними реквізитами (а.с.22 - зворотна сторона). Як було зазначено позивачем у поданій до суду позовній заяві, страховик відповідача - ПАТ «СК «Здорово» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПАТ «СК «Вусо» в межах ліміту передбаченого полісом №АК/2359815 в розмірі 22300,30 грн. Таким чином різниця між фактичним розміром шкоди та страховим випадком складає 7029,63 грн. Положеннями статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. 18.04.2018 року між позивачем та ПАТ «Страхова компанія «Вусо» було укладено договір №18/04/2018 про відступлення прав вимоги, за яким Товариство відступило ФОП [PERSON] своє право вимоги до Боржників, а Новий кредитор набув право вимоги первісного кредитора за укладеним Договором страхування та сплатив йому за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим Договором (а.с.6-8). Згідно додатку №1 до вказаного договору первісним кредитором було передано право вимоги за страховим актом №3154-02 від 20.04.2017 (страхувальник - [PERSON], боржник - [PERSON].), за яким розмір страхового відшкодування становив 29329,92 грн., а залишок боргу - 7029,62 грн. (а.с.9). Як вбачається з Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2015 року № 6-2587цс15 за змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Враховуючи, що ПАТ «Страхова компанія «Здорово» виплатила меншу суму страхового відшкодування, ніж фактично понесені попереднім кредитором ПАТ «Страхова компанія «Вусо» витрати, то різницю недоотриманих коштів необхідно стягнути з винної особи, тобто з [PERSON] Разом з цим, суд не може прийняти, як доказ твердження відповідача про те, що у момент здійснення дорожньо-транспортної пригоди та заподіяння матеріальних збитків іншому учаснику пригоди, його відповідальність у страховика була застрахована на більшу суму, аніж фактично виплачений ПАТ «СК «Вусо» розмір страхового відшкодування, а тому відповідати за даними позовними вимогами має саме страхова компанія, а не він, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Ухвалою судді від 08.06.2018, яка двічі направлялась на адресу відповідача, було встановлено останньому строк для подання відзиву в порядку, передбаченому ст.ст.178, 191, 278 ЦПК України, однак право на подання такої заяви по суті справи відповідач не скористався, доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову не подав, як і заздалегідь так і в судовому засіданні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 90-115 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 7029,62 грн. на відшкодування витрат, пов'язаних із виплатою страхового відшкодування. Відповідно до вимог ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені стороної позивача судові витрати, що складаються із суми сплаченого судового збору в розмірі 1762 грн., а також витрат на правничу допомогу у розмірі 8100 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved