Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

Позивач у судовому засіданні підтримав позов та просив вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідача грошову суму на відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої в наслідок ДТП. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти предявлених вимог, зазначивши про їх безпідставність та необґрунтованість, тому просилп суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 21 лютого 2016 року о 08 годині 00 хвилин, в районі ТЦ «Метро» на автодорозі «під'їзд до міста Дніпропетровська» на території Слобожанської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області відповідач - [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «Opel Omega», державний реєстраційний номер СЕ 6505 AM (який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії CEC 062248 власник - [PERSON]), в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України при виникнення небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об'їзду перешкоди, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «ВАЗ-2104», реєстраційний державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який зупинився попереду на смузі його руху па червоний сигнал світлофору, якого, у свою чергу, від отриманого удару відкинуло і він допустив зіткнення із транспортним засобом «Toyota Auris» реєстраційний державний номер [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON], через що транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно до постанови Дніпропетровського районною суду Дніпропетровської області від 08 червня 2016 року по справі №175/2002/16-м (провадження №3/175/594/16) [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУаАП і дана постанова набрала законної сили 20 червня 2016 року. Відповідно до положень ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з метою визначення розміру завданої матеріальної шкоди, позивачем, під час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню №12016040440000444 було замовлено автотоварознавчу експертизу, відповідно до висновку експерта №3051 від 31 березня 2016 року, складеного судовим експертом автотоваровідом [PERSON], матеріальна шкода, спричинена [PERSON], як власнику автомобіля [NUMBER], внаслідок ДТП, яке сталося з вини [PERSON], становить 118 877 грн. 65 коп. Також, вартість відновлювального ремонту з урахуванням заміни запасних частин відповідно до висновку судового експерта складає 203 938 грн. 72 коп. Крім того, вартість проведення вищевказаного виду дослідження, відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №3051, склала 1600,00 грн., а також вартість виготовлення копії висновку судової автотоварознавчої експертизи №3051 відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №3051 склала 250,00 грн. Разом з тим, [PERSON] понесені інші витрати під час проведення автотоварознавчої експертизи задля виклику відповідача для дослідження транспортного засобу позивача, розмір яких відповідно до фіскального чеку ДФ ПАТ «Укртелеком», складають 237,00 грн. Також, витрати, понесені позивачем для отримання від МТСБУ часткової виплати відшкодування шкоди, заподіяної йому в результаті ДТП, відповідно до фіскальних чеків від 16 березня та 22 червня 2016 року ДД УДППЗ «Укрпошта» складають 51 грн. 04 коп. (27.48 грн. + 23.46 грн. = 51.04 грн.). Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди», вина є основним фактором наявності підстав для відшкодування з відповідача всіх виниклих матеріальних витрат у зв'язку з ДТП, витрат на відновлення здоров'я й моральної шкоди. Відповідно до положень ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Наявність умислу означає свідоме бажання потерпілого отримати шкоду завдяки джерелу підвищеної небезпеки. Інші загальні підстави звільнення особи від відповідальності за завдану шкоду, в тому числі і відсутність вини завдавала шкоди не можуть бути застосовані, якщо шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки. Зокрема, відповідно до Постанови Дніпропетровського районного суду від 08 червня 2016 року встановлено, що [PERSON] винний в скоєні ДТП, а [PERSON] не мав умислу на отримання такої шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, згідно відповіді ТДВ Страхова компанія «Київ Ре» (за вих. 604 від 01.04.2016 р.) поліс №AF/4773983 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, контрагентом якого є [PERSON], відповідальним за шкоду, завдану третім особам під час дорожньо-транспортних пригод, є вказана страхова компанія, але строк дії вказаного полісу закінчився 31.01.2016 року, а на момент ДТП, тобто 21.02.2016 року у [PERSON] був відсутній чинний поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Як встановлено у судовому засіданні, у зв'язку з вищевказаними обставинами, [PERSON] звертався із заявою про здійснення страхового відшкодування до МТСБУ. Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Обов'язок здійснити страхову виплату у страховика, згідно п.3 ч.1 ст.988 ЦК України виникає у разі настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву. Відповідно до CT..41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Як передбачає ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк» від 03 серпня 2016 року МТСБУ здійснило на ім'я позивача [PERSON] перерахування страхового відшкодування в сумі 97 102 грн. 52 коп. Таким чином, оскільки сума страхового відшкодування значно менша суми завданої позивачу матеріальної шкоди, у відповідача виникає обов'язок відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, тобто: 118\~877,65 грн. + 1600,00 грн. + 250,00 грн. + 237,00 грн. + 51 грн. 04 коп. - 97\~102,52 грн. = 23 913 грн. 17 коп. Таким чином вимоги позивача щодо стягнення з відповідача різниці суми завданих збитків у розмірі 23913,17 грн. у судовому засіданні знайшли своє ґрунтоване підтвердження, тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд вважає їх також обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки він зазнав душевних страждань внаслідок протиправних дій відповідача. Згідно ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючі наведені положення закону, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд зменшує розмір моральної шкоди позивачу до 2000,00 гривень, вважаючи, що у такому розмірі компенсація моральної шкоди буде відповідати понесеним моральним страждання позивача. Відповідно до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1929,20 грн., сплачена ним при подачі позову.

Outcome: partial