Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач у квітні 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідачки. Просив стягнути з [PERSON] борг в сумі 4000 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві. У судовому засіданні відповідачка позовні вимоги не визнала, мотивуючи тим, що кошти вона повернула позивачу в значно більшому розмірі, аніж це зазначено в позовній заяві, тому сума боргу може складати максимально 1000 грн. Також пояснила, що корову було повернуто їй із значним запізненням та хвору, тому не вважає, що має заборгованість перед позивачем. Заслухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно наданого в судовому засіданні оригіналу розписки відповідачка зобов'язалася повернути позивачу 7000 (сім тисяч) грн. за домовленістю в строк до 10 вересня 2012 року. Як пояснив суду позивач, сума боргу, про стягнення якої він прохає складає 4000 грн., так як позивачка повернула йому 3000 грн. Підставою для звернення до суду стало те, що відповідачка під різними приводами затягує проведення остаточного розрахунку. Відповідачка у судовому засіданні пояснила, що сума заборгованості перед позивачем є меншою і складає 1000 грн. Крім того, вона має матеріальні претензії до позивача у зв'язку з поверненням їй хворої корови. Судом було роз'яснено відповідачці про можливість звернення з окремим позовом до суду з приводу вищезазначених обставин. У частині проведених за борговою розпискою розрахунків, відповідачка пояснила, що будь-які документи на підтвердження цих обставин у неї відсутні. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], у судовому засіданні пояснили, що дійсно між позивачем і відповідачкою виникли суперечності з приводу придбаної корови, але щодо обставин складання розписки та розміру заборгованості відповідачки пояснень не надали. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи, що відповідачка не надала суду доказів погашення заборгованості в розмірі 7000 грн. та згідно її особистих пояснень у судовому засіданні розписка нею була написана добровільно, без будь-якого тиску чи примусу, вимоги позивача підлягають повному задоволенню в межах заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості в сумі 4000 грн. У частині відшкодування завданої позивачу моральної шкоди в сумі 5000 грн., суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З урахуванням всіх обставин справи, суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем наявності обставин, передбачених ст. 23 ЦК України в якості підстави для відшкодування моральної шкоди. Також судом враховується, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачена ст.625 ЦК України у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми та є способом компенсації понесених кредитором втрат, але позивачем дані вимоги не були заявлені.

Outcome: partial