Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що з 21.09.1979 р. по 01.09.1993 р., та з 26.08.1997 р. по 14.02.2006 р. перебував у трудових відносин з відповідачем. 14.02.2006 р. був звільнений за власним бажанням. Згідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання № 2 від 14.01.2015 р. позивачу були встановлені такі професійні захворювання: Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість зі значним ступенем зниження сулу 4 ст. Захворювання професійне від тривалої дії шуму на виробництві (Основний діагноз). ХОЗЛ І ст. в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень. Легенева недостатність І ст. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. СН І ст. Остеохондроз, деформуючий спондильоз і спондилоартроз шийного відділу хребта, нестабільність на рівні МХД С2-С3; С4-С6, помірно виражений больовим синдромом. Вегетативно-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок з помірно вираженим вегетативно-трофічними порушеннями на кистях. Гіперметропія слабкого ступеню обох очей, пресбіопія, хронічний конюнктивіт, гіпертонічна ангіопатія сітківки (Супутній діагноз). Професійне захворювання виникло через недосконалість технологій, не ефективне використання засобів індивідуального захисту, тривала робота у шкідливих умовах праці. Відповідно до довідки виданої Ковпаківською МСЕК м. Суми від 23.03.2015 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності скала 25 % первинно, безтерміново. Вплив шкідливих виробничих факторів та отримані позивачем виробничі травми спричинили заподіяння йому моральної шкоди, оскільки порушились нормальні життєві звязки. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 25 000 грн. Представник позивача, вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі. Представник відповідача надав заперечення по справі. Відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідно до п. 19 акту розслідування професійного захворювання Товариство не порушувало вимог законодавства про охорону праці, а отже відсутні порушення законних прав позивача. Встановлювати осіб, які не виконали вимог по охороні праці відповідно до п. 86 Порядку, має право комісія з розслідування професійних захворювань, яка не встановила з боку Товариства порушень законодавства про охорону праці, а оскільки акт розслідування професійного захворювання № 2 від 14.01.2015 р. позивач не оскаржував у встановленому порядку, то відсутні належні та допустимі докази порушення Товариством його права, а отже і відсутні підстави для задоволення позову. Також позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди товариством. На підставі вищевикладеного, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі в звязку з необґрунтованістю. Суд вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи і надані докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступні обставини. Встановлено, що позивач з 21.09.1979 р. по 01.09.1993 р., та з 26.08.1997 р. по 14.02.2006 р. перебував у трудових відносин з відповідачем. 14.02.2006 р. був звільнений за власним бажанням. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 2 від 14.01.2015 р., встановлено діагноз: Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість зі значним ступенем зниження сулу 4 ст. Захворювання професійне від тривалої дії шуму на виробництві (Основний діагноз). ХОЗЛ І ст. в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень. Легенева недостатність І ст. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. СН І ст. Остеохондроз, деформуючий спондильоз і спондилоартроз шийного відділу хребта, нестабільність на рівні МХД С2-С3; С4-С6, помірно виражений больовим синдромом. Вегетативно-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок з помірно вираженим вегетативно-трофічними порушеннями на кистях. Гіперметропія слабкого ступеню обох очей, пресбіопія, хронічний конюнктивіт, гіпертонічна ангіопатія сітківки (Супутній діагноз) /а.с.11. Відповідно акту, професійне захворювання виникло у звязку з недосконалістю технологій, неефективністю використання засобів індивідуального захисту, тривала робота в шкідливих умовах праці, причина професійного захворювання - проведення робіт в умовах підвищення рівнів виробничого шуму. Відповідно до довідки виданої фтизіатричною МСЕК м. Суми від 23.03.2015 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 25 % /а.с.12/. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України «Про охорону праці», а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до закону України «Про загальнообовязкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 р. були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. У звязку з цим 10.08.2015 р. позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування морально шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування морально (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках передбачених, законодавством. Таким чином з вищенаведеного вбачається, що між позивачем та ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» склались трудові правовідносини та внаслідок незабезпечення останнім безпечних умов праці позивачу при виконанні ним трудових обовязків, було ушкоджене здоровя. Судом встановлено, що внаслідок професійного захворювання в позивача порушилися нормальні життєві звязки. Постійно хворіє, крім того, має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Все це вимагає додаткових зусиль по організації його життя і веде до нових переживань. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. із змінами від 25.05.2011 р. «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди, не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, [PERSON] має право на відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме незначне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з професійним захворюванням втрачена на 25 %. Розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає сплаті позивачеві, суд визначає в розмірі 6 000 грн., враховуючи при цьому дійсний розмір і тривалість моральних та фізичних страждань позивача, негативні наслідки отриманого ним захворювання, а також доведеність заявлених позовних вимог. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. Вимога представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн., суд вважає необґрунтованими, та такими, що підлягають відмові. Згідно ст. 12 ЦПК України передбачається, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Відповідно ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, та допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Також згідно п. 47 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при стягнення витрат на правову допоміг слід врахувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. З матеріалів цивільної справи вбачається, що [PERSON] приймав участь у справі як представник позивача, а не як фахівець у галузі права, так як відсутні відомості про те, що позивач подавав до суду заяву про допуск названої особи у якості фахівця у галузі права та що дана особа у цій якості допущена до участі у справі, як це передбачено ч. 2 ст. 56 ЦПК України. Також законодавством не відносить витрати на представника до судових витрат.

Outcome: partial