Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

позивач у жовтні 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є дочкою відповідача [PERSON] та [PERSON]. Під час шлюбу з [PERSON] [PERSON] був придбаний транспортний засіб TOYOTA, модель LAND CRUISER 120PR, тип легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) JTEBU29J405143942, 2008 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. 21.04.2009 року [PERSON] померла. Позивач, оформивши спадщину після смерті матері, оформила право власності на 1/4 частину житлового будинку № 20 по вул. Очаківській у м. Львові. У видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частину власності на зазначений автомобіль [PERSON] було відмовлено нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори, оскільки у даному обєкті права власності частки подружжя виділені не були. У звязку з викладеним, позивач просить суд: виділити 1/4 частку права власності на автомобіль TOYOTA, модель LAND CRUISER 120PR, реєстраційний номер [NUMBER]; в порядку спадкування визнати за [PERSON] право власності на таку 1/4 частку. У грудні 2016 року до суду надійшов цивільний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про зняття арешту з майна. Свої вимоги по даному позову [PERSON] крім викладеного вище мотивувала тим, що 02.12.2016 року під час розгляну першого позову їй стало відомо про накладений на транспортний засіб TOYOTA, модель LAND CRUISER арешт. Такий був накладений в межах виконавчого провадження № 48501429 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 2027127,38 грн. Арешт був накладений постановою державного виконавця Галицького ВДВС м. Львів (раніше Львівського міського управління юстиції) ГТУЮ у Львівській області від 27.08.2015 року. Посилаючись на те, що транспортний засіб є спільним майном подружжя [PERSON] та померлої [PERSON], просить суд зняти арешт з автомобіля. Ухвалою суду позови були обєднані в єдине провадження для їх спільного розгляду. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні цивільні позови підтримала та просила їх задовольнити. Надала пояснення аналогічні викладеним у фабулах позовних заяв. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] під час розгляду справи у задоволенні позовів просив відмовити. Відповідач [PERSON], треті особи до суду не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-СГ № 390019, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Котович) [PERSON] перебували у зареєстровану шлюбі з 21.01.1978 року. Від шлюбу мають дитину [PERSON], яка після укладання 05.09.1998 року шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. 19.07.2007 року [PERSON] в ТОВ «Сервісний центр «Діамант» придбав транспортний засіб: TOYOTA, модель LAND CRUISER 120PR, тип легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) JTEBU29J405143942, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. Право власності було зареєстроване 18.08.2008 року. 21.04.2009 року [PERSON] померла. 21.06.2011 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину, що залишилася після смерті [PERSON], та складається з 1/2 частку з 1/2 частини житлового будинку № 20 по вул. Очаківській у м. Львові. У відповідь на звернення [PERSON] та [PERSON] до Третьої львівської державної нотаріальної контори, нотаріус у листі від 19.10.2016 року № 3665/02-14 повідомив заявників про неможливість видачі свідоцтв про право на спадщину на частку автомобіля TOYOTA, модель LAND CRUISER 120PR, оскільки своїм правом на поділ майна за життя [PERSON] подружжя не скористалося, а вся частка права власності оформлена на [PERSON] Вирішуючи позов щодо визнання права власності в порядку спадкування, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно зі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22 грудня 1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою частки визначаються рівними. У звязку з викладеним, суд вважає за можливе задовольнити вимоги в цьому позові та визнати за [PERSON], яка є правонаступником та спадкоємцем померлої 21.04.2009 року [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину TOYOTA, модель LAND CRUISER 120PR. Крім того, при вирішенні позову щодо зняття арешту з майна суд додатково встановив, що постановою від 27.08.2015 старшого державного виконавця Галицького ВДВС Львівського МУЮ у виконавчому провадженні № 48501429 року з примусового виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 13.08.2015 року № 461/2439/13-ц був накладений арешт та заборона на відчуження на все майно боржника [PERSON] Постановою державного виконавця від 22.09.2015 року було оголошено у розшук транспортний засіб TOYOTA, модель LAND CRUISER 120PR, що належить боржникові. У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч.2 ст. 183 ЦК України). Отже, вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Разом з тим, у випадках, коли предметом позову є частка в спільній сумісній власності на неподільну річ (ч.2 ст. 183 ЦК України), на яку звертається конфіскація або стягнення на користь особи, питання про зняття арешту з цієї речі (за відсутності іншого спільного майна) вирішується відповідно до правил статей 321, 358, 364 ЦК України, враховуючи, що згідно із законодавством суд вирішує спори учасників спільної сумісної власності щодо розпорядження та користування майном. При цьому, суд з урахуванням конкретних обставин може зняти арешт із цієї речі і стягнути з позивача в дохід держави чи на користь особи грошову чи іншу матеріальну компенсацію за частку, що припадає боржнику, або залишити арешт речі, зобов'язавши відповідні територіальні органи Державної фіскальної служби України або юридичну особу виплатити позивачу відповідну частину її вартості. Аналогічні роз'яснення викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами та доповненнями), в якій зазначено, що ухвалення рішень про виключення з опису певної частини неподільної речі є помилковим. Втім, вищевказаних позовних вимог з врахуванням положень статей 321, 358, 364 ЦК України позивачкою не було заявлено. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. Таким чином, вимоги позивача про зняття арешту з транспортного засобу, який є неподільною річчю задоволенню не підлягають, оскільки обраний позивачкою спосіб захисту не відповідає вимогам закону. У звязку з відсутністю вимог позивача про розподіл судового збору за першим позовом та відмовою у задоволенні другого, судом дане питання при ухваленні рішення розвязанню не підлягає.

Outcome: dismissed