Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач через представника за довіреністю [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 40000 грн. основного боргу та 1535.34 грн. процентів за користування грошовими коштами за час прострочення. В подальшому збільшив вимоги та просив суд стягнути з відповідача 56750 грн. основного боргу та 3190 грн. 44 коп. процентів за користування коштами за час прострочення. Посилався на те, що 03.05.20132 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики шляхом видання розписки про повернення коштів у сумі 40000 грн. (на час укладення угоди 5000 доларів США) терміном повернення 15.06.2012 р. Станом на час звернення до суду взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав, на звернення позивача не реагує. В судове засідання представник позивача не з'явився, причини неявки суду не повідомив, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, будучи повідомленим своєчасно і належним чином. Розглянувши поданий позов, матеріали справи, вислухавши думку сторін суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] взяв на себе зобов'язання виплатити позивачу 40 000 грн. (в еквіваленті 5000 доларів США) до 15 червня 2012 року (а.с.42). Відповідно до оригіналу розписки (а.с.42 на звороті) між сторонами відбулось часткове виконання зобов'язання в розмірі 734 доларів США. Задовольняючи позов частково в частині стягнення боргу в еквіваленті 4266 доларів США, суд виходив з того, що позивачем не доведено, а судовим розглядом справи не встановлено офіційного курсу долара США на час звернення до суду та на час уточнення вимог. Відсутність даних про офіційний курс долару США не дає можливості суду визначити суму боргу у гривні та перевірити правильність здійснення розрахунку процентів. Відповідно ч. 1 та 2 ст. 202 правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямованих на встановлення, зміну або припинення прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматись від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Форма правочину та способи волевиявлення встановлені нормами ст. 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або у письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 214 ЦК України, особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитись від нього, якщо інше не встановлено законом. Відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушеним зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Доказами, відповідно до ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюється на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних, як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За нормами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладено, відповідно до ст. ст. 202, 204, 205, 207, 610, 626, 625, 638, ЦК України,

Outcome: partial