Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

ПрАТ «СК «Провідна» (далі позивач) через свого повіреного ТОВ «Універсал Асістанс-Україна» звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про відшкодування збитків в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що між позивачем і відповідачем 28 березня 2013 року укладено договір обовязкового страхування, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобовязання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки «Daewoo» (д.н.з. [NUMBER]) сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам. 18 квітня 2015 року на автомобільній дорозі Золотоноша - Черкаси сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «Daewoo» (д.н.з. [NUMBER]) під керуванням відповідача та марки «Audi» (д.н.з. [NUMBER]) під керуванням [PERSON], внаслідок якої автомобілю марки Audi» (д.н.з. [NUMBER]) були завдані пошкодження. Відповідно до постанови Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 8 червня 2015 року дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Audi» (д.н.з. [NUMBER]) згідно з ремонтною калькуляцією становила 21040,36 гривень. Відповідно до страхового акту [PERSON] виплачено страхове відшкодування у розмірі 20540,36 гривень. Таким чином позивачем повністю виконано покладені на нього зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій стороні, у звязку з чим останній просив стягнути з відповідача страхове відшкодування за завдані збитки у розмірі 20540,36 гривень та судовий збір у розмірі 1600,00 гривень. Відповідач подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких вказував на порушення його прав та законних інтересів під час проведення страхового відшкодування. Зокрема, зазначав, що його не запросили на технічний огляд транспортного засобу, внаслідок чого він був позбавлений можливості бути присутнім під час огляду, ставити питання експертові. У додаткових письмових запереченнях звертав увагу суду на порушення його права на оскарження результатів експертизи, а також допущені порушення [PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092). Вказував також на невірне посилання позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог одночасно на норми ст.ст. 993 і 1191 ЦК України. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також додаткові письмові пояснення, в яких вказував, що проведення експертної оцінки щодо визначення розміру збитку не є обовязковим і саме платіжне доручення є доказом фактично понесених витрат. При цьому виклик заінтересованих осіб на технічний огляд є правом, а не обовязком. Відповідач у судовому засіданні підтримав надані ним письмові заперечення, а в останнє судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно з полісом № АЕ/2592046 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28 березня 2015 року позивач як страхувальник, застрахував автомобіль марки «Daewoo» (д.н.з. [NUMBER]) у відповідача як страховика (а.с. 8). Відповідно до довідки Золотоніського ВДАІ Управління МВС України в Черкаській області від 18 квітня 2015 року № 141, виданої [PERSON], 18 квітня 2015 року о 10:30 сталася дорожньо-транспортна пригода на автомобільній дорозі Золотоноша Черкаси, внаслідок якої автомобіль марки Audi» (д.н.з. [NUMBER]) отримав механічні пошкодження: передня блок фара ліва, передній бампер, лакофарбове покриття переднього капота, кришка омивного бака (а.с. 5). У довідці про дорожньо-транспортну пригоду від 15 травня 2015 року № 61871781 вказано, що дорожньо-транспортна пригода сталася 18 квітня 2015 року о 10:30 за участі автомобіля марки «Daewoo» (д.н.з. [NUMBER]) під керуванням відповідача та автомобіля марки «Audi» (д.н.з. [NUMBER]) під керуванням [PERSON], внаслідок порушення відповідачем п. 2.3. «а», 31.1. Правил дорожнього руху України (а.с. 6). Згідно з актом огляду автомобіля марки Audi» (д.н.з. [NUMBER]) від 21 квітня 2014 року автомобіль марки Audi» (д.н.з. [NUMBER]) отримав пошкодження: разлам корпуса лівої фари, що потребує заміни; зчесано та має сколи лакофарбове покриття капоту з лівої сторони, що потребує ремонту та фарбування; пошкоджено лючок омивача лівої фари, що потребує заміни; зчесано передній бампер з лівої частини, що потребує фарбування. При цьому зазначено, що мається пошкодження, не повязане з дорожньо-транспортною пригодою, а саме на передньому бампері з правої сторони (а.с. 11). Судом встановлено, що відповідач дійсно не був присутнім під час проведення огляду, про що він вказує у своїх письмових запереченнях, однак згідно з п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092) виклик заінтересованих осіб здійснюється у разі потреби. Постановою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 8 червня 2015 року у справі № 709/1233/15-п відповідача внаслідок порушення ним п.п. 2.3. «а», 31.1. Правил дорожнього руху України визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України (а.с. 31).. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, що трапилась 18 квітня 2015 року за участю автомобіля марки «Daewoo» (д.н.з. [NUMBER]) під керуванням відповідача та автомобіля марки «Audi» (д.н.з. [NUMBER]) під керуванням [PERSON] є відповідач. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 579156 автомобіль марки «Audi» (д.н.з. [NUMBER]) належить [PERSON] (а.с. 10). 21 квітня 2015 року потерпілою стороною подано заяву про виплату страхового відшкодування № [NUMBER] (а.с. 9). Згідно з експертним висновком/калькуляцією від 19 травня 2015 року № [NUMBER] вартість ремонту автомобіля марки «Audi» (д.н.з. [NUMBER]) становить 21040,36 гривень (а.с. 16-17). Таким чином, сума матеріального збитку становить 21040,36 гривень, що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 19, 44). Відповідно до страхового акту від 17 липня 2015 року № [NUMBER] вирішено здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 20540,36 гривень (а.с. 42-43). З письмових пояснень позивача вбачається, що вказаний розрахунок виготовлений фахівцем відділу врегулювання збитків, а страховий акт виготовлений та завізований фахівцем відділу виплат. Згідно з платіжним дорученням від 20 липня 2015 року № 029908 (а.с 45) та відомістю від 19 липня 2015 року № ВПТ-002978 (а.с. 46) страхове відшкодування у розмірі 20540,36 перераховано. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Між сторонами склались правовідносини, що регулюються ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, п. «г» 38.1.1, 38.1 ст. 38 цього Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху України Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Транспортний засіб в силу приписів ч. 1 ст. 1187 ЦК України є джерелом підвищеної небезпеки, а тому на підставі ч. 2 цієї статті Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач був водієм транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, позивач відшкодував шкоду, завдану відповідачем, а тому має право зворотної вимоги (регресу) до останнього у розмірі виплаченого відшкодування. При цьому суд погоджується з доводами відповідача щодо неправильного посилання позивачем на норми ст. 993 ЦК України, в якій йдеться про суброгаційні вимоги. Однак, вказані обставини, на думку суду, не можуть слугувати підставою для відмови у позові. Крім того, твердження відповідача про порушення вимог [PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092), які, на думку відповідача, були допущені під час визначення розміру майнової шкоди, сприймаються судом критично з огляду на їх необґрунтованість. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 1600,00 гривень судового збору. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved