Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

Позиція заявника та зміст вимог заяви. У червні 2020 року до суду надійшла зазначена заява [PERSON] , де вона просить видати обмежувальний припис строком на шість місяців, яким: заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися ближче ніж на 200 (двісті) метрів до місця проживання (перебування), роботи, місця реєстрації та інших місць частого відвідування постраждалої особи - [PERSON] , [INFO] , зокрема, але не виключно до житлових приміщень, розташованих за адресою: [ADDRESS] [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] , [INFO] , особисто або/та через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати заявницю та у будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] , [INFO] , вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] , [INFO] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що з 2008 року до грудня 2017 року проживала із [PERSON] спільно однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, [INFO] у них народився син - [PERSON] . З грудня 2017 року між заявником та заінтересованою особою стався розлад, сім`я припинила своє існування, і після цього [PERSON] почав зловживати своїми правами, зокрема, почав застосовувати по відношенню до заявника психологічне насильство, яке мало прояви у постійному психологічному тиску. Після припинення фактичних шлюбних відносин заявник та заінтересована особа почали проживати окремо один від одного. Однак, незважаючи на окреме проживання, [PERSON] переслідує заявника та членів її сім`ї, продовжує застосовувати відносно [PERSON] побутове насильство, як психологічного так і фізичного характеру. Зокрема, такі останні події мали місце 25 квітня 2020 року, 08 травня 2020 року та 12 травня 2020 року, у зв`язку із чим заявник зверталася до органів Національної поліції. Майже два роки тому, [PERSON] закрив заявника у будинку, рукою затиснув шию та притиснув до стінки, і тримаючи свій кулак біля обличчя заявника, намагався пояснити, що заявник має добре подумати і повернутися разом з дитиною до нього. Про даний випадок заявник у поліцію не зверталася. Через постійне переслідування заінтересованою особою, заявник з квітня 2020 року змінювала своє місце проживання. [PERSON] телефонував заявнику з погрозами, направляв погрожуючі повідомлення. Спілкування із [PERSON] закінчується постійними образами у бік заявника. Такі дії заінтересованої особи мають всі ознаки фізичного та психологічного насилля по відношенню до заявника, а тому остання звертається із даною заявою про видачу обмежувального припису. \\ Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання (а.с. 46). Ухвалою суду від 30 червня 2020 року задоволено клопотання заявника [PERSON] щодо витребування від Головного управління Національної поліції в Київській області інформації щодо кількості звернень громадянки України [PERSON] , [INFO] , з повідомленнями про вчинення протиправних дій щодо неї у період з 2017 року по червень 2020 року, що надійшли на номер гарячої телефонної лінії Національної поліції «102» (а.с. 59). У судовому засіданні заявник [PERSON] свою заяву підтримала та просила видати обмежувальний припис, оскільки [PERSON] починаючи з квітня 2020 року постйно розшукує її, вчиняє неправомірні дії щодо третіх осіб, погрожує та висловлюється нецензурно в телефонних дзвінках, тобто вчиняє психологічний тиск. Представник заявника - адвокат Левківський Б.К. також просив про задоволення заяви. Заінтересована особа [PERSON] проти видачі обмежувального припису не заперечував, пояснивши, що конфлікті ситуації та телефонні дзвінки виникали через невизначеність його участі у вихованні спільної дитини. На даний час питання щодо його зустрічей із дитиною вирішене рішенням Органу опіки та піклування Броварської міської ради від 16 червня 2020 року, тому вважає, що таких ситуацій більше не має бути. Однак висловив думку про те, що телефонні дзвінки неможливо виключити повністю, оскільки можуть виникати питання щодо виховання спільної дитини. Обставини справи, що встановлені судом: 09 квітня 2010 року у [PERSON] та [PERSON] народився спільний син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 12 грудня 2017 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с. 5). Із пояснень учасників справи та матеріалів справи встановлено, що на даний час заявник та заінтересована особа не проживають разом. Спільний син проживає із заявником. 08 липня 2020 року управлінням організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування головного управління Національної поліції в Київській області на виконання ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2020 року надано інформацію, з якої вбачається, що у період із 2017 року по червень 2020 року на спецлінію «102» Головного управління Національної поліції в Київській області від [PERSON] надійшло три повідомлення, а саме: -15.07.2017 р. об 11.48 про те, що за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, центральний парк, автомобіль «Хундай», н.з. [NUMBER] , заблокував виїзд автомобілю заявниці марки «Нісан», днз [NUMBER] . Заявниця очікує наряд поліції; - цього ж дня о 12.17 про те, що за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, наряд не потрібен, розібралась самостійно. Вказані повідомлення прийняті операторами відділу служби «102» Головного управління та передані для відповідного реагування до Броварського ВП ГУНП в Київській області, де зареєстровані до Єдиного обліку за № 18089. - 08.05.2020 о 20.02 про те, за адресою: [ADDRESS] , колишній співмешканець [PERSON] телефонує та погрожує заявниці фізичною розправою. Наряд поліції не потрібен. Вказане повідомлення прийняте оператором відділу служби «102» Головного управління та передане для відповідного реагування. 21 травня 2020 року Броварським відділом поліції ГУ НП в Київській області надано висновок про результати перевірки по заяві ЄО № 10923 від 25.04.2020 р. від [PERSON] . Згідно вказаного висновку 22.04.2020 р. на мобільний телефон [PERSON] , який є знайомий [PERSON] , зателефонував [PERSON] та попросив вийти з квартири, щоб поспілкуватися. Коли заявник вийшов, у нього та у [PERSON] виникла конфліктна ситуація. У ході перевірки працівниками поліції встановлено, що у [PERSON] та його колишньої дружини [PERSON] є не вирішені цивільно-правові відносини щодо встановлення місця проживання їхньої спільної дитини. За наслідками перевірки працівниками поліції проведено із [PERSON] розмову щодо недопущення протиправної поведінки та попереджено про відповідальність, котра настає згідно чинного законодавства України. 18 травня 2020 року Броварським відділом поліції ГУ НП в Київській області надано висновок про результаті перевірки по заяві [PERSON] . Згідно вказаного висновку 12.05.2020 року від [PERSON] до Броварського ВП ГУ НП в Київській області надійшла заява про те, що відносно нього [PERSON] вчинено дрібне хуліганство. У ході перевірки, опитаний заявник пояснив, що проживає спільно із [PERSON] , в якої є спільна дитина із [PERSON] , у результаті чого з [PERSON] постійно виникають конфлікти. 12.05.2020 р. за адресою: [ADDRESS] , о 18 год. 55 хв. приїхав [PERSON] , який відразу почав висловлюватися нецензурними словами, погрожувати фізичною розправою, кидатися в бійку, на будь-які зауваження не реагував, хапався за одяг. Опитаний [PERSON] пояснив, що цього ж дня приїхав за вищевказаною адресою забрати свого сина, у результаті чого у нього із колишньою дружиною [PERSON] та [PERSON] виник словесний конфлікт. Оскільки матеріали перевірки свідчили про те, що у діях [PERSON] були ознаки адміністративного правопорушення, а саме, дрібне хуліганство, тому складено адміністративний протокол. За наслідками розгляду матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення вищевказаного адміністративного правопорушення, постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що у судовому засіданні [PERSON] вину визнав частково, пояснив, що між ним та [PERSON] триває конфлікт.12.05.2020 року він перебував в емоційному стані та між ним і [PERSON] виникла сварка. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України). У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Питання щодо видачі та продовження обмежувального припису регулюється Главою 13 Розділу IV Цивільного процесуального кодексу. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії \\ або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. За змістом статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, заінтересована особа [PERSON] вимоги заяви визнав, не заперечував проти застосування обмежувальних заходів. Щодо обставин, про які зазначала заявниця у заяві, визнав частково, пояснюючи конфліктні ситуації із заявником існуванням спору щодо виховання спільної дитини. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, зокрема пояснення заявника, визнання [PERSON] вимог заяви, суд приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно кривдника. Обираючи види таких обмежувальних заходів, суд враховує, характер правовідносин, що виникли між учасниками. Суд вважає за можливе застосувати частково обмежувальні заходи вказані заявником. Відповідно до положень ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст.350-6ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Беручи до уваги визнання заінтересованою особою вимог, викладених в заяві, його відношення до скоєного, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви та видачу обмежувального припису терміном на 6 місяці. На підставі викладеного,

Outcome: partial