Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач, УСЗН Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, у вересні 2018 року звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення з неї надміру сплаченої грошової допомоги переміщеним особам на проживання (а.с. 1-5). Ухвалою суду від 18 липня 2019 року у справі замінено позивача на Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради (а.с. 122-123). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що на підставі заяв [PERSON] від 07 липня 2015 року, 06 листопада 2015 року, 17 лютого 2016 року, 28 квітня 2016 року, 28 жовтня 2016 року, 28 квітня 2017 року та 01 листопада 2017 року, їй була призначена щомісячна адресна допомога як особі, що переміщується із тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Для контролю за фактом наявності нерухомості, що є підставою для відмови у призначенні такого виду державної допомоги, працівниками управління зроблено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де виявлено той факт, що чоловік відповідачки є власником житла у м. Дніпрі, про що відповідачка не повідомила управління при оформленні державної допомоги. Внаслідок цього [PERSON] були надміру виплачені бюджетні кошти в сумі 52080 гривень 41 копійок за період часу з 01 вересня 2015 року по 30 квітня 2018 року. Строк для повернення надміру виплачених бюджетних коштів встановлено у місячний термін з 23 травня 2018 року, однак нею кошти досі не повернуті. Через це прохає стягнути кошти у примусовому порядку за рішенням суду. Ухвалою суду від 10 жовтня 2018 року у справі відкрито провадження, підготовче судове засідання призначено на 18 грудня 2018 року (а.с. 33). 16 квітня 2019 року до суду надійшов відзив представниці відповідачки - [PERSON] , в якому вона не погодилась із доводами позивача та прохала відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне. [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, яка зареєстрована у м. Донецьку та фактично мешкає у м. Дніпрі у квартирі , 1/3 частина якої належить на праві спільної часткової власності її чоловікові [PERSON] . Фактично він є власником однієї кімнати у цій квартирі, площею 10,5 кв.м., де вони мешкають із [PERSON] та двома їх малолітніми дітьми. А враховуючи встановлені будівельні норми України, мінімальна площа спальні на одну особу повинна становити 10 кв.м., а на дві особи - 14 кв.м. Тому наявність у власності [PERSON] такої кімнати у квартирі не можна вважати частиною житлового приміщення, оскільки вона не відповідає вимогам, встановленим для житлових приміщень у розумінні п. 2.24 ДБН та ч. 1 ст. 379 ЦК України. Через ці обставини [PERSON] при зверненні до управління соціального захисту із заявою про призначення державної допомоги і не зазначала про існування у власності її чоловіка вказаної кімнати у квартирі у м. Дніпрі. Тому вимоги позивача щодо стягнення надміру сплачених коштів є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] при призначенні їй допомоги надала повну та достовірну інформацію щодо відсутності у її власності житлового приміщення. 24 квітня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представниця позивача не погодилась із обставинами, що викладені у відзиві, з наступних підстав. Відповідно до п. 6 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», № 505 від 01 жовтня 2014 року (в редакції станом на момент призначення допомоги), грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах інших, ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Таким чином, нормами Порядку не передбачено виключень у разі наявності у власності особи частини житлового приміщення. Тому при оформленні державної допомоги [PERSON] повинна була повідомити про наявність у власності її чоловіка частини зазначеної квартири. Представниця позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву з проханням провести судове засідання за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 128). Відповідачка та її представниця у судовому засіданні позов не визнали та прохали відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позов. Пояснення надали аналогічні тексту відзиву. Не заперечували проти розгляду справи за відсутності представниці позивача. Заслухавши пояснення відповідачки та її представниці, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини у справі та перевіривши їх наданими письмовими доказами, суд доходить висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі особистих заяв [PERSON] отримала державну адресну допомогу, як особа, яка переміщується із тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за період часу з 01 вересня 2015 року по 30 квітня 2018 року у сумі 15912 гривень (а.с. 15-28). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з 01 березня 2012 року [PERSON] на праві власності належить 1/3 частина [ADDRESS] (а.с. 12-14). 23 травня 2018 року [PERSON] повідомлено про надміру нараховані їй державні кошти та роз`яснено про необхідність їх повернення до державного бюджету у місячний строк (а.с. 7). До цього часу суд не має інформації про добровільне повернення надміру нарахованих коштів. Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505, визначає механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога). Пунктом 3 вказаного Порядку встановлено, що грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім`ї. Нормою п. 6 Порядку (в редакції станом на 01 вересня 2015 року) визначено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення, що розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Цей пункт Порядку 31 травня 2017 року викладено у наступній редакції: грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану. Згідно з вимогами п. 10 Порядку, уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Відповідно до п. 11 Порядку, уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня виникнення таких обставин. Суми грошової допомоги, надмірно виплачені внаслідок подання недостовірних документів, неповідомлення про зміну обставин, які впливають на виплату грошової допомоги, повертаються. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. [PERSON] звернулася до позивача із заявою про призначення державної допомоги як особа, що переміщується із тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. При зверненні до позивача для отримання допомоги [PERSON] не зазначила, що її чоловікові [PERSON] , який в силу вимог Сімейного кодексу України, є членом її сім`ї, на праві часткової сумісної власності належить 1/3 частина [ADDRESS] . За період часу з 01 вересня 2015 року по 30 квітня 2018 року відповідачці безпідставно сплачено 15912 гривень державної допомоги, оскільки Порядок передбачає абсолютний обов`язок особи, яка претендує на отримання державної допомоги, повідомити орган, уповноважений на призначення такої допомоги, про наявність у неї та членів її сім`ї, до яких відноситься і її чоловік, будь-якого житлового приміщення за виключенням житлового приміщення, яке непридатне для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану. Однак при зверненні до управління відповідачка не повідомила про наявність у власності її чоловіка 1/3 частини житлового приміщення у квартирі у м. Дніпрі, чим порушила вимогу, встановлену Порядком. Позивачем повідомлено відповідачку про необхідність повернення надміру нарахованих коштів, проте ці кошти до цього часу у добровільному порядку не повернуті. Отже, право позивача на повернення безпідставно отриманих державних коштів порушено, а тому підлягає судовому захисту. Тому, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення грошових коштів у сумі 15912 гривень, сплата яких документально підтверджена письмовими доказами, наданими позивачем. З цих підстав у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачки грошових коштів у розмірі 36168 гривень 41 копійка слід відмовити. Суд не приймає доводи представниці відповідачки щодо наявності у власності чоловіка відповідачки кімнати, площа якої становить лише 10,5 кв.м, оскільки її посилання щодо фактичного користування сім`єю відповідачки кімнатою у житловому приміщенні такого розміру є суто суб`єктивним та оціночним, а рішення щодо виділення такої частки квартири чоловікові відповідачки в натурі на підтвердження вказаної обставини суду не надано. Крім того, Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505, зазначено про наявність у власності будь-кого з членів сім`ї будь-якого житлового приміщення без конкретизації його частин чи розмірів, за єдиним виключенням щодо житлового приміщення, яке непридатне для проживання, що обов`язково повинно бути підтверджено відповідним актом технічного стану. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки судовий збір на користь Держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial