Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь товариства виплачене страхове відшкодування в розмірі 23553,82 грн., відшкодувати судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами від 03.12.2016 серії RZ № 011630, за умовами якого страховик застрахував майнові інтереси страхувальника [PERSON] , пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля «Honda CR-V», д.н. [NUMBER] . 08.03.2017 в м. Харкові сталась ДТП за участю автомобіля «Honda CR-V», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля «Opel Veсtra», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок ДТП автомобіль «Honda CR-V», д.н. [NUMBER] отримав механічні пошкодження, згідно звіту вартість відновлювального ремонту становить 24053,82 грн. Страховик - позивач у справі виплатив потерпілій особі [PERSON] страхове відшкодування на підставі заяви останнього про настання страхового випадку від 09.03.2017 в розмірі 23553,82 грн. (вартість відновлювального ремонту за вирахуванням франшизи). Судовим рішенням водія [PERSON] було визнано винною у даній ДТП, а до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдану шкоду. Приймаючи до уваги практику Верховного суду України у справі № 6-2587цс15, постанова від 23.12.2015, страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Позивач вказує, що незалежно від того, чи була забезпечена цивільно-правова відповідальність особи, винної у настанні ДТП за полісом, страховик після виплати страхового відшкодування має право пред`явити позов про відшкодування завданої майнової шкоди безпосередньо до особи, винної в настанні ДТП. На адресу [PERSON] 12.02.2019 було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди, однак лист повернувся не врученим, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом. Відповідач [PERSON] , не погоджуючись із заявленими вимогами, подала до суду відзив на позов, в якому вказувала, що на момент вчинення ДТП її цивільно-правова відповідальність була забезпечена у ПрАТ «Європейський страховий союз» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що не оспорюється позивачем. В постанові ВССУ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказується, що непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдання шкоди у відповідному розмірі. При цьому, на теперішній час при розв`язанні даних спорів необхідно користуватися позицією Верховного Суду, викладеної у своїй постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, а саме що особа, винна у ДТП, повинна виплатити потерпілій особі лише різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням; саме на страховика покладається обов`язок відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування. До того ж, до позову не надано жодного доказу на підтвердження виплати потерпілій особі - [PERSON] страхового відшкодування в заявленому розмірі 23533,82 грн., про наявність звіту та про розмір вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля її не було повідомлено. У судове засідання представник позивача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» Українець Т.А. не з`явилась, до суду надійшла її заява про слухання справи за її відсутності, підтримання заявлених позовних вимог в повному обсязі та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та слухати справи за її відсутності. Представник третьої особи - ПрАТ «ЄСС» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 03.12.2016 між позивачем ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено Договір № RZ № 011630 комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться, строком до 18.12.2017 включно, за умовами якого за умовами якого страховик застрахував майнові інтереси страхувальника [PERSON] , в тому числі і пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля «Honda CR-V», д.н. [NUMBER] . 08.03.2017 в м. Харкові сталась ДТП за участю автомобіля «Honda CR-V», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля «Opel Veсtra», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Opel Veсtra», д.н. [NUMBER] , на момент ДТП застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз», поліс серії [NUMBER] . 09.03.2017 [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку, яка прийнята відповідальною особою страховика. Водій [PERSON] в свою чергу також 09.03.2017 повідомила страховика - ПрАТ «ЄСС» про дорожньо-транспортну пригоду. Згідно звіту № SOS-170309-01843, складеного 19.03.2017 ФОП [PERSON] , вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Honda CR-V», д.н. [NUMBER] , становить 24053,82 грн. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» складено страховий акт від 07.04.2017, за яким визначено розмір страхового відшкодування потерпілій особі [PERSON] , який становить 23553,82 грн. (розмір збитку, визначений на підставі звіту - 24053,82 грн. за вирахуванням франшизи - 500,00 грн.). Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.06.2017 у справі № 646/2088/17 водія [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Посилаючись на положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» позивач вказує, що оскільки ним здійснено виплату потерпілій особі страхового відшкодування за договором майнового страхування, до нього в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдану шкоду. За умови, що страховику, який виплатив страхове відшкодування надано право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страхового відшкодування, як це викладено в постанові Верховного суду України від 23.12.2015 у справі № 6-2587цс15, позивач вважав за необхідне пред`явити позов про стягнення виплаченого страхованого відшкодування саме з [PERSON] , а не з її страховика. Однак суд із даною позицією не погоджується з огляду на наступне. Так, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 23553,82 грн. При цьому, між позивачем ПрАТ «ПЗУ Україна» та потерпілою особою [PERSON] існує договірне зобов`язання - договір добровільного майнового страхування, між [PERSON] і [PERSON] - деліктне зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП, а також договірне зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності між [PERSON] та ПрАТ «ЄСС». Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов'язанні. Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Відповідно до страхового полісу серії АК № 1554905 страховиком водія [PERSON] зі страховим лімітом за шкоду майну 100000 грн. на момент вчинення ДТП була ПрАТ «ЄСС». Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку саме на страховика особи, винної у ДТП, має бути покладений обов`язок відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілій особі страхового відшкодування в межах суми страхового відшкодування. При цьому, в ході розгляду справи було встановлено, що позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача, розмір виплаченого страхового відшкодування не перевищує ліміт відповідальності. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. В силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. У статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ПрАТ «СК «ПЗУ України» до [PERSON] про стягнення виплаченого потерпілому страхового відшкодування заявлені необґрунтовано, а тому задоволенню не підлягають. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed