Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач у справі, [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням, шляхом зняття його з реєстраційного обліку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі права сумісної власності як дружина, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, саме вона являється єдиним власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно реєстраційний №5826024. У 2005 році позивач зареєструвала у належному їй будинку, свого онука, [PERSON], який є відповідачем по справі. Але, проживши в будинку позивача до 2010 року, відповідач відмовився від подальшого проживання у ньому і переїхав до іншого місця помешкання, і на теперішній час його місцезнаходження їй невідоме. Відповідач добровільно, за власним бажанням відмовився від подальшого проживання, тобто, без будь-яких поважних причин, за вказаною адресою не проживає і відповідно не користується житлом, не оплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні будинку. Зазначені обставини підтверджуються актом обстеження від 16.12.2016 року проведеним депутатом Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області, затвердженим секретарем Виконкому. В зв'язку з тим, що відповідач тривалий час в належному позивачу домоволодінні не проживає, його реєстрація за вказаною адресою спричиняє для неї своєрідні незручності, так як вона має намір розпорядитися належним їй житловим будинком на власний розсуд. Знятись з реєстраційного обліку в добровільному порядку відповідач відмовляється. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч.2 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності громадянина за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідач не проживає вже більше шести років. Відповідно до положень ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Оскільки відповідач не проживає у будинку позивача тривалий час, то на підставі рішення суду він може бути визнаним таким, що втратив право користування житлом. На вимогу позивача про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своєю власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідач по справі не реагує, а тому захистити власне право вільно володіти майном можливо лише в судовому порядку шляхом подачі позову про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В зв'язку з цим позивач змушена звернутися до суду із даною заявою. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності представника позивача, який надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи повторно, в судове засідання не з'явився без поважних на те причин. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на ці обставини, суд вважає необхідним ухвалити заочний розгляд справи та вивчити ті матеріали , які знаходяться у справі. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач у справі є єдиним власником житлового будинку , що розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно реєстраційний №5826024. На підставі вищенаведеного позивач у справі, по теперішній час, здійснює реалізацію своїх прав на дану власність, тобто, на вищезазначене домоволодіння, зокрема, на правах власника господарює та утримує його, здійснює ремонти і т.д. Крім того, відповідач добровільно, за власним бажанням відмовився від подальшого проживання, тобто, без будь-яких поважних причин, за вказаною адресою не проживає і відповідно не користується житлом, не оплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні будинку. Зазначені позивачем обставини підтверджуються актом обстеження від 16.12.2016 року проведеним депутатом Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області, затвердженим секретарем Виконкому. Відповідно до положень ст.391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» регламентовано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Згідно ст.72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки , проводиться в судовому порядку. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved