Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що знаходилася у шлюбі з відповідачем, мають спільну доньку [PERSON] . Відповідач аліменти на дитину не сплачує, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Оскільки позивачка часто виїзжає на роботу за кордон, а відповідач не надає дозволу на виїзд дитини, просить надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини з матір`ю на місце проживання до Російської Федерації та до Турції, Єгипту на оздоровлення протягом року з дня винесення рішення без згоди батька. Зобов`язати УДМС України в Сумській області оформити необхідні документи для виїзду дитини за кордон. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 11 травня 2019 року позов залишено без руху. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 21 травня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 19 червня 2019 року. Протокольною ухвалою головуючого від 19 червня 2019 року відкладено підготовче судове засідання на 8 липня 2019 року у зв`язку з відсутністю доказів сповіщення відповідача. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 8 липня 2019 року призначено справу до судового розгляду на 20 серпня 2019 року. Протокольною ухвалою головуючого від 20 серпня 2019 року відкладено розгляд справи до 12 вересня 2019 року у зв`язку з відсутністю доказів сповіщення відповідача. 12 вересня 2019 року суд видалився до нарадчої кімнати до 13 вересня 2019 року. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного: судом встановлено, що сторони знаходилися в шлюбу, який рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2017 року розірвано (а. с. 16-17). Мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , батьком якої, відповідно до свідоцтва про народження, є відповідач (а.с.10). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 жовтня 2019 року визначено місце проживання [PERSON] за місцем проживання матері [PERSON] (а.с.12-15). Дитина проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідкою від 9 квітня 2019 року (а.с. 18). Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки. Надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості. Позивач ставить питання про надання дозволу на виїзд дитини на місце проживання до Російської Федерації на проживання та до Турції, Єгипту на оздоровлення протягом року. Однак, з наданих суду матеріалів неможливо встановити, в яких умовах буде проживати дитина, чи є в [PERSON] постійне місце роботи. В судовому засіданні позивач не змогла чітко пояснити на який термін вона бажає вивезти дитину до Російської Федерації (можливо на рік-два, як складеться життя), не зрозуміло чи планує вона взагалі повертатися до України, зазначила, що працює на території Російської Федерації, однак жодних доказів на підтвердження цього надано не було. Не зазначення позивачем конкретної адреси місця перебування дитини, умов такого перебування, та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України виключає можливість встановити обов`язкові обставини, а саме: чи буде такий дозвіл відповідати найкращим інтересам дитини. Таким чином, з матеріалів справи неможливо встановити мету та період поїздки; спосіб подорожування, умови проживання за кордоном, відсутнє підтвердження фінансової спроможності заявника, намір повернення дитини до України. Вищевказані обставини, позбавляють можливості встановити чи буде такий дозвіл відповідати інтересам дитини. Тому в задоволенні позову належить відмовити у зв`язку з його необгрунтованістю.

Outcome: dismissed