Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором б/н від 28.02.2012 в розмірі 68522,80 гривень, яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, письмово заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вказала, що сума позовних вимог 68522,80 гривень не співрозмірна із взятим нею кредитом - 25000,00 гривень, просила суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову, а в разі задоволення позову - розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, відповідно до укладеного договору б/н від 28.02.2012 [PERSON] отримала кредит в розмірі 25000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов'язання виконав, надавши відповідачеві вказаний кредит, і отримання кредиту не заперечене відповідачем у наданому відзиві. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Пунктами 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг сторони погодили, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання цього договору являється прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, встановлених договором. Згідно п.2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту згідно п. 1.1.2.7. Умов та правил надання банківських послуг. Згідно п.1.1.3.2.2. Умов, у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором. Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій. Пунктом 1.1.7.12 Умов сторони погодили, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог ст.634 ЦК України. Відповідач не надала своєчасно Банкові грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, а також інших витрат відповідно до умов Договору. Відповідно до ст.ст.525,526,530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено факт невиконання належним чином відповідачем зобов'язань по поверненню кредитних коштів позивачеві. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за укладеним договором, відповідач станом на 31.08.2017 має заборгованість в розмірі 68522,80 гривень, яка складається з: 31272,60 гривень - заборгованість за кредитом; 21578,53 гривень - заборгованість по відсотками за користування кредитом; 11932,49 гривень - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 3239,18 гривень - штраф (процентна складова). Вимога відповідача про застосування строків позовної давності не може бути задоволена судом, виходячи з такого. Відповідно до вимогст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч.1ст.261 ЦК України). Як встановлено судом, банк звернувся до суду з вимогами про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом в листопаді 2017 року. З наданої позивачем довідки вбачається, що [PERSON] за укладеним кредитним договором було видано чотири кредитні карти (06.03.2012 - [NUMBER] з терміном дії 01/16, 21.06.2012 - [NUMBER] з терміном дії до 05/15, 18.05.2013 - [NUMBER] з терміном дії 03/17, 18.05.2013 - [NUMBER] з терміном дії 05/15). Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Оскільки дія однієї з карток закінчилась у березні 2017 року, а позов подано в листопаді 2017 року, трирічний строк позовної давності, про застосування якої просить відповідач, на момент звернення до суду не закінчився. Отже, позовні вимоги обґрунтовані і заявлені в межах строку позовної давності, однак підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно зі ст.2 Закону України №1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання цього Закону 30.10.2014 Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п.8 ч.1 цього Розпорядження м. Димитров (нині - м. Мирноград) Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. 05.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 №1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 було визнано нечинним (справа №826/18330/14). Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність, розпорядження №1053-р від 30.10.2014 та №1079-р від 05.11.2014, місто Димитров Донецької області відноситься до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Крім того, згідно зі ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Національний банк України своїми листами від 13.10.2014 №47-411/58939 та від 05.11.2014 №18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України №1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 щодо ненарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Як проголошено в ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи. Згідно зі ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. У п.3.4. рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 01.12.2004 №18-рп/2004 (справа №1-10/2004)) зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. Як вбачається зі справи, позивач просить стягнути з відповідача пеню та штрафи, що нараховані у період дії ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Згідно з матеріалами справи, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], мешкає за адресою: [ADDRESS]. Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянкою України, яка зареєстрована та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним з ним кредитним договором нараховувати заборонено, а тому позов банку в частині стягнення пені та штрафів є необґрунтованим. Таким чином, оскільки відповідач умови кредитного договору не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, з неї слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитом - 31272,60 гривень, за процентами за користування кредитом - 21578,53 гривень, а всього 52851,13 гривень, задовольнивши позов частково. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Згідно з ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 1600,00 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1234,07 гривень. Що стосується клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду, воно не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може надати розстрочення виконання рішення, про що зазначає в рішенні. Відповідач [PERSON], вказуючи підставою для розстрочення неможливість сплатити заборгованість одразу внаслідок свого безробіття та відсутності джерел доходів, не надала суду жодних доказів на підтвердження цього. Отже, підстав для розстрочення виконання рішення суду наразі немає. В той самий час, суд вважає за доцільне роз'яснити відповідачеві, що клопотання про розстрочення виконання рішення суду може бути подане нею в порядку статті 435 ЦПК України після набрання рішенням законної сили.

Outcome: partial