Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.04.2014 р. помер [PERSON], який був її дядьком. 25.01.2013 р. [PERSON] було складено та посвідчено заповіт за місцем проживання останнього та зареєстровано в реєстрі за № 14. Вказаним заповітом [PERSON] заповідав їй як племінниці, земельну ділянку площею 5,021 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Сульської сільської ради, Сумського району, Сумської області, що належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ № 057442 виданого Сумською райдержадміністрацією 24.03.2004 р. та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 184. Після смерті дядька вона звернулася у встановлений законом строк до Сумської районної державної нотаріальної контори з метою одержання свідоцтва про право на спадщину на виконання названого заповіту, однак відповідачем було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Відповідач вмотивувала свою постанову тим, що наданий заповіт не відповідає вимогам ст. 37 Закону України «Про нотаріат», оскільки був складений поза приміщенням органу місцевого самоврядування. Вважає вказану постанову відповідача не правомірною, тому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного нотаріуса Першої Сумської державної нотаріальної контори, що діє в порядку заміщення державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальних дій; зобовязати державного нотаріуса Першої Сумської державної нотаріальної контори, що діє в порядку заміщення державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори [PERSON] видати їй свідоцтво про право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,0128 га., а саме: земельну ділянку площею 4,2474 га., кадастровий номер 592478730002004:0012; земельну ділянку площею 0,1893 га., кадастровий номер 592478730002002:0052; земельну ділянку площею 0,5851 га., кадастровий номер 592478730002005:0290. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов є не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є дядьком позивача [PERSON]. 24.04.2014 р. [PERSON] помер у віці 57 років, про що 26.04.2014 р. було складено відповідний актовий запис № 06, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-БП № 213469 виданого Виконкомом Сульської сільської ради Сумського району Сумської області від 26.04.2014 р. /а.с.7/. Згідно Заповіту від 25.01.2013 р. [PERSON] заповідав своїй племінниці [PERSON] земельну ділянку площею 5,021 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Сульської сільської ради, Сумського району, Сумської області, що належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ № 057442 виданого Сумською райдержадміністрацією 24.03.2004 р. та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 184 /а.с.6, 9/. Позивач у встановлений законом строк звернулася до Сумської районної державної нотаріальної контори з метою одержання свідоцтва про право на спадщину на виконання названого заповіту. Згідно постанови нотаріуса Сумської районної Державної нотаріальної контори сумської області [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальних дій позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 5,021 га., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Сульської сільської ради, Сумського району, після померлого 24.04.2014 р. [PERSON] /а.с.10/. З вказаної постанови нотаріуса вбачається, що заповіт посвідчений поза приміщенням органу місцевого самоврядування, у звязку з хворобою [PERSON] в с. Печище, вул. Садова, буд. 23, Сумського району, тобто за межами с. Сула. Це не відповідає вимогам ст. 37 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на день посвідчення заповіту). Стаття 47 Закону України «Про нотаріат» зазначає, що для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Крім того, заявницею (позивачем [PERSON]О.) було надано Державний акт про право власності на землю, а також [PERSON] з Державного земельного кадастру, згідно яких померлому [PERSON] на праві власності належало декілька земельних ділянок, жоден з яких не має площу 5,021 га. Повноважень щодо тлумачення заповіту або виправлення помилок щодо складу заповідованого майна нотаріус згідно із Законом України «Про нотаріат» не має. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначає наступне. Так, ст. 37 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на момент посвідчення заповіту), встановлює між іншим право уповноважених осіб місцевого самоврядування у населених пунктах, де немає нотаріусів, посвідчувати заповіти. При цьому, вказана норма не встановлює жодних вимог до заповіту або порядку його посвідчення. Крім того, вказана норма і не містить обовязку здійснювати посвідчення заповіту виключно в приміщенні органу місцевого самоврядування. Також позивач [PERSON] посилається на п. 2.1 «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування» затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 р. № 3306/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 р. за № 1298/20036 нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може зявитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. Позивачем було подано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії СМ № 057442, який підтверджує право власності померлого на земельну ділянку, площею 5,0218 га. При цьому, в плані меж земельної ділянки зазначено, що вона складається з трьох окремих ділянок, загальна площа яких становить 5,0218 га. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 р. № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» затверджено форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою. Порядок складання державних актів визначено Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Держкомзему України від 04.05.1999 р. № 43 зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 04.06.2006 р. за № 354/3647. Питання відображення на одному бланку державного акта кількох земельних ділянок одного цільового призначення вказаною Інструкцією не врегульовано. Однак суд не бере до уваги твердження позивача виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть йому належати у майбутньому. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який набрав чинності 07.03.2012 р., а раніше діюча Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5 втратила чинність. Заповіт є розпорядженням спадкодавця щодо свого майна. Воно набуває юридичного значення лише після смерті спадкодавця. Саме тому для дійсності заповіту та його точного виконання вимагається відповідність волі заповідача зовнішній формі її виявлення. Підставою для винесення спірної постанови нотаріуса було те, що саме у заповіті посвідченому секретарем Сульської сільської ради Сумського району 25.01.2013 р. за реєстровим № 14, складеному від імені [PERSON], зазначено, що спадкодавець зробив заповідальне розпорядження щодо однієї земельної ділянки, котра має відповідну площу 5,021 га. Таким чином, чітко та прямо визначено майно щодо якого зроблено розпорядження на випадок смерті заповідача. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про нотаріат» у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти (крім секретних). Тобто, на сьогодні уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування посвідчують заповіти у будь-яких населених пунктах, що входять до сфери діяльності відповідного органу місцевого самоврядування. У редакції Закону, яка діяла на момент складання заповіту, тільки за умови якщо у населеному пункті немає нотаріуса, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняли цілу низку нотаріальних дій, у тому числі, посвідчували заповіти. Відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. [PERSON] спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму [PERSON] «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову у вчиненні» зазначив, що перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій зазначений у статті 49 Закону України «Про нотаріат» не є вичерпним. За наявності умов передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат» на нотаріуса покладається завдання, по-перше відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Згідно з п. 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» відмова у вчиненні нотаріальної дії за загальним правилом здійснюється в усній формі, а у випадку наявності вимоги особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії виноситься відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до п. 1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при розгляді справ про спадкування суди мають звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, що також закріплено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». Таким чином у суду не викликає сумніву щодо законності та обґрунтованості постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нотаріус Першої Сумської державної нотаріальної контори [PERSON] діяла згідно з положеннями Закону України «Про нотаріат», тому позовні вимоги задоволенню не підлягають

Outcome: dismissed