Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 1» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 14917 грн. 45 коп., інфляційної складової боргу в розмірі 3883 грн. 99 коп., трьох відсотків річних в розмірі 1403 грн. 79 коп. Свої вимоги обґрунтовують тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]. 18.10.2002р. сторони у справі уклали договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. Відповідач свої зобов'язання за договором виконує неналежним чином і станом на 31 березня 2014р. у неї утворилась заборгованість. В добровільному порядку відповідачем борг не сплачено, що стало підставою для звернення позивача з позовом. Під час розгляду справи, представником позивача було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої розмір основної суми заборгованості було зменшено до 8774 грн. 94 коп., інфляційні втрати визначені в розмірі 1044 грн. 51 коп., три відсотки річних в розмірі 225 грн. 78 коп. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, оскільки оплата за надані житлово-комунальні послуги здійснена в повному обсязі і заборгованість за ці послуги відсутня. Що стосується зазначеного позивачем боргу, то він утворився за додаткові послуги, які повинен надавати позивач і вартість яких становить 0,5 грн. за квадратний метр загальної площі квартири. Оскільки зазначені додаткові послуги стороною за договором не надавались, відповідачем 24.05.2004р. було подано заяву про перегляд умов договору. Разом з тим, ТОВ «Рада 1» продовжувало нараховувати вартість додаткових послуг і безпідставно перерахувала на їх погашення здійснену оплату за надані житлово-комунальні послуги. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] до 2008р. була власником квартири [ADDRESS], на час розгляду справи проживає та зареєстрована в зазначеному жилому приміщенні. 18.10.2002р. сторони у справі уклали договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. Обґрунтовуючи позов стороною позивача зазначалось, що у відповідача утворився борг за надані житлово-комунальні послуги, який станом на 10.09.2014р. становить 8774 грн. 94 коп. Разом з тим, 28 травня 2014р. відповідачем була здійснена оплата комунальних послуг, відповідно до виставленого рахунку в розмірі 7909 грн. 10 коп. та сплачено поточні платежі та повністю погашено наявну заборгованість за житлово-комунальні послуги. Представник позивача не заперечувала наявності оплати відповідачем наданих житлово-комунальних послуг та зазначила, що борг утворився за передбачені п. 2.2.12. договору додаткові послуги, які відповідачем не сплачувались, починаючи з січня 2009р. по січень 2013р. та сплачені кошти за надані житлово-комунальні послуги були зараховані на покриття наявної заборгованості за додаткові послуги, відповідно до ст..534 ЦК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Представником позивача не надано доказів існування у відповідача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, що свідчить про недоведеність стороною позивача обставин, які були підставою для звернення до суду з позовом. Крім того, зарахування коштів, сплачених відповідачем за надані житлово-комунальні послуги для покриття заборгованості за додаткові послуги є неправомірним. Статтею 534 ЦК України передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Аналізуючи положення зазначеної норми права, суд приходить до висновку про неможливість її застосування до спірних правовідносин, оскільки передбачені договором про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території додаткові послуги не є витратами кредитора, пов'язаними з одержанням виконання, не відносяться до штрафних санкцій та не є основним боргом за існуючими між сторонами правовідносинами. Отже, позовні вимоги є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed