Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», звернулося до суду з позовом та заявою про збільшення розміру позовних вимог до [PERSON] в якому просить суд, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.08.2007 р. у розмірі 4 350,05 доларів США, що за курсом НБУ (7,99 грн. за 1 долар США) є еквівалентом 101 965,17 грн. та судові витрати у розмірі 1 0190,65 грн. В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що відповідно до договору №б/н від 14.08.2007 р., укладеного між банком та відповідачкою, остання ухиляється від виконання його умов по сплаті виникненої суми заборгованості, у зв'язку з чим, банк змушений звертатися до суду з відповідним позовом, з метою захист своїх прав та поверненням грошових коштів. Представник позивача, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», у судове засідання зявилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить задовольнити. Представник відповідачки, [PERSON], у судове засідання не з'явився, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на повне виконання боргових зобовязань при виконанні судового наказу, що був виданий для стягнення суми боргу на імя позивача Малиновським районним судом м. Одеси. Також від представника відповідача до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 14.08.2007 р.року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі за текстом - Банк) та [PERSON] (далі за текстом - Позичальник) був укладений договір №б/н згідно умов якого Банк зобовязується надати Позичальнику кредит у розмірі 2000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 19,2% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 2 роки, а Позичальник зобовязується використовувати кредит за призначенням та повернути кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно умов укладеного договору кредитний договір складається з заяви позичальника та Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. До відношень, встановлених по кредитному договору застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України \~\~(ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлене цим параграфом та не випливає з положень кредитного договору. \~Статтею 1049 ЦК передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: з договорів та інших правочинів. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням\~ умов,\~ визначених\~ змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до позовної заяви позивач зазначає, що у звязку з порушенням [PERSON] свого зобовязання за кредитним договором №б/н від 14.08.2007 р., у неї станом на 31.03.2015 р. перед Банком виникла заборгованість у сумі 4\~350,05 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 1\~989,39 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом 2\~360,65 доларів США; штрштраф (фіксована частина) 62,58 доларів США, 195,88 доларів США штраф (процентна складова). Відповідно до поданої до суду заяви представника позивачки, він просить застосувати строки позовної давності до позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» щодо стягнення з позивачки заборгованості за кредитним договором №б/н від 14.08.2007 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. На підставі ст. 258, 260, 261, 264 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Судом встановлено, що Банк звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості лише 05.06.2013 р., при цьому Кредитним договором від 14.08.2007 р. №б/н, встановлено, що термін дії кредитного ліміту співпадає з терміном дії платіжної картки, а п. 6.9 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт зобов'язується погашати заборгованість на протязі 30 днів з моменту виникнення заборгованості. В порядку ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З такого випливає, що саме зі спливом 30-денного терміну у банка виникає право на подання позовної заяви, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Така позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-169цс14. До того ж, представником відповідачки заявлено про стягнення в примусовому порядку суми заборгованості відповідно о виданого Малиновським районним судом м. Одеси судовим наказом. Зазначене не заперечувалося та підтверджено представником банку. Представником банку надані пояснення, що суми стягнення за судовим наказом в першу чергу зараховувалися на погашення прострочення заборгованості та штрафні санкції, так як позивач не припинив їх нарахування на заборгованість після отримання зазначеного судового наказу. З такого судом зроблено висновок про зловживання позивачем своїми повноваженнями на користь банку та отримані суми на погашення заборгованості за кредитом зараховувалися на погашення іншого виду зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. З матеріалів справи вбачається, що договорів про збільшення строків спливу позовної давності між Банком та відповідачем не укладався. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до\~статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленого до винесення ним рішення. В позовній заяві позивач не ставив питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, поважних причин пропуску строку не зазначає. Згідно\~ ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України \~сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зазначено, що з урахуванням положення пункту 7 частини тринадцятої\~статті 11 Закону України Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. За таких обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що у задоволенні заявлених вимог слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed