Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

Представник Акціонерного товариства «Альфа-Банк» звернувся до суду, зменшивши позовні вимоги просить суд стягнути солідарно з відповідачів, яким(якою) є: [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», заборгованість - 86 551,84 грн., а саме:заборгованість 3% ст.625 ЦК на суму заборгованості згідно рішення суду - 4363,62 грн., заборгованість інфляційних витрат ст.625 ЦК на суму заборгованості згідно рішення суду - 14123,72 грн. Стягнути солідарно з відповідачів, яким(якою) є: [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», заборгованість - 86 551,84 грн., а саме:заборгованість 3% ст.625 ЦК на суму заборгованості згідно рішення суду - 4363,62 грн., заборгованість інфляційних витрат ст.625 ЦК на суму заборгованості згідно рішення суду - 14123,72 грн. Крім того, просить суд стягнути солідарно з відповідачів, яким(якою) є: [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог банк посилається на те, що 19 червня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №384 Ж. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши [PERSON] кредит у сумі 11 000 дол. США із кінцевим терміном повернення заборгованості до 18.06.2021 року зі сплатою, визначених договором процентів за користування кредитом. Відповідач належним чином зобов`язання не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість, яка рішенням Рівненського міського суду від 25 березня 2013 року була стягнута з відповідачів на користь позивача. Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15.10.2019 р. Оскільки заборгованість за кредитним договором №№384 Ж від 19.06.2006 року була стягнута судом, представник позивача вважає, що на підставі ст. 625 ЦК України має право стягнути з боржника 3% річних та інфляційні витрати. Представник позивача в судовому засіданні просив задоволити позовні вимоги, відповідно до заяви про зменшення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Дицяк Н.Є. просила застосувати позовну давність щодо стягнення грошових коштів за ст. 625 ЦПК України, шляхом стягнення заборгованості тільки в межах позовної давності. Суд, враховуючи позицію сторін, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог банку, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини ,що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Статтею 1054 ЦК України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 19 червня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №384 Ж. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши [PERSON] кредит у сумі 11 000 дол. США із кінцевим терміном повернення заборгованості до 18.06.2021 року зі сплатою, визначених договором процентів за користування кредитом. Кредит надавався позичальнику на купівлю однокімнатної квартири [ADDRESS] . В якості забезпечення позичальником виконання зобов`язань по кредитному договору між банком та позичальником [PERSON] було укладено договір іпотеки від 21.06.2006 року № 584Ж-1, за яким для забезпечення кредитних зобов`язань в іпотеку було передано майно, а саме квартира, на купівлю якої було укладено кредитний договір. 21.06.2006 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Степурою О.В. було посвідчено договір іпотеки та накладено заборону відчуження квартири [ADDRESS] . 19.06.2006 року в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за вказаним кредитним договором між АКБ «Укрсоцбанк» і [PERSON] укладено договір поруки № 384Ж-2. 19.06.2006 року в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за вказаним кредитним договором між АКБ «Укрсоцбанк» і [PERSON] укладено договір поруки № 384Ж-3. Рішенням Рівненського міського суду від 25.03.2013 рок позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту №384 Ж від19 червня 2006 у розмірі 84468,00 грн., та 844,68 грн. судових витрат. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н.О. про закінчення виконавчого провадження від 27.06.2019 року ВП № 588503088, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Рівненського міського суду Рівненської області № 569/4284/13-ц, виданого 23.05.2013 року, про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № Ж 384 від 19.06.2006 року в розмірі 84468, 08 грн. та 844,68, 68 грн. судових витрат закінчено у зв`язку з добровільним виконанням боржником цього рішення суду в повному обсязі. Згідно з повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 9584/05 від 26.06.2019 року та платіжного доручення № 282 від 27.06.2019 року на виконання виконавчого листа Рівненського міського суду від 23.05.2013 року у справі №569/4284/13-ц із солідарного боржника [PERSON] в погашення заборгованості стягнуто суму у розмірі 12883,43 грн. Згідно платіжного доручення № 282 від 27.06.2019 року в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом перераховано кошти у сумі 72429,33 грн. Згідно платіжного доручення №№ 279, 280 від 27.06.2019 року стягувачу ПАТ «Укрсоцбанк» повернуто частину невикористаного авансового внеску у сумі 1637,26 грн. та відшкодовано використаний авансовий внесок у сумі 69,00 грн. Отже, 27 червня 2019 року боржники добровільно погасили заборгованість за рішенням Рівненського міського суду від 25.03.2013 року. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2013 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 27 червня 2019 року (дата останнього платежу з погашення боргу). Відтак, кредитор має право на оотримання сум, передбачених ст. 625 ЦПК, у межах позовної давності - тобто в межах 3 років, що передують даному позову до Рівненського міського суду, а саме з 25.06.2017 року до 27.06.2019 року, оскільки датою усунення порушення, яка одночасно є датою остаточного погашення заборгованості є 27 червня 2019 року. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 27 червня 2019 року (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання відповідачів перед банком за Кредитним договором припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Ураховуючи викладене, суд враховуючи висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. З огляду на викладене, суд вважає, що право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у банку з 25 червня 2017 року по 27 червня 2019 року та складає 17545 грн. 46 коп., проведеного відповідно до калькулятора розрахунку відсотків по ст. 625 ЦК України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» по 700, 60 грн. судового збору, тобто у рівних частках. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 625, 1050, 1054, 16, 20 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 141 ЦПК України, ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial