Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] (88000, м. Ужгород, вул. Заньковецької, 17/74), про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві позивач вказав, що 08.01.2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір б/н, згідно якого він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначив, що [PERSON] взяті на себе зобовязання по договору належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 31.12.2017 р. має заборгованість перед банком в сумі 117 000 гривень, а саме: 4 990,06 гривень заборгованість за кредитом, 112 009,94 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 117\~000,00 гривень та 1 762,00 гривень судового збору. За ухвалою від 24.04.2018 року судом було прийняте рішення розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та надано строк на надання письмових заяв сторонам. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідач був повідомлений про розгляд справи, у встановлений строк до суду відзив на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, а тому враховуючи ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 08.01.2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір б/н, згідно якого він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначив, що [PERSON] було укладено договір б/н, згідно якого він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк умови кредитного договору виконав, надавши відповідачу кредит. Як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання по договору належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 31.12.2017 р. має заборгованість перед банком в сумі - 117 000,00 гривень, а саме: 4 990,06 гривень заборгованість за кредитом, 112 009,94 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 117 000,00 гривень та 1 762,00 гривень судового збору. Згідно з положеннями п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6, п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту там овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобовязання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з положеннями п. 2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою, - банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленій банком долі, в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором. А також відповідно до п. 1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг, - у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або у разі виникнення овердрафту, банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленій банком частці, у разі невиконання власником або довіреною особою власника, своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим договором. На даний\~час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно Розрахунку, наданого банком, з 08.01.2012 року відповідач скористався кредитною карткою, отримавши кредит у розмірі 5 600,008 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 %, а не 43,20%, як зазначено у розрахунку заборгованості. Прострочена заборгованість за кредитом виникла 26.07.2012 року, тому кількість днів простроченої заборгованості по кредиту станом на 31.01.2018 складає 1 984 днів. Щодо відсоткової ставки, яка збільшена банком з 30,00% до 43,20% станом на 31.12.2017 року, суд враховує наступне. Відповідно до наданого банком Розрахунку, 01.09.2014 року банком збільшено процентну ставку з 30,00 % до 34,80 %, а з 01.04.2015 року до 43,20 %. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 489/9289/14-ц, в разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Такий висновок наведений також у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17. Проте, матеріали справи не містять жодних доказів направлення та отримання відповідачем повідомлень про зміну відсоткової ставки. Відповідач же згоди на підвищення відсоткової ставки з 30,00% до 34,80%, а у подальшому до 43,20% річних не надавав, відтак підвищення процентної ставки банком у односторонньому порядку є незаконним. Банком при нарахуванні процентів застосовувались ставки, не передбачені умовами кредитного договору від 08.01.2012 року б/н, а належних доказів повідомлення відповідача про їх зміну матеріали справи не містять. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Отже, суд вважає, що в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту позовні вимоги підлягають до задоволення на суму 4 990,06 грн. Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в\~односторонньому порядку є нікчемною. Кредит брався під 30,00 % річних, але банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку до 43,20 % річних. Банк просить стягнути заборгованість, де тіло кредиту 4 990,06 грн., а відсотки за користування кредитом 112\~009,94 грн., тобто відсотки більш ніж у 22 рази вищі, як отриманий кредит, що для суду є очевидно не справедливим. Суду не надано доказів того, що між позивачем і відповідачем існувало якесь листування, узгодження зміни процентної ставки чи будь-який інший двохсторонній обмін інформацією. А враховуючи, що згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається, суд вважає не доведеним факт узгодження підняття процентної ставки. Тому, суд дійшов висновку, що за період з 08.01.2012 року по 31.08.2014 року підлягають врахуванню відсотки нараховані позивачем та зазначені у розрахунку заборгованості у загальній сумі 2\~345,16 грн., оскільки вони були нараховані виходячи із ставки річних у 30%, а решту відсотків за кредитом за період з 01.09.2014 року по 31.12.2017 року судом було самостійно перераховано за допомогою Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи «Ліга Еліт» виодячи з тіла кредиту у розмірі 4 990,06 грн. та відсоткової ставки у 30% річних, який складає 4\~995,53 грн., тобто загальний розмір відсотків за період з 08.01.2012 року по 31.12.2017 року складає 7\~340,69 грн. (2\~345,16 + 4995,53), яка і підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи наведене,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України витрати із сплати судового збору стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial