Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позиція сторін у справі У вересні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» та [PERSON] , в якому просила: - стягнути з ТзДВ СК «Альфа- Гарант» на її користь грошові кошти у сумі 49 000, 00 грн у відшкодування завданої матеріальної шкоди та судові витрати 840, 00 грн; - Стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти у сумі 89 474, 82 грн у відшкодування завданої матеріальної шкоди, 1 000, 00 грн у відшкодування суми франшизи, 2 190, 00 грн у відшкодування суми вартості послуг евакуатора, 3 420, 00 грн у відшкодування суми вартості послуг стоянки, 2 500, 00 грн у відшкодування послуг експерта за складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку та кошти у сумі 10 000, 00 грн у відшкодування завданої моральної шкоди, а всього стягнути грошових коштів на суму 108 584, 82 грн та судові витрати у сумі 1 085, 85 грн. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 05 квітня 2020 року о 17 годині 36 хвилин в м. Києві по вул. М. Грінченка, до з`їзду на вул. Боржка, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Шкода», державний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , в порушення п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем марки «Ніссан», державний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , який, в свою чергу скоїв зіткнення з автомобілем марки «Чері», державний номер [NUMBER] , який, в свою чергу скоїв зіткнення з автомобілем марки «Шкода», державний номер [NUMBER] , що призвело до отримання автомобілями механічних пошкоджень та тілесних ушкоджень [PERSON] , що зокрема підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.07.2020 р. по справі №752/12178/20, якою було визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України - вище зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до Звіту №94/28 про оцінку вартості матеріального збитку розмір матеріальних збитків, завданих автомобілю позивача становить 218 474, 82 грн. Оскільки пошкодження автомобіля є такими, що не дозволяють його експлуатувати за призначенням, останній був доставлений 05.04.2020 р. з місця ДТП до стоянки за адресою: м. Київ, вул. Бажана, 22/24 та 14.08.2020 р. зі стоянки до автосервісу за адресою: м. Київ, вул. Медова, 5А. Витрати на евакуацію автомобіля з місця ДТП до стоянки та його доставку з місця стоянки в автосервіс склали 1 040, 00 грн та 1 150, 00 грн відповідно. Крім того, плата за послуги стоянки за період з 10.04.2020 р. по 13.08.2020 р. склала 3 420, 00 грн. Позивач зазначає, що внаслідок цього ДТП їй також заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, яких вона зазнала у зв`язку з пошкодженням власності, та відповідно протягом тривалого часу була обмежена у користуванні власним автомобілем, по тим причинам, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди змушена була неодноразово звертатись до страхової компанії та автосервісу, що відбирало значний проміжок власного часу. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Шкода», державний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] була застрахована ТзДВ СК «Альфа-Гарант» з лімітом відповідальності 130 000, 00 грн, сума франшизи - 1 000, 00 грн. 08 квітня 2020 р. позивач звернулась до ТзДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування. Після огляду представником пошкодженого автомобіля, ТзДВ СК «Альфа-Гарант» більше ніж через три місяці з дня подання заяви було виплачено 80 000, 00 грн, що значно менше розміру матеріальних збитків, завданих автомобілю та понесених позивачем витрат. Оскільки ліміт застрахованої цивільно-правової відповідальності складає 130 000, 00 грн, сума франшизи - 1 000, 00 грн, позивач вважає, що сума страхового відшкодування мала становити 129 000, 00 грн. Представник ТзДВ СК «Альфа-Гарант» подав відзив на позов, в якому зазначив, що відповідно до аварійного сертифікату № 36-D/68/5, виконаного аварійним комісаром [PERSON] , вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Ніссан» д.н.з. [NUMBER] з урахуванням фізичного зносу запчастин (55,3) дорівнює 97 614, 89 грн з врахуванням 20 % ПДВ та 81 345, 75 грн. без/рахування ПДВ. 20 серпня 2020 року Товариством, згідно ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», складено та затверджено розрахунок страхового відшкодування і страховий акт та виплачено страхове відшкодування в розмірі 80 345, 75 грн, на рахунок вказаний [PERSON] , що підтверджується позивачем в позовній заяві. Тобто ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування на підставі належних документів та в строки визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач не довів що аварійний сертифікат № 36-D/68/5 від 27.04.2020 року здійснений з порушенням методики товарознавчої експертизи чи закону, а також не надав доказів рецензування аварійного сертифікату № 36-D/68/5 від 27.04.2020 року. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року у справі № 752/12178/20-п провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП - закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. У вказаній постанові встановлено, що [PERSON] 05.04.2020 року о 17 год. 36 хв. в м. Києві по вул. М. Грінченка, до заїзду на вул. Брожка, керуючи автомобілем «Шкода» д.н.з. [NUMBER] , не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Нісан» д.н.з. [NUMBER] , який, в свою чергу, скоїв зіткнення з автомобілем «Чері» д.н.з. [NUMBER] , який, в свою чергу, скоїв зіткнення з автомобілем «Шкода» д.н.з. [NUMBER] , що призвело до отримання автомобілями механічних пошкоджень та тілесних ушкоджень [PERSON] , чим порушив п. п. 12.1, 13.1 ПДР України. [PERSON] слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки його вина у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується зібраними у справі доказами, а саме протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП, поясненнями. За приписами частин четвертої, шостої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у компанії ТзДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 145197483, згідно з яким страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого, за шкоду, заподіяну майну становить 130 000, 00 грн, розмір франшизи становить 1 000, 00 грн. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Судом встановлено, що 08 квітня 2021 року до ТзДВ СК «Альфа-Гарант» звернулася [PERSON] та надала повідомлення про ДТП, заяву на виплату страхового відшкодування, з зазначенням банківських реквізитів рахунку на який слід було перераховувати страхове відшкодування. На виконання вимог п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) 10.04.2020 року (тобто на другий день після звернення до страховика) було здійснено огляд пошкодженого «Ніссан» д.н.з. [NUMBER] про що складено відповідний протокол огляду ТЗ, який було підписано [PERSON] без жодних зауважень. Згідно ст. 29 Закону № 1961-IV, передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Відповідно до аварійного сертифікату № 36-D/68/5, виконаного аварійним комісаром [PERSON] , вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Ніссан» д.н.з. [NUMBER] з урахуванням фізичного зносу запчастин (55,3) дорівнює 97 614, 89 грн з врахуванням 20 % ПДВ та 81 345, 75 грн. без урахування ПДВ. 20 серпня 2020 року Товариство, згідно ст. 36 Закону № 1961-IV, складено та затверджено розрахунок страхового відшкодування і страховий акт та виплачено страхове відшкодування в розмірі 80 345, 75 грн, на рахунок вказаний [PERSON] , що не також підтверджується позивачем у позовній заяві. Тобто ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування на підставі належних документів та в строки визначені Законом № 1961-IV з вирахуванням суми франшизи, а відтак позовні вимоги до страхової компанії щодо відшкодування різниці між лімітом відповідальністю та сумою реального збитку задоволенню не підлягають, страховик добросовісно виконав свій обов`язок. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Судом встановлено, що вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, а тому з [PERSON] як з винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між реальними збитками (вартістю відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу) та отриманим страховим відшкодуванням. Різниця між реальними збитками (вартістю відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу) та отриманим страховим відшкодуванням становить 138 129, 07 грн без вирахування розміру франшизи. Поряд із цим позивач пред`явив до [PERSON] вимоги з відшкодування майнової шкоди виключно на суму 89 474, 82 грн, така сума підлягає стягненню судом, оскільки відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства суд не може вийти за межі позовних вимог та стягнути з відповідача суму грошових коштів, яка перевищує пред`явлену вимогу. Також до стягнення підлягають витрати у відшкодування послуг експерта за складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку у розмірі 2 500, 00 грн, які підтверджені квитанцією. Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону № 1961-IV страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування має бути компенсована Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки (пункт 36.6 статті 36 вказаного Закону). Таким чином сума франшизи у розмірі 1 000, 00 грн, на яку зменшено розмір страхового відшкодування, має бути відшкодована позивачу [PERSON] , який є винним у дорожньо-транспортній пригоді. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 570/5521/16-ц (провадження № 61-35596св18). Як вбачається із положень ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з евакуацією транспортного засобу, а у випадку якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки, що свідчить про те, що [PERSON] мала право на відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу та за послуги стоянки за рахунок коштів страхової компанії. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] грошових коштів на евакуацію транспортного засобу та за послуги стоянки є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Згідно зі статтями 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивачем не доведено спричинення йому [PERSON] моральної шкоди, а тому такі вимоги до задоволення не підлягають. За правилами статті 141 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сплачений судових збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 929, 74 грн.

Outcome: partial