Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач, через представника за довіреністю [PERSON], в серпні 2017 року звернулася до суду з позовом до Київської міської ради про встановлення факту прийняття спадкового майна та визнання права власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS] посилаючись на те, що 07 жовтня 2016 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мацібурою О.В., зареєстрований у реєстрі за № 1973, відповідно до якого спадкоємцем всього майна, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що належить спадкодавцеві на день смерті і на що згідно закону він матиме право - є позивач. [INFO] [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Позивач в строк, передбачений чинним законодавством України, звернувся до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Мацібури О.В. із заявою про прийняття спадщини, однак постановою вказаного нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки, на думку позивача, відсутність правовстановлюючого документу на нерухоме майно могло стати підставою для відмови нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач Київська міська рада в судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи представник позивача повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 22 січня 2018 року, в судовому засіданні постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. 280, 281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, 07 жовтня 2016 року [PERSON] склав заповіт, за яким, на випадок його смерті усе майно - рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті, і на що він за законом матиме право, в тому числі квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] він заповів [PERSON] Даний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мацібурою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1973 (а.с. 10). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS], про що свідчить копія свідоцтва про право власності від [INFO] (а.с. 13). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За нормами ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом є [PERSON] Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або неприйняти її. З матеріалів справи вбачається, що позивач зверталась до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини. (а.с. 39). Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мацібури О.В. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 07 липня 2017 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну квартиру, оскільки нею не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення вказаної нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, а подані документи не відповідають вимогам законодавства. Крім того, позивачу роз'яснено процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (а.с. 9). Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст.ст. 335, 376, 392 цього Кодексу. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленніправа на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Відповідно до свідоцтва про право власності від [INFO], квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 13). Довідкою № 1678 від 21 грудня 2017 року, виданою Міською клінічною лікарнею № 2 м. Києва, встановлено, що [PERSON] помер [INFO] о 21 год. 40 хв., відповідно до свідоцтва про право власності, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], дане свідоцтво видане [INFO]. На підставні викладеного суд вважає, що [PERSON] набув право власності на спірну квартиру за життя, однак не оформив це право у встановленому законом прядку, а тому є підстави для визнання за позивачем, як спадкоємцем за заповітом, права власності на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON]. Що стосується вимог про встановлення факту прийняття спадкового майна після померлого [PERSON], то суд приходить до наступного висновку. Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За нормами ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В судовому засіданні знайшла своє підтвердження обставина, що позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мацібури О.В. із заявою по прийняття спадщини 25 січня 2017 року, тобто в межах строку, що встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, а тому позовні вимоги в цій частині є такими, що не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з Київської міської ради на користь [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 871,98 грн., які сплачені позивачем при зверненні з даним позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial