Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить стягнути з ПАТ КБ «ПрватБанк» на користь позивача грошові кошти за договорами банківського вкладу № SAMDN25000731826401 від 27.12.2112 р. у сумі 20 000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 600 200,00 грн., за договором № SAMDN25000731826622 від 27.12.2012 р. у розмірі 20 000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 600 200,00 грн. та судовий збір, мотивуючи свої вимоги наступним. 27.12.2012 р. між [PERSON] та банком відповідачем було укладено договори банківського вкладу «Стандарт», 12 міс. № № SAMDN25000731826401 та № SAMDN25000731826622 за умовами якого позивач передала відповідачу грошові кошти у розмірі 40 000,00 доларів США. Після закінчення строку дії договору банк не повернув грошові кошти безпідставно, а тому представник позивача і звернувся до суду з позовом з метою захисту прав [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення вимог. Зазначив, що Окупаційна влада Криму здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк» , відповідач не має доступу до свого майна. Позивач проживала у Криму на час укладання угод, стягнення за якими вимагається, проте, зважаючи на те, що більшість документи залишились на території, що окупована, достеменно сказати чи укладались договори банківського вкладу з позивачем, чи повертались грошові кошти не можливо. За таких обставин, підстави для стягнення коштів відсутні. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку встановлених договором. Як стверджує представник озивача [PERSON] 27.12.2012 р. було укладено договори банківського вкладу «Стандарт», 12 міс. № SAMDN25000731826401 та № SAMDN25000731826622 за умовами яких вкладник внесла на рахунки банку грошові кошти у розмірі по 20 000,00 грн. по кожному договору. Грошові кошти не були повернуті вкладнику, як це передбачено ст.. 1060 ЦК України, а тому мають бути стягнуті з відповідача у судовому порядку. В свою чергу представник банку посилається на відсутність достовірних доказів, які свідчать про укладання угод, в розумінні положень чинного законодавства України, а тому просить відмовити у задоволенні позову. За приписами ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до вимог с. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового характеру. Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з з юридичним та фізичними особами, затвердженого постановою Правлінням НБУ від 03.12.200 р. № 516, п. 2.9 глави 2 розділу ІУ Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах (Постанова НБУ № 492 від 12.11.2003 р.), письмова форма вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншим нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності .(банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній фінансовій системі. Така позиція викладена Верховним Судом України 02 липня 2014 р. у справі № 6-96цс14. На підтвердження своїх вимог представник позивача посилається на копію договорів банківського вкладу та платіжних доручень про внесення грошових коштів 27.12.2012 р. Наданий в судовому засіданні представником позивача документ в якості оригіналу договорів банківського вкладу не містить мокрої печатки банку, оригінали платіжних доручень або належним чином засвідчені копії не були надані для огляду у судовому засіданні. Приписами ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи представником позивача не надано достовірних доказів того, що між сторонами належним чином укладались договори банківських вкладів, а тому вважає за можливе відмовити у задоволені позову. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст.. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed