Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 17.07.2014 року він передав у борг відповідачу гроші в сумі 4000 доларів США, які відповідач зобовязався повернути до вересня 2015 року. Відповідач, з порушенням обумовленого строку повернення коштів, взяті на себе зобовязання не виконав та не сплатив борг до цього часу. Тому, просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики в сумі 4000 доларів США, що становить станом на час подачі уточненого позову 108365,26 грн., а також понесені по справі судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Відповідач в судове засідання повторно не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі поданих суду доказів. Заслухавши пояснення представника, дослідивши докази подані сторонами та оглянувши в судовому засіданні оригінал договору позики, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Судом встановлено, що 17 липня 2014 року відповідач отримав від позивача за договором позики 4000 доларів США, які зобовязався повернути до вересня 2015 року. Взяті на себе зобовязання відповідач у належний спосіб не виконав і до цього часу гроші у повному обсязі не повернув. Вказані висновки суду підтверджуються копією договору позики (а.с. 12) , оригінал якої знаходиться у позивача й був досліджений судом у судовому засіданні. Зокрема з вказаного договору позики (п.2) вбачається, що кошти у борг у сумі 4000 доларів США позичальник отримав від позивача до підписання договору позики. Відповідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобовязання підлягає виконанню в гривні (крім випадків визначених законом), а в разі визначення зобовязання у іноземній валюті сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної іноземної валюти. Правовою позицією висловленої у справі у справі № 6-79 цс 14 визначено «Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобовязання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобовязання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.» На час розгляду справи у суді заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним договором складає 4000 доларів США, що в перерахунку на гривню за офіційним курсом НБУ (станом на дату визначену позивачем 03.03.2017 року 2709,1316 грн. за 100 доларів США) становить 108365,26 грн. Правовідносини, що склалися між сторонами у звязку з передачею грошей відповідають умовам договору позики. Дані правовідносини врегульовані ст. ст. 23, 526, 527, 530, 532, 533, 545, 610, 611, 625, 1046-1050 ЦК України. Враховуючи викладене та виходячи з того, що зобовязання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 108365,26 грн. Встановлено, що при подачі позову до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 1614,21 грн. виходячи з пе6рвинно визначеної позивачем ціни позову. В подальшому позивач зменшив розмір позовних вимог та заявив вимоги за розгляд яких підлягає сплаті судовий збір в розмірі 1083,65 грн. Окрім того, позивач сплатив судовий збір в розмірі 275,60 грн. за розгляд клопотання про забезпечення позову, яке було задоволено судом. У звязку з викладеним з відповідача на користь позивач підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати в розмірі 1359,25 грн.. Підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в більшому розмірі у суду не має.

Outcome: approved