Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позовна заява мотивована тим, що до управління соціального захисту населення Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області звернулася [PERSON] для надання тимчасової допомоги, оскільки відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] [INFO], надавши документи, які свідчили, що вона аліменти на момент звернення не отримувала, а тому мала право на отримання тимчасової допомоги, яка їй і була призначена в період з 01.11.2010 року по 31.12.2015 року на загальну суму 19984 грн.80 коп. [PERSON] намагалося вирішити питання повернення коштів виплаченої тимчасової допомоги в досудовому порядку. Відповідачу [PERSON] було направлено листи з проханням добровільно повернути кошти, але добровільно повертати кошти відповідач відмовився. В звязку з вище викладеним представник позивача звернувся з позовом до суду і просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] кошти тимчасової державної допомоги дітям батьки яких ухиляються від сплати аліментів не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме призначену управлінням праці та соціального захисту населення Зіньківської районної державної адміністрації у сумі 19984 грн 80 коп . Ухвалою суду від 22.12.2017 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання ( а.с.42). Ухвалою суду від 25.01.2018 року призначено судове засідання по справі ( а.с.53) В судовому засіданні представник позивача [PERSON] соціального захисту населення Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області за довіреністю [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, послався на обставини викладені в позовній заяві, представник відповідача [PERSON], адвокат [PERSON] позовні вимоги визнав частково, просив застосувати строк позовної давності про, що до суду подав письмову заяву. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів на підставі яких було призначено тимчасову допомогу, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, щопозовні вимоги [PERSON] соціального захисту населення Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області до [PERSON] про зобовязання повернення коштів до державного бюджету підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно виконавчого листа № 2-1086/08, стягнуто з [PERSON] [INFO], жителя [INFO], аліменти на користь [PERSON] [INFO], жительки села Власівка, вулиця Миру, 55, Зіньківського району Полтавської області на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], в твердій грошовій сумі 150 грн починаючи з 17.11.2008 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.38). З довідок відділу державної виконавчої служби Зіньківського районного управління юстиції від 07.10.2011 року 18.04.2012 року, 17.10.2012 року, 15.05.2013 року, 01.11.2013 року, 08.05.2014 року, 06.11.2014 року, 20.05.2015 року, 09.11.2015 року, 17.02.2016 року, [PERSON] не отримувала аліменти з [PERSON] у період з 01.04.2011 року по 30.09.2011року(а.с.9), з 01.10.2011 року по 31.03.2012 року ( а.с.11), з 01.04.2011 року по 30.09.2012 року (а.с.14), з 01.11.2012 року по 30.04.2013 року (а.с.17), з 01.05.2013 року по 31.10.2013 року (а.с.20), з 01.11.2013 року по 30.04.2014 року (а.с.23), з 01.05.2014 року по 31.10.2014 року (а.с.26), з 01.11.2014 року по 30.04.2015 року ( а.с.29), з 01.05.2015 року по 31.10.2015 року (а.с.32), з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року ( а.с.35). Згідно ст.181 Сімейного кодексу України, в редакції, яка була чинною на час призначення допомоги, якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину,дитині призначається тимчасова державна допомога, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 року №189 затверджено Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме. Відповідно до ч.1 п.2 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме - тимчасова допомога призначається у разі, коли рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв'язку з ухиленням від сплати аліментів. Як вбачається з матеріалів справи та зокрема підтверджується заявами [PERSON] (а.с.6,8,10,12-13,15-16,18-19,21-22,24-25,27-28,30-31,33-34,) та копією рішення про призначення допомоги сімям з дітьми (а.с.7,9,11,14,17,20,23,26,29,32,35) і порядку призначення та виплати тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №189 від 22.02.2006 року, [PERSON] праці та соціального захисту населення Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області\~[PERSON] призначено та виплачено тимчасову допомогу на утримання доньки [PERSON] [INFO] за період з 01.11.2010 року по 31.12.2015 року на загальну суму 19984,80 грн. З повідомлення Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області за вих. № 480-10 від 15.06.2017 року, [PERSON] по особовому рахунку № 448297 п/в 105 була припинена виплата тимчасової допомоги з 01.01.2016 року в звязку з закінченням терміну виплати. Виплату проведено на суму 19984 грн.80 коп ( а.с.36). На підставі цього на адресу [PERSON] було направлено повідомлення вих. № 08-05/637 від 03.07.2017 року та вих. № 08-05/868 від 29.08.2017 року про повернення державної допомоги в сумі 19984 грн 80 коп ( а.с.37), але до цього часу належна до повернення сума не повернута. Відповідно до п.12 Порядку призначення і виплати державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №189 від 22.02.2006 року, якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у звязку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ст.181 Сімейного Кодексу України суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. [PERSON] соціального захисту населення Зіньківської районної державної адміністрації подало 13.12.2017 року позовну заяву про стягнення із [PERSON] коштів тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, в сумі 19984 грн. за період з 01.11.2010 року по 31.12.2015 року . Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, а загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду Стаття 258 Цивільного кодексу України передбачає, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю, але вимога позивача про стягнення з відповідача коштів тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не передбачена в переліку цієї статті, а тому строк звернення позивача до суду із даним позовом обмежується у три роки. Зважаючи на те, що позов до суду поданий 13.12.2017 року, позивач має право на стягнення із [PERSON] понесені витрати на тимчасову допомогу дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, за період з 14.12.2014 року по 31.12.2015 року. Витрати на відшкодування тимчасової допомоги дитині , понесені до 14.12.2014 року не можуть бути стягнуті із [PERSON]Ю, так як право позивача на подання позовної заяви про стягнення із [PERSON] понесених витрат на тимчасову допомогу його дитині за період з 01.11.2010 року по 14.12.2014 року втрачено, зважаючи на те, що позивач з вимогою про захист свого цивільного права за вказаний період міг звернутися на протязі трьох років, а цей строк про стягнення вказаної заборгованості за період з 01.11.2010 року по 14.12.2014 року сплив 14.12.2014 року, виходячи з розрахунку ( 14.12.2017 року 14.12.2014 року = 3 роки). Розрахунки сум з 01.11.2010 року по 14.12.2014 року, які не можуть бути стягнуті із відповідача у звязку з пропущенням позивачем процесуального строку на звернення до суду: За 6 місяців з 01.11.2010 року по 30.04.2011 року - Із 01.11.2010 року по 30.11.2010 року236 грн. 10 коп. + із 01.12.2010 року по 31.12.2010 року = 236 грн. 10 коп. + із 01.01.2011 року по 31.03.2011 року (3 місяці х 244 грн. 80 коп.= 734 грн. 40 коп. + із 01.04.2011 року по 30.04.2011 року=249 грн. 60 коп.,-- а всього 1456 грн. 20 коп.; За 6 місяців з 01.10.2011 року по 31.03.2012 року--Із 01.10.2011 року по 30.11.2011 року ( 2 місяці х 306 грн. 60 коп. = 613 грн. 20 коп.+ із 01.12.2011 року по 31.12.2011 року = 312 грн. 60 коп. + із 01.01.2012 року по 31.03.2012 року ( 3 місяці х 333 грн. 60 коп. = 1000 грн. 80 коп., а всього 1926 грн. 60 коп.; За 6 місяців з 01.04.2012 року по 30.09.2012 року --Із 01.04.2012 року по 30.06.2012 року ( 3 місяці х 340 грн. 20 коп. = 1020 грн. 60 коп. + із 01.07.2012 року по 30.09.2012 року ( 3 місяці х 343 грн. 20 коп. = 1029 грн. 60 коп., а всього 2050 грн. 20 коп.; За 6 місяців з 01.11.2012 року по 30.04.2013 року --Із 01.11.2012 року по 31.11.2012 року = 348 грн. 30 коп. + із 01.12.2012 року по 30.04.2013 року = ( 5 місяців х 363 грн. 00 коп. = 1815 грн. 00 коп.), а всього 2163 грн. 30 коп.; За 6 місяців з 01.05.2013 року по 31.10.2013 року --Із 01.05.2013 року по 31.10.2013 року = 363 грн. х 6 = 2178 грн., а всього 2178 грн. 00 коп.; За 6 місяців з 01.11.2013 року по 30.04.2014 року -- Із 01.11.2013 року по 30.11.2013 року = 363 грн. 00 коп. + з 01.12.2013 року по 30 04.2014 року (5 місяців х 385 грн. 80 коп. = 1929 грн. 00 коп.), а всього 2292 грн. 00 коп.; За 6 місяців з 01.05.2014 року по 31.10.2014 року --Із 01.05.2014 року по 31.10.2014 року ( 385 грн. х 6 = = 2310 грн. 00 коп. , а всього 2310 грн. 00 коп.; За 2 неповні місяці з 01.11.2014 року по 13.12.2014 року --Із 01.11.2014 року по 01.12.2014 року = 385 грн. 80 коп. + з 02.12.2014 року по 14.12.2014 року ( 12 днів х 12 грн. 44 коп. за кожний день = 149 грн. 44 коп), а всього 535 грн. 24 коп. Позивач до суду звернувся лише 13.12.2017 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, встановленої\~ст.257 ЦК України, отже суд вважає, що клопотання відповідача про застосування строку позовної давності підлягає задоволенню. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Частинами 3-5\~ст. 267 ЦК України\~закріплено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності. Як роз'яснено у п. 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що [PERSON] соціального захисту населення Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області не вказано на наявність будь-яких об'єктивних причин, які б завадили або унеможливили вчасне звернення до суду за захистом порушеного права, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] коштів тимчасової державної допомоги дітям , батьки яких ухиляються від сплати аліментів за період з01.11.2010 року по 14.12.2014 року у зв'язку з пропуском строку позовної давності,після 14.12.2014 року по 31.12.2015 року [PERSON] має відшкодувати витрати, понесені позивачем на тимчасову допомогу його дитині, в сумі 5072 грн. 46 коп., беручи до уваги загальну суму заявлених вимог позивачем 19984 грн. ( 19984 грн.-- 14911 грн. 54 коп. = 5072 грн. 46 коп.) Стаття 127 ч.ч.1, 4 ЦПК України передбачає, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. В порушення вимог вказаної Статті, позивач не подав до суду заяви про поновлення пропущеного процесуального строку одночасно із поданням позовної заяви, а тому на даний час він позбавлений права на подання заяви про поновлення пропущеного процесуального строку Крім того, пропуск процесуального строку не є поважним, так як позивачем є не фізична особа, яка може з обєктивних причин пропустити процесуальний строк звернення до суду ( хвороба, перебування в довгостроковому відрядженні, в місцях позбавлення волі, на строковій службі в збройних силах і т.п.),-- а юридична особа з багато чисельним апаратом, на співробітників якого покладені функціональні обовязки по призначенню, виплаті тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, та по стягненню витрачених коштів із цих осіб. Стаття 261 ч.1 Цивільного кодексу України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Підстав, передбачених ст.ст. 263, 264 Цивільного кодексу для зупинення і переривання перебігу позовної давності, не вбачається Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] соціального захисту населення Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області до [PERSON] про зобовязання повернення коштів до державного бюджету підлягають до часткового задоволення. \~\~\~\~ Відповідно\~до вимог\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно позовних вимог ціна позову становить 19984 грн80 коп., задоволенню підлягають вимоги на суму 5072 грн. 46 коп. \~\~\~\~Виходячи з позовних вимог, відсоток задоволених позовних вимог майнового характеру позивача буде становити\~39.4 %\~(19984 грн.80 коп. : 5072 грн. 46 коп. х 100%\~\~= 39.4%). У відповідності до п.1.1. ч.2\~ст.4 Закону України «Про судовий збір»\~станом на 2017 рік за подання до суду позовної заяви майнового характеру визначено ставку судового збору 1,5 відсоток ціни позову, але не менше 1600 грн., що становить у даному випадку 1600 грн.00 коп. Відтак, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 630 грн 40 коп (1600 грн.00 коп. х 39.4 % : 100% = 630\~грн.40 коп.) судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог майнового характеру. \~\~ \~\~На підставі викладеного та

Outcome: partial