Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач через свого представника звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом в обґрунтування якого зазначила, що 06.09.2016 в м. Кіровськ Луганської області помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], спадкоємцями першої черги є позивач, як дружина померлого та відповідач мати померлого. Позивач у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки встановити місце відкриття спадщини неможливо через те, що померлий був громадянином [PERSON] та на час смерті був зареєстрований на території [PERSON] Федерації. Просить позов задовольнити та визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] Представник позивача надав суду письмову заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, розглянути справу за його відсутністю. Відповідач в судове засідання не зявилась, подала нотаріально посвідчену заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила розгляд справи провести за її відсутністю. Третя особа до суду не зявилась, направила письмову заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутністю. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: однокімнатна квартира [ADDRESS] (стара назва Пятдесятиріччя ВЛКСМ) у м. Харкові, загальною площею 32,8 кв.м., житловою площею 16,5 кв.м. належить на праві приватної власності на підставі договору дарування від 25.05.2012 [PERSON] (а.с. 35-40). Позивач є дружиною спадкодавця [PERSON], який помер 06.09.2016 у м. Голубівка Луганської області (а.с. 13,14). 07.02.2017 [PERSON] звернулась до Третьої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину спірної квартири, мотивуючи тим, що згідно договору дарування [PERSON] є громадянином [PERSON] Федерації та зареєстрований у [INFO]. Для встановлення кола спадкоємців держнотконторою зроблені запити до компетентних органів [PERSON] Федерації щодо наявності спадкової справи, підтвердження останнього місця проживання та фактичного прийняття спадщини іншими можливими спадкоємцями, на які отримано відповіді про відсутність спадкової справи та відсутність реєстрації спадкодавця за вказаною адресою, тобто встановити місце відкриття спадщини та коло спадкоємців неможливо (а.с. 15-34). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі наданих доказів судом встановлено, що після смерті [PERSON] є два спадкоємця першої черги дружина (позивач) та мати (відповідач). Спадкоємцем, який прийняв спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори є позивач. Відомостей, що відповідач подала заяву про прийняття спадщини (відмову від неї) або прийняла спадщину фактично, матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання позову відповідачем та надані позивачем докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS].

Outcome: approved