Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Лотівка Еліт» звернулося до суду з позовом до відповідачів: Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Індустріалбанк» та [PERSON] про визнання недійсним договору поруки №3602/Р03/0350/4/14 від 31 січня 2014 року, обґрунтовуючи його тим, що вказаний договір укладався з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 3602/0300/4/11 від 24 червня 2011 року, укладеним між Банком та фізичною особою [PERSON] про надання кредитних коштів в іноземній валюті на споживчі цілі. Посилається на те, що станом на час укладання спірного договору - 31 січня 2014 року, Законом України «Про захист прав споживачів» заборонено надання кредитів на споживчі цілі на території України в іноземній валюті, а тому не внесення змін до кредитного договору щодо валюти кредитування погіршило матеріальний статус позичальника та поручителя, що є порушенням вимог ч.1 ст. 58 Конституції України. Вважає, що без внесення змін до кредитного договору щодо зміни валюти кредитування на гривню, з метою недопущення погіршення матеріального стану позичальника, укладення договору поруки суперечило вимогам ч.3 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Вказуючи на те, що відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, просив договір поруки визнати недійсним відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача Євтушенко А.С. позов підтримав з підстав викладених у ньому. Зазначив, що на час укладання договору поруки діяла норма про заборону надання кредитів на споживчі цілі в іноземній валюті. Оскільки кошти за кредитним договором, укладеним між відповідачами надавалися на споживчі цілі, а тому до кредитного договору необхідно було внести зміни щодо зміни валюти кредитування на гривню, з метою недопущення погіршення матеріального стану позичальника. Невнесення таких змін до кредитного договору суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та тягне за собою недійсність договору поруки з моменту його укладення. Крім того, вважає, що при укладенні договору поруки сторони не досягли всіх істотних умов договору, оскільки станом на час укладання договору поруки у [PERSON] була прострочена заборгованість за кредитним договором. Зазначив, що якби товариству було відомо про наявність простроченої заборгованості, то договір поруки не був би укладений. Просив позов задовольнити, визнати договір поруки недійсним. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. В обгрунтування заперечень зазначила, що між Банком та [PERSON] 24 червня 2011 року укладено кредитний договір, за яким [PERSON] на споживчі цілі отримав кредитні кошти в сумі 2650000 доларів США строком на три роки, зі сплатою за користування кредитними коштами 9,5% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між Банком, [PERSON] та ТОВ «Лотівка Еліт» 31 січня 2014 року укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель - ТОВ «Лотівка Еліт» зобов'язується перед кредитором - АКБ «Індустріалбанк» солідарно в повному обсязі відповідати за виконання позичальником [PERSON] боргових зобов'язань, які виникають з кредитного договору. При укладенні договору поруки ТОВ «Лотівка Еліт» надало Банку належним чином завірену копію Протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Лотівка Еліт» від 31 січня 2014 року, згідно якого загальними зборами учасників було прийнято рішення про надання згоди виступити фінансовим поручителем перед Банком, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. Директору ТОВ «Лотівка Еліт» надано всі необхідні повноваження на підписання з Банком документів, пов'язаних із укладенням договору фінансової поруки. Оскільки [PERSON] та ТОВ «Лотівка Еліт» не виконали зобов'язань за кредитним договором, Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Вважає, що підстав для визнання договору поруки недійсним не має, оскільки кредитний договір укладений 24 червня 2011 року, а зміни до Закону України «Про захист прав споживачів», якими заборонено надання кредитів на споживчі цілі в іноземній валюті набрали чинності 16 жовтня 2011 року, тобто після укладання кредитного договору, тому підстав для внесення змін до кредитного договору щодо зміни валюти кредитування не було. Оскільки 31 січня 2014 року банк не вчиняв ніяких дій з видачі кредитних коштів в іноземній валюті на споживчі цілі та укладення нового кредитного договору, а лише уклав з ТОВ «Лотівка Еліт» та [PERSON] договір поруки з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 24 червня 2011 року, то підстав для визнання договору поруки недійсним не має. Вважає, що посилання позивача на недосягнення істотних умов при укладенні договору поруки виходить за межі позовних вимог, оскільки до початку судового розгляду позивач не подав заяви про зміну підстав позову, то такі вимоги не підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON], про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності суду не надав, своїм процесуальним правом не скористався, відзиву на позов не надав, уповноваженого представника до суду не направив. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами виникли правовідносин по забезпеченню виконання зобов'язань за кредитним договором, які регулюються нормами Цивільного Кодексу України. В силу ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 цього кодексу, в т.ч. шляхом визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України однією із загальних умов, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до змісту ст.ст. 547,548 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель зобов'язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Судом встановлено, що 24 червня 2011 року між АКБ «Індустріалбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №3602/0300/4/11, відповідно до якого Банком надано [PERSON] у користування кредитні кошти в розмірі 2650000 доларів США, строком з 24 червня 2011 року по 23 червня 2014 року включно, на споживчі цілі із сплатою за користування кредитними коштами 9.5% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 31 січня 2014 року сторони: ТОВ «Лотівка Еліт», АКБ «Індустріалбанк» та [PERSON] уклали договір поруки, за умовами якого поручитель ТОВ «Лотівка Еліт» зобов'язується перед кредитором АКБ «Індустріалбанк» солідарно в повному обсязі відповідати за виконання позичальником [PERSON] боргових зобов'язань, які виникають з кредитного договору№3602/0300/4/11 від 24 червня 2011 року. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Твердження представника позивача про те, що договір поруки суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки укладений з метою забезпечення зобов'язань з кредитним договором, виданим на споживчі цілі в іноземній валюті, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду. Так, відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.11 «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Частину першу статті 11 вказаного Закону доповнено абзацом третім згідно із Законом № 3795-VI від 22.09.2011 року, який набрав чинності 16 жовтня 2011 року, тобто після укладання кредитного договору. Оскільки Закон не має зворотної сили в часі, то заборона на видачу кредитів в іноземній валюті поширюється на правовідносини, що виникають після 16 жовтня 2011 року. За таких обставин обов'язок по внесенню змін до кредитного договору щодо зміни валюти кредитування, з метою приведення умов договору у відповідність до вимог законодавства у сторін не виник. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кождексом. Враховуючи, що 31 січня 2014 року банк не вчиняв ніяких дій з видачі кредитних коштів в іноземній валюті на споживчі цілі та укладення нового кредитного договору, а лише уклав з ТОВ «Лотівка Еліт» та [PERSON] договір поруки з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 24 червня 2011 року, який на час укладання договору поруки був дійсним та сторонами не оспорювався, підстав для визнання договору поруки недійсним через його невідповідність Закону України «Про захист прав споживачів» не має. Відповідно до ч.2 ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог. Вимога позивача про необхідність визнання договору поруки недійсним з підстав не додержання при його укладанні вимог законодавства (ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України), у зв'язку з недосягненням сторонами усіх істотних умов договору не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Законодавство не визначає істотних умов договору поруки. Однак зі змісту ст. 553 ЦК України слідує, що договір поруки повинен містити положення, які дають змогу індивідуалізувати забезпечуване порукою зобов'язання, а також у договорі поруки повинне міститись зазначення на боржника, щодо якого дається порука. Враховуючи, що спірний договір поруки відповідає зазначеним вимогам, крім того містить положення щодо предмету договору; прав та обов'язків сторін, відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; порядку виконання зобов'язань; строку дії договору, інших умов за згодою сторін; порядку зміни та припинення дії договору, а при його укладенні було дотримано вимог щодо повноважень сторін на його укладання, договір поруки є таким, що відповідає вимогам законодавства. Твердження представника позивача про те, що відомості про наявність простроченої заборгованості за основним зобов'язанням є істотною умовою договору поруки не ґрунтуються на вимогах законодавства. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З огляду на викладене, приймаючи рішення про укладання договору поруки, позивач мав можливість перевірити наявність чи відсутність простроченої заборгованості за основним зобов'язанням. За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі. На підставі ст.ст.15,15,203 215, 546-548,553, 627 ЦК України,

Outcome: dismissed