Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані в якості членів сімї власника відповідач, яка є її онукою та донька позивачки [PERSON], відповідач у спірній квартирі не проживає з липня 2004 року. Вважає, що оскільки відповідач у спірній квартирі тривалий час без поважних причин не мешкає, а тому втратила право користування нею. Тому посилаючись на положення ст. 405 ЦК України просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі. У даній справі 17.04.2018 було відкрите провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 14.05.2018. Відповідач відзив на позов не подавала. Позивач та її представник у судовому засіданні 01.06.2018 позов підтримали, і просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибула, будучи належним чином повідомленою про судове засідання шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті Ковпаківського районного суду м. Суми, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) - ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі (а.с. 20, 26). Суд, заслухавши позивача, представника, свідків, зясувавши обставини справи та дослідивши надані докази\~вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів, при заочному розгляді. Судом встановлено такі обставини. [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.12.1999, виданого Сумським міськвиконкомом на праві спільної власності належить квартира [ADDRESS], на яку право власності зареєстровано обласним бюро технічної інвентаризації і записано в реєстрову книгу за № 589 (а.с. 3). У вказаній квартирі на постійній основі зареєстровані три особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб № 14.03-08/1596 від 01.02.2018, виданою управлінням «центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради (а.с. 4). Також встановлено, що відповідач у продовж тривалого часу, більше ніж один рік, у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин, що також підтверджено показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що є кумою позивачки та спілкуються з нею вже тривалий час, систематично, практично кожного дня. [PERSON] знає, як онуку [PERSON], вона не мешкає у квартирі [ADDRESS] приблизно з 2004 року, в гості не приїжджає, її речей в квартирі не має. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою позивача, мають дружні відносини, в гості ходять кожний тиждень. [PERSON] знає, як онуку [PERSON] Відповідача не бачила більше 10 років, з 2005 чи 2004 року. В спірній квартирі вона не мешкає, її речі в квартирі відсутні. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положенням ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:\~\~1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою;\~\~ 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України - члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності, а тому вимоги позивача в даній частині підлягають задоволенню.

Outcome: approved