Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

ПрАТ «Європейський Страховий Союз» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовує тим, що 15 березня 2016 року о 16:30 по вул. Мамсурова, 8 в місті Луцьку сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: «Фольцваген», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіль потерпілого. Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження, що підтверджується Європротоколом, актом огляду ТЗ від 16 березня 2016 року. Зазначено, що на час настання страхового випадку діяв договір ОСЦПВВНТЗ «АЕ/7151178 від 25 грудня 2015 року, укладений зі СК ПрАТ «Європейський Страховий Союз», згідно якого позивач застрахував цивільно-правову відповідальність відповідача при використанні транспортного засобу «Фольцваген», номерний знак [NUMBER]. На підставі вищевказаного Страхового акту позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 12\~167,60 грн. Відповідно до Європротоколу, особа, яка керувала транспортним засобом «Фольцваген», номерний знак [NUMBER], винна у вчиненні ДТП внаслідок порушення ПДР. Оскільки відповідач не відшкодував завдану ним шкоду згідно з положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», то позивач отримав право вимоги на таке відшкодування. З огляду на наведене, просить стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «Європейський Страховий Союз» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 12\~167,70 грн. та 1600 грн. сплаченого судового збору. Представник позивача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. 01 вересня 2017 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача за довіреністю [PERSON] про розгляд справи за відсутності представника позивача. Крім того, в даному клопотанні зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, зокрема через розміщення судового оголошення в пресі, що відповідає ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 15 березня 2016 року о 16:30 год., керуючи автомобілем [NUMBER], по вул. Мамсурова, 8 в м. Луцька, не стежив за технічним станом автомобіля, внаслідок чого під час руху злетіло заднє ліве колесо, яке виїхало на смугу зустрічного руху і тим самим спричинило пошкодження автомобіля марки «Фіат В1», номерний знак АС 9262ВК, який перебував під керуванням [PERSON], чим порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого, транспортний засіб марки «Фіат В1», номерний знак АС 9262ВК, отримав механічні пошкодження (а.с.6). Відповідно до ст.33.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідний підрозділ МВС України про її настання. Учасниками даної ДТП 15 березня 2016 року складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол). Судом встановлено, що європротокол складений обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб Б, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному європротоколі. Відповідно до п. 14 європротоколу, водій автомобіля [NUMBER], [PERSON] зазначив, що з його автомобіля злетіло заднє ліве колесо, чим фактично визнав свою вину у вказаній дорожньо-транспортній пригоді. Також встановлено, що власником автомобіля [NUMBER], є [PERSON] Встановлено, що 25 грудня 2015 року між ПрАТ «Європейський Страховий Союз» та [PERSON] укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, що підтверджено копією полісу, предметом якого є страхування - транспортного засобу «Фольцваген Транспортер» державний номерний знак 47374ВО (а.с.5). Судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фіат В1», номерний знак АС 9262ВК, відповідно до копії звіту №2016/2876 про оцінку транспортного засобу від 06 квітня 2016 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 15801,24 грн. (а.с.13-24). Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування від 16 березня 2016 року розмір прямого збитку за страховим випадком становить 15\~801,24 грн., розмір страхового відшкодування становить 12\~167,70 грн. (а.с.31). Згідно копії платіжного доручення №18267 від 02 серпня 2016 року ПрАТ «Європейський Страховий Союз» сплатило страхове відшкодування в розмірі 12\~167,70, [PERSON], як власнику пошкодженого автомобіля марки «Фіат», номерний знак АС 9262ВК (а.с.33). Відповідно до п. г) ст. 38.1.1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Ст. 1191 ЦК України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завданою іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за № 6, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч.3 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Крім того, відповідно ч. 2 п. 11 постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобовязанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути в користь ПрАТ «Європейський Страховий Союз» суму майнової шкоди в розмірі 12167,70 грн. 00 коп. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат підлягає до задоволення в повному обємі.

Outcome: approved