Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

Позивач у листопаді 2019 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.1998 року на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . В будинку також зареєстровані разом з позивачем [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO]. Відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою, хоча фактично у будинку не проживає та не є членом родини позивача. У 2011 році відповідач попрохав зареєструвати його в будинку на один рік та декілька разів ночував у будинку, а потім виїхав у невідомому напрямку та після цього ні разу не з`являвся в будинку, на зв`язок не виходив. Реєстрація в будинку [PERSON] позбавляє відповідача можливості отримати субсидію на житлово-комунальні послуги відповідно до отримуваних доходів. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 04.12.2019 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду, у тому числі шляхом публікації оголошення на веб-сайті судової влади. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку 14.01.1998 року (а.с.10). Відповідач зареєстрований в будинку [ADDRESS] , родинних відносин з позивачем не має (а.с.15, 18). Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду показали, що [PERSON] не проживає по [ADDRESS] , за указаною адресою проживає позивач з дружиною та донькою. [PERSON] повідомив, що знає родичів відповідача, близько 10 років тому вони звернулись до позивача з проханням надати дозвіл на тимчасову реєстрацію [PERSON] у його будинку, позивач не міг відмовити. Після цього відповідач та його родичі виїхали, і не виконали обіцянку знятись з реєстраційного обліку. Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, суд виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина 1 статті 383 ЦК України). При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Положення статті 391 ЦК України визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Приписи статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь - яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання проводиться на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи, що досліджені під час судового розгляду докази в сукупності підтверджують, що [PERSON] не є і не був членом сім`ї позивача, не проживає і не проживав у спірному будинку, а факт його реєстрації створює перешкоди позивачу у користуванні належним їй будинком, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, а тому ураховуючи, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, з відповідача на користь останнього слід стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн., сплачений при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved