Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що з 27.07.1982 р. по 22.11.2002 р., і з 01.10.2003 р. по 25.06.2014 р. працював у відповідача, та був звільнений у звязку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, який перешкоджає продовженню даної роботи, п. 2 ст. 40 КЗпП України. Внаслідок лікування та обстеження в клініці науково-дослідного інституту гігієни праці та профзахворювань Харківського Національного медичного університету з 22.05.2014 р. по 11.06.2014 р., позивачу було встановлено діагноз професійного захворювання, а саме: Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії токсико-пилової етіології у фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень другого ступеню. Легенева недостатність другого ступеню. Захворювання професійне, встановлено вперше ППЛЕК 03.06.2014 р., в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (третя ступень), за класифікацією [PERSON] та [PERSON] Захворювання професійне від тривалого впливу шуму на виробництві, вперше встановлено ППЛЕК 03.06.2014 р. в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ. За результатами повторного обстеження та лікування у клініці науково-дослідного інституту гігієни праці та профзахворювань Харківського Національного медичного університету з 08.05.2015 р. по 29.05.2015 р., позивачу встановлено основний діагноз професійного захворювання, а саме: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії токсикоз-пилової етіології у фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень другого ступеню. Легенева недостатність другого ступеню. Хронічне легеневе серце НК І Захворювання професійне, встановлено вперше ППЛЕК 03.06.2014 р. в колінці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження сулу (третя ступень) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] Захворювання професійне, від тривалого впливу шуму на виробництві, вперше встановлено ППЛЕК 03.06.2014 р. в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ. 25.06.2014 р. на підставі повідомлення про професійне захворювання був складений Акт № 74 розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 за участю представників відповідача, міської санепідемстанції та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Професійне захворювання виникло у звязку з недосконалістю технологій, неефективного використання засобів індивідуального захисту, тривалої роботи в шкідливих умовах праці. Причина професійного захворювання проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму та пилу. 08.07.2015 р. при повторному огляді на медико-соціальній експертній комісії, було встановлено 50 % стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Професійним захворюванням, позивачу заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 50\~000 грн. Оскільки втрачено найцінніше здоровя, професійні захворювання спричиняють моральні страждання, порушуються нормальні життєві звязки та звички, що потребують додаткових зусиль для організації життя. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 50\~000 грн. У судовому засідання, позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просить суд відмовити у задоволенні. Представник третьої особи будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не зявився, заяв та клопотань не надавав. Суд вислухавши думки сторін, вивчивши матеріали справи і надані докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступні обставини. Встановлено, що позивач з 27.07.1982 р. по 22.11.2002 р., і з 01.10.2003 р. по 25.06.2014 р. працював у відповідача, та був звільнений у звязку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, який перешкоджає продовженню даної роботи, п. 2 ст. 40 КЗпП України /а.с. 5-9/. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 74 від 25 червня 2015 р., позивачу встановлено діагноз, яке є професійним захворюванням. Відповідно акту, професійне захворювання виникло у звязку з недосконалість технологій, неефективного використання засобів індивідуального захисту, тривала робота в шкідливих умовах праці. Причина проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму та пилу. Згідно довідки виданої фтизіатричною МСЕК м. Суми від 22.07.2015 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, втрата працездатності склала 50 %, а довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 150719 від 22.07.2015 р. позивачу встановлено третю групу інвалідності /а.с.11,12/. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України «Про охорону праці», а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до закону України «Про загальнообовязкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 р. були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. У звязку з цим 10.08.2015 р. позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування морально шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування морально (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках передбачених, законодавством. Таким чином з вищенаведеного вбачається, що між позивачем та ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» склались трудові правовідносини та внаслідок незабезпечення останнім безпечних умов праці позивачу при виконанні ним трудових обовязків, було ушкоджене здоровя. Судом встановлено, що внаслідок професійного захворювання в позивача порушилися нормальні життєві звязки. Постійно хворіє, крім того, має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Все це вимагає додаткових зусиль по організації її життя і веде до нових переживань. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. із змінами від 25.05.2011 р. «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди, не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, [PERSON] має право на відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме незначне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з професійним захворюванням втрачена на 50 % та встановлена ІІІ група інвалідності. Розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає сплаті позивачеві, суд визначає в розмірі 10 000 грн., враховуючи при цьому дійсний розмір і тривалість моральних та фізичних страждань позивача, негативні наслідки отриманого ним захворювання, а також доведеність заявлених позовних вимог. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «СМНВО» на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial