Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач фізична\~особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу від 09.09.2015 року в сумі 4020 грн. \~ \~ \~ \~Свої вимоги позивач мотивує тим, що сторони по справі уклали 09.09.2015 року договір купівлі-продажу товару, а саме каркасу і матрацу «Софія» на суму 8370,00 грн. та погодили, що відповідач буде здійснювати оплату даного товару в розстрочку шляхом сплати коштів за графіком, який сторонами був погоджений. Разом із тим [PERSON] сплатила лише 4350 грн. за вказаний товар, та за нею рахується заборгованість в сумі 4020 грн., яку остання не сплачує та від повернення коштів відмовляється, хоча товар визначений договором купівлі-продажу отримала у встановленому сторонами порядку. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що позивач передав відповідачу товар, в порядку та на умовах визначених договором, а відповідач свої зобовязання не виконала, суму боргу в добровільному порядку не повертає, то позивач, з метою захисту своїх прав, був змушений звернутися до суду із вказаним позовом. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судовому засіданні наполягав на задоволенні своїх позовних вимог та зазначав, що між сторонами був укладений спочатку договір від 26.08.2015 року про купівлю-продаж матрацу «слим2», однак характеристики такого товару відповідача не задовольнили, а тому 09.09.2015 року сторони переуклали договір про копівлю матрацу «София». Відповідач отримала вказаний вище товар, що стверджується поясненнями свідків, жодного заперечення стосовно вказаного товару не мала, хоча акт прийому-передачі не підписала, позивач посилався на п. 4.7 вказаного договору від 09.09.2015 року, відповідно до умов якого якщо покупець на протязі 15 робочих днів без причин не підписав акт прийому-передачі, договір рахується таким, що виконаний у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Так представник відповідача наполягав, що відповідач дійсно уклала вказаний договір купівлі-продажу від 09.09.2015 року, за умовами якого сплатила суму авансу за товар у розмірі навіть більшому, ніж це передбачав вказаний договір, однак позивач товару, який визначений умовами вказаного договору не надав, а тому вона припинила виконувати свою частину обовязків щодо оплати товару, який їй наданий так і не був. Таким чином вважав, що права позивача не порушені, а навпаки сам позивач порушив умови договору та взяті на себе зобовязання стосовно передачі товару покупцю. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, а також свідків, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Сттаею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 09.09.2015 року продавець зобовязується передати у власність покупця товар (каркас, матрац София), а покупець зобовязується прийняти та оплатити зазначений товар. Пунктом 1.4 вказаного договору визначено, що продавець починає виконання своїх зобовязань після отримання від покупця авансованого платежу у сумі 1225 грн. Пунктом 2.1 вказаного договору визначено, що продавець зобовязаний передати покупцю товар не пізніше 20 робочих днів, з дня набрання чинності цим договором, який згідно п. 5.1 вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами. З договору вбачається, що сторони визначили графік погашення суми заборгованості, який відповідач дотрималася частково, та сплатила 4350 грн., що не заперечується сторонами по справі. Статтею 655 ЦПК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно норм зазначених в ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Частиною 1 ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідач належним чином свої зобовязання виконала, сплатила суму коштів відповідачу у порядку визначеному вказаним вище договором. \~ \~ \~ \~Разом із тим матеріали справи взагалі не містять доказів отримання відповідачем товару у встановленому умовами договору вигляді. \~ \~ \~ \~Так п. 2.2 вказаного договору визначено, що покупець зобовязаний у строк пізніше трьох робочих днів після отримання товару, згідно додатку №1 до цього договору по кількості, розмірам та інше, остаточно розрахуватися із продавцем, належним чином оформити акт прийому-передачі. \~ \~ \~ \~Однак матеріали справи не містять такого акту прийому-передачі, саме на виконання умов договору від 09.09.2015 року, таким чином взагалі не можливо встановити, чи отримала відповідач товар, який визначений умовами договору, чи відповідає він належній якості, чи погоджений він між сторонами, тощо. Тим більше, що сторони вже переукладали договір купівлі-продажу матрацу у звязку із тим, що покупець не погодив якість товару запропонованого продавцем, про що не заперечував і сам позивач у судовому засіданні. \~ \~ \~ \~З тих самих підстав суд не може вважати належними доказами прийняття товару відповідачем, які надані позивачем у вигляду протоколу проведення слідчого експерименту, та постанови про закриття кримінального провадження. Оскільки сам протокол проведення слідчого експерименту не містить ходу його фіксації, адже він здійснювався за допомогою відео-фіксації, копії якої до матеріалів справи не додані, а постанова про закриття кримінального провадження не може слугувати доказом вини відповідача відповідно до ст. 82 ЦПК України, оскільки таким доказом може бути лише вирок. Крім того, з акту прийому передачі товару та робіт від 06.08.2015 року, наданого позивачем на ствердження своїх позовних вимог, неможливо встановити, який товар передавався від продавця покупцю, відповідно до додатку № 1, за яким договором, хто виступає продавцем, а хто покупцем також незрозуміло. \~ \~ \~ \~Що стосується пояснення свідків, які залучені позивачем по справі, а саме [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні, стосовно обставин спору, то суд враховує наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до Постанов Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року та №9 від 06.11.2009 року виходячи зі змісту статті 59 ЦПК України та з урахуванням положень частини першої статті 218 ЦК не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму. \~ \~ \~ \~Порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК тощо. \~ \~ \~ \~Необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). \~ \~ \~ \~Таким чином суд констатує, що матеріали справи не містять належних доказів виконання умов договору позивачем по справі. Суд враховує, що згідно норм ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Таким чином суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовноа заява не містить достатніх доказів для її задоволення, а матеріали справи не стверджують про порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся, що є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. \~ \~ \~ \~Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України у своїх постановах по справах № 6-2122цс16 від 01.06.2017 року, №3-669гс15 від 04.11.2015 року. \~ \~ \~ \~Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, суд відмовляє позивачу і у стягненні судового збору із відповідача на його користь на підставі ст. 141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі зазначеного та

Outcome: dismissed