Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Представник [PERSON] [PERSON] , що діє на підставі довіреності, посвідченої 04 травня 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С. О. та зареєстрованою у реєстрі за № 769, звернулась до\~Нововодолазького районного\~суду Харківської\~області з\~позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останнього аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягненням дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог представником позивача було зазначено, що [PERSON] з 09 вересня 2017 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу у сторін народились доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають без реєстрації разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Як зазначив представник позивача, [PERSON] тимчасово не працює, відповідач мешкає окремо матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, не цікавиться їх розвитком та станом здоров`я. Також позивачу відомо, що [PERSON] періодично працює неофіційно, не є платником аліментів за іншими підставами, а отже його матеріальний стан дозволяє платити аліменти в твердій грошовій сумі на кожну дитину. Заочним рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 28 травня 2019 у справі з єдиним унікальним № 631/537/18 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено частково, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1626 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 травня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. 17 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до\~Нововодолазького районного\~суду Харківської\~області з\~заявою про перегляд заочного рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 28 травня 2019 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 10 жовтня 2019 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення у цивільні справі № 631/537/18 (провадження № 2/631/331/19) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей було задоволено частково, заочне рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 28 травня 2019 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей скасовано та призначено справу до судового розгляду. Позивач, [PERSON] , та її представник у судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм\~правом,\~передбаченим частиною\~3\~статті 211\~Цивільного процесуального\~кодексу України,\~ [PERSON] \~на електронну\~адресусуду направила заяву, що була зареєстрована за вхідним № ЕП - 25/20-вх від 10 січня 2020 року, відповідно до якої повідомила, що перебуває у лікувальному закладі з дітьми, а тому з`явитися у судове засідання не має можливості. Просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить суд їх задовольнити та заперечує проти зменшення суми аліментів на утримання доньок. Відповідач, [PERSON] , та представник відповідача у судове засідання, не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. 19\~листопада 2019\~року на\~адресу суду\~представник \~відповідача \~адвокат \~Калабухов О.\~В. надіслав відзив на позовну заяву, що був зареєстрований за вхідним № 8123/19-вх. відповідно до якого зазначив, що позовні вимоги [PERSON] є надмірними і такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки у відповідача [PERSON] на утриманні перебувають ще одна малолітня дитина та тяжко хвора, непрацездатна мати, яка за медичним висновком потребує постійного стороннього догляду. Окрім того, як зазначив представник відповідача, [PERSON] є безробітнім і не має стабільного доходу, у зв`язку з чим об`єктивно не може сплачувати аліменти по 2000 гривень на кожну дитину, та вважає, що справедливим та достатнім буде сплачувати аліменти у розмірі по 850 гривень на кожну дитину з урахуванням приписів Сімейного кодексу України щодо обов`язку обох батьків утримувати дітей. Розгляд справи просив провести за його відсутності та відсутності відповідача. Відповідно до положень частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України\~неявка у судове засідання будь якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчить відповідні заяви долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1\~статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З матеріалів\~справи судом\~встановлено, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області 09 вересня 2017 року, актовий запис № 468 (а.с. 5). Від цього шлюбу сторони мають двох малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 травня 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 2163 (а. с. 6) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 травня 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 2164 (а. с. 7). Згідно вищевказаних свідоцтв про народження [PERSON] та\~ [PERSON] батьками дітей зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку. Це положення статті 121 Сімейного кодексу України стосується як дітей, народжених у шлюбі, так і дітей, народжених особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі (народжені поза шлюбом). Статтею 133 Сімейного кодексу України визначено, що якщо дитина народилася\~у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік батьком дитини. Як встановлено\~в ході\~судового розгляду\~справи,\~ [PERSON] до\~суду з\~позовом про виключення запису про нього як батька з актових записів про народження [PERSON] та [PERSON] , не звертався. Як вбачається з довідок, виданих Станичненською сільською радою Нововодолазького району Харківської області від 05.06.2018 року за № 367 та за № 366 діти [PERSON] та\~ [PERSON] , зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] (а. с. 33 34). Вирішуючи даний спір суд виходить з приписів частини 2 статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, якими чітко визначений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічне за своїм правовим змістом роз`яснення міститься також й у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому суд зауважує, що згідно з положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу їх матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Таким чином, в даному випадку наявні правові підстави для стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] . Імперативними припасами частин 1 та 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічне роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів надане Пленумом Верховного Суду України в абзаці 3 пункту 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України). При цьому, суд\~за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (частини 1 та 2 статті 184 Сімейного кодексу України). Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у\~пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до\~положень статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» \~у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. Визначаючи розмір\~аліментів,\~які необхідно\~стягувати з\~відповідача на\~утримання неповнолітніх\~дітей,\~суд враховує,\~що [PERSON] \~офіційно не\~працевлаштований,\~хоча є\~працездатною особою\~за віком,\~має задовільний\~стан здоров`я,\~доказів того,\~що останній\~є непрацездатним\~за станом\~здоров`я,\~суду не\~надано. При цьому суд виходить з приписів статті 180 Сімейного кодексу України, якими\~передбачено саме обов`язок,\~\~а не право батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та цей обов`язок рівною мірою стосується як матері, так і батька дитини. Аналогічні приписи містять й у статті 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в якій передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Разом з тим, із наданих відповідачем доказів по справі, судом встановлено, [PERSON] , окрім спільних з позивачем дітей, також має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Циркунівською сільською радою Харківського району Харківської області 29.05.2018 року, батьками якого зазначено [PERSON] та [PERSON] (а. с. 74). Крім того, як було встановлено в судовому засідання відповідач має на своєму утриманні тяжко хвору, непрацездатну матір [PERSON] . Згідно свідоцтва про хворобу № 1461 від 19 вересня 2019 року та довідки до акту огляду медико - соціальною експерною комісією серії 12 ААА № 980322 вбачається, що остання потребує постійного стороннього нагляду , оскільки є особою з інвалідністю, якій встановлено першу групу «б» з 01 жовтня 2019 року, захворювання пов`язане з проходженням військової служби. Таким чином, встановлено, що відповідач по справі [PERSON] має трьох малолітніх дітей, матерями яких є дві різні жінки, що породжує його обов`язок утримувати всіх дітей незалежно від того, з ким він проживає фактично. Отже, враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, встановлений законодавством мінімальний прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, потреб дітей у розвитку та враховуючи наявність у відповідача на утриманні ще малолітнього сина та непрацездатної матері, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 гривень 00 копійок щомісячно на кожну дитину. Також суд вважає за необхідне звернути увагу, що частина 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Враховуючи положення частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України суд вважає, що аліменти з відповідача необхідно стягувати з дня звернення позивача до суду, тобто починаючи з 18 травня 2018 року. Згідно з пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , суд у відповідності до положень підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити\~питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат. Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями частин 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08 листопада 2011 року, який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 3 зазначеного вище Закону, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. Так, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду (частина 1 абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір»). Із даним позовом [PERSON] звернулась до суду у 2018 році. Відповідно до абзацу 3\~статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» № 2246-VIII від 07 грудня 2017 року, з 01 січня 2018 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 1762 гривень, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинна була б сплатити судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок. Проте, враховуючи положення пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», які передбачають, що у справах про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору, судові витрати слід покласти на відповідача. З огляду на вище викладене,

Outcome: partial