Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Позивач - ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», звернувся до суду із позовом до відповідачів - [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 25.03.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11320623000, згідно якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 75 700 грн., зі сплатою за користування кредитом у розмірі 12,50 % річних, та зі строком користування - до 24.03.2015 року. Цільове призначення кредиту - на особисті потреби, для придбання автомобіля. В забезпечення кредитного договору, 25.03.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 190804, згідно якого [PERSON] зобов`язувалась перед кредитором відповідати за належне виконання позичальником [PERSON] усіх його зобов`язань за кредитним договором № 11320623000. 20.04.2012 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений Договір факторингу за № 05/12, відповідно якого банк відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за вищевказаним кредитним договором та договором поруки. Позивач зазначив, що на час укладення Договору факторингу загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором - ТОВ «Кредекс Фінанс», становила - 73 447,71 грн., із яких: -заборгованість за основною сумою боргу - 56 433,05 грн.; -заборгованість за відсотками - 17 014,66 грн. Також позивач вказав, що станом на 30.01.2018 р. заборгованість за кредитним договором становить - 114 351,63 грн., із яких: -заборгованість за основною сумою кредиту - 56 433,05 грн.; -заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 17 014,66 грн.; -нараховані відсотки згідно договору з моменту переуступки по дату розрахунку - 40 903, 92 грн. Через небажання відповідачів в позасудовому порядку погасити заборгованість за кредитним договором позивач просив стягнути з них у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором на загальну суму - 114 351,63 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги зменшив та просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором на загальну суму - 37 604,86 грн., із яких: 5 082,88 грн. - 3% річних; 14 333,99 грн. - інфляційні збитки та 18 187,99 грн. - пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову з тих підстав, що позивач не повідомив його про відступлення права вимоги за кредитним договором, позовні вимоги є необґрунтованими і недоведеними. Крім цього, відповідач заявив про сплив позовної давності та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відзив відповідача долучений до матеріалів даної справи. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, подала свій відзив разом із заявою про застосування позовної давності. Просила відмовити у задоволенні позову через безпідставність та необґрунтованість, а також через сплив позовної давності. Заслухавши пояснення відповідача, та дослідивши письмові докази, зібрані по справі, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, судовим розглядом встановлено і таке підтверджується зібраними по справі письмовими доказами, що 25.03.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11320623000, згідно якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 75 700 грн., зі сплатою за користування кредитом у розмірі 12,50 % річних, та зі строком користування - до 24.03.2015 року. Цільове призначення кредиту - на особисті потреби, для придбання автомобіля. Нарахування процентів за договором має здійснюватися щомісяця, в останній робочий день поточного місяця методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства України. Строк сплати процентів з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти (п. п. 1.3.1., 1.3.3 кредитного договору). Пунктом 4.1. кредитного договору визначено, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню у розмірах, визначених цим пунктом. Пунктом 4.3. кредитного договору визначено, що позичальник, який порушує будь-яке із своїх зобов`язань, що передбачені пунктом 3.4.2. договору, зобов`язаний сплатити банку неустойку за таке порушення у порушення у розмірі 500 грн. У забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань, позичальник [PERSON] передав у заставу банку належний йому транспортний засіб марки Hyundai, модель Getz 2008 року випуску, з р/н [NUMBER] . Крім цього, в забезпечення кредитного договору, 25.03.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 190804, згідно якого [PERSON] зобов`язувалась перед кредитором відповідати за належне виконання позичальником [PERSON] усіх його зобов`язань за кредитним договором № 11320623000. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина 1 статті 638 ЦК України). Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання. Статтею 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно пункту 1 частини 1 та частини 3 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (стаття 513 ЦК України). Відповідно до статей 514-515 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. У статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Із матеріалів справи вбачається, що 20.04.2012 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений Договір факторингу за № 05/12 та Договір про внесення змін до цього договору факторингу, відповідно до яких банк відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за вищевказаним кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11320623000 та договором поруки № 190804,укладеними з [PERSON] та [PERSON] відповідно. Із наявного у справі Додатку до Договору від 14.05.2012 р. про внесення змін до договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012 р. вбачається, що на час відступлення права вимоги сума заборгованості за основною сумою боргу (у валюті кредиту станом на 14.05.2012 р.) складає - 56 433,05 грн., заборгованість за відсотками на цю ж саму дату складає - 17 014,66 грн., а сукупний розмір заборгованості - 73 447,71 грн. З аналізу змісту вищенаведеного договору факторингу вбачається, що до нового кредитора переходять всі права, які належать первісному кредитору за основними договорами, на умовах, передбачених основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів. Відтак, після купівлі права вимоги, новий кредитор не мав права нараховувати відсотки, комісію, неустойку, що передбачені умовами основного договору. За такого, суд приходить до висновку, що позивач на підставі договору факторингу набув право вимоги до відповідачів на стягнення заборгованості лише за основною сумою боргу та заборгованості за відсотками. Щодо вимог позивача про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, то на думку суду, до нового кредитора за договором факторингу № 05/12 від 20.04.2012 р. не перейшло право нараховувати такі платежі через те, що вони були відсутні на час укладення договору факторингу, тому такі вимоги є необґрунтованими і безпідставними. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно п. 3.1.2 кредитного договору від 25.03.2008 р. банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту згідно вимог кредитного договору та сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в порядку, визначеному розділом 6 договору, у разі, зокрема, порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань за договором строком більше ніж на один місяць. Пунктом 6.2 кредитного договору визначено, що у разі застосування банком права, передбаченого п. 6.1.2 договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним, а саме: -банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника; -терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковими до повернення і сплати в повному обсязі банку з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що: а) банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов`язань позичальника за договором та/або кредитним договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а б) позичальник не усунув зазначених банком порушень зобов`язань позичальника за договором протягом 31 календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку; - терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення банку)або з інших підстав, протягом 40 календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку; -не пізніше дати дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит позичальник зобов`язується виконати в повному обсязі й інші власні грошові зобов`язання, передбачені договором та/або кредитним договором; -в разі порушення позичальником нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої ним суми кредиту та/або сплати плати за кредит за договором та/або кредитним договором, вважається, що такий позичальник користується кредитом понад строк, встановлений договором та/або кредитним договором, при цьому, починаючи з наступного робочого дня, сума такого кредиту вважається простроченою сумою основного боргу, а сума плати за кредит - відповідно простроченими процентами та/або простроченими комісіями. Таким чином, у межах строку кредитування, до 24.03.2015 року позичальник за кредитним договором мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у строки, визначені кредитним договором. Починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту, позичальник мав обов`язок повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Судовим розглядом встановлено, що первісний кредитор - ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», у липні 2010 року звертався із позовом до Корабельного районного суду м. Миколаєва, до відповідачів - [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11320623000 від 25.03.2008 р. (цивільна справа № 1414/2219/2012 провадження № 2/1414/1634/2012). У даному позові банк просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку кредитну заборгованість на загальну суму - 60 731,56 грн., мотивуючи відмовою відповідачів виконувати вимогу банку про дострокове повернення кредиту. Таким чином, первісний кредитор - ПАТ «УкрСиббанк» (як правонаступник АКІБ «УкрСиббанк»), скористався своїм правом щодо дострокового повернення кредиту, передбаченим п.п. 3.1., 6.1. та 6.2 кредитного договору. Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06.12.2010 р. (справа № 3249/2010) з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» була стягнута заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11320623000 від 25.03.2008 р. у сумі 60 487,02 грн., та судові витрати у розмірі - 607,37 грн. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ, а всього було стягнуто на загальну суму - 61 214,39 грн. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13.02.2012 р. вищевказане заочне рішення суду було скасовано, а справа була призначена до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.10.2012 р. позовна заява ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] та [PERSON] була залишена без розгляду. Доказів того, що відповідачі - [PERSON] та [PERSON] сплатили кредитну заборгованість первісному кредитору - ПАТ «УкрСиббанк», судовим розглядом не здобуто. Разом із цим, враховуючи те, що новий кредитор ТОВ «Кредекс Фінанс» (ТОВ «Вердикт Капітал»), в установленому законом порядку не набув права вимоги щодо 3% річних, інфляційних збитків та пені, з мотивів, що викладені судом вище, то суд знаходить його вимоги, в редакції заяви від 02.04.2020 р. (а.с. 155-160), недоведеними, безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Разом із цим, відповідачами в ході судового розгляду було заявлено про сплив позовної давності, і з цього приводу суд вважає необхідним зазначити наступне. Так, у Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 цього Кодексу). Тобто позовна давність установлює строки захисту цивільних прав. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України). Визначення початку перебігу позовної давності міститься у статті 261 ЦК України, відповідно до частини першої якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову не відповідає вимогам закону. Така позиція викладена, зокрема, у постановах ВП ВС від 07.11.2018 р. у справі № 575/476/16-ц провадження № 14-306цс18, та у постанові від 31.10.2018 р. у справі N 367/6105/16-ц провадження N 14-381цс18. У даному випадку, на думку суду, позовні вимоги є недоведеними і безпідставними, тому суд відмовляє у задоволенні позову саме з цих підстав, а не через сплив позовної давності. На підставі ст. 141 ЦПК України суд не відшкодовує позивачеві понесені ним судові витрати через те, що йому відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed