Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

ПрАТ «Європейський страховий альянс» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] у відшкодування збитків у порядку регресу кошти в сумі 48 200,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 1 762,00 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що з 20.04.2017р. між позивачем та [PERSON] був укладений Договір страхування транспортних засобів № 41362, за яким ПрАТ «Європейський страховий альянс» зобов'язалося відшкодувати збитки, що могли настати у зв'язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля FORD MONDEO, д.н.з. [NUMBER]. 09.04.2018 р. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля VOLKSWAGEN, д.н.з. [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON], якого постановою Обухівського районного суду Київської області від 19.04.2018 р. було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Виплата страхового відшкодування за вказаною ДТП склала 148 200,00 грн, що підтверджується відповідними рахунками-фактурами. Підтвердженням факту оплати ремонтних робіт та факту проведення ремонтних робіт на СТО є платіжні доручення та акти виконаних робіт. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» згідно полісу АМ/1818982, за яким ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000,00 грн, розмір франшизи складає 0 грн. Позивачем направлено претензію до ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» з вимогою сплатити ПрАТ «Європейський страховий альянс» в порядку регресу завдану майнову шкоду у межах ліміту його відповідальності у розмірі 100 000,00 грн. Таким чином, позивач просить стягнути із відповідача, як особи безпосередньо винної у ДТП, різницю між завданою шкодою та лімітом відповідальності ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» згідно умов полісу у розмірі 48 200,00 грн. У добровільному досудовому порядку відповідач не здійснив відшкодування шкоди. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.10.2018 р. було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (а.с. 98, 99). 15.02.2019 р. ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про витребування доказів у Фізичної особи-підприємця [PERSON], а саме: копій розрахункових документів на закупівлю запасних частин для проведення ремонтних робіт та копій реєстраційних документів фізичної особи-підприємця [PERSON] (а.с. 130, 131). Ухвалою суду від 18.03.2019 р., у зв'язку з пропущенням процесуальних строків, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про долучення до справи відзиву на позов з доданими доказами, відзив на позов від 15.03.2019 р. та додані до відзиву докази залишено без розгляду (а.с. 150, 151). Ухвалою суду від 18.03.2019 р. задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про повторне витребування доказів у Фізичної особи-підприємця [PERSON] (а.с. 152, 153). У судовому засіданні представник позивача Бородіна Ю.В. підтримала заявлений позов, з підстав викладених у ньому, просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на його недоведеність та необґрунтованість. Зокрема, вказував на розбіжності переліку пошкоджень автомобіля FORD MONDEO д.н.з. [NUMBER], що наведені в протоколі огляду транспортного засобу від 11.04.2018р. та протоколі огляду транспортного засобу до Звіту № 49/18 від 11.04.2018р. Зазначив, що під час складання звіту та експертного висновку № 49/18, а також експертного висновку № 49/18-1 СПД [PERSON] не мав інструментів складання звітів та експертних висновків і не міг складати належні документи, оскільки не мав доступу до системи AUDATEX, у зв'язку чим вказані докази є неналежними та недопустимим. Також в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували виконання ремонтних робіт та закупівлю запасних частин і матеріалів на суму 148200 грн. ФОП [PERSON] Ще у позивача відсутнє право вимоги до відповідача, оскільки ПрАТ «Європейський страховий альянс» страхове відшкодування не виплачувало. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить наступного висновку. За матеріалами справи встановлено, що 20.04.2017р. між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та [PERSON] укладено Договір страхування транспортного засобу FORD MONDEO TREND д.н.з. [NUMBER], за яким страховик зобов'язався відшкодувати страхувальнику збитки, що могли настати у зв'язку з пошкодженням, знищенням чи втратою вказаного автомобіля (а.с. 4-8). 09.04.2018р. о 16 год 30 хв на 56 км а/д Київ - Знам'янка сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля та автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (а.с. 9-11). Постановою Обухівського районного суду Київської області від 19.04.2018р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн (а.с. 12). Із вказаної постанови убачається, що [PERSON] 09 квітня 2018 року о 16 год 30 хв на 56 км+900м автодороги Київ-Знамянка, керуючи автомобілем «Volkswagen», державний номерний знак [NUMBER], не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно завчасно не відреагував на її зміну, при цьому не обрав безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, при виникненні небезпеки в русі не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до повної зупинки транспортного засобу та не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілями «Ford» державний номерний знак [NUMBER], автомобілем «Nissan» державний номерний знак [NUMBER] та «Ford» державний номерний знак [NUMBER]. Внаслідок ДТП всі автомобілі отримали механічні пошкодження, власникам транспортних засобів завдано матеріальних збитків. Своїми діями гр. [PERSON] порушив п.п. 2.3б, 12.1, 12.3; 13.1 Правил дорожнього руху України, скоївши тим самим правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. У відповідності ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина відповідача у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Згідно із полісом № АМ/1818982 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів транспортний засіб [PERSON] VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з. [NUMBER] застраховано у страховика ПрАТ СК «Галицька» (а.с. 81, 82). 10.04.2018р. [PERSON] звернулась до позивача із повідомленням про подію з транспортним засобом в порядку пп. 5.1.6 Договору страхування (а.с. 13). Відповідно до рахунку-фактури від 11.04.2018р., складеного ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] щодо автомобіля FORD MONDEO д.н.з. [NUMBER], всього до сплати, з урахуванням ремонтних робіт, запчастин та матеріалів підлягає 138 500,00 грн (а.с. 18). СПД [PERSON] складено Звіт від 11.04.2018 р. вих. № 49/18 про визначення вартості матеріального збитку щодо об'єкту оцінки автомобіля FORD MONDEO державний номер [NUMBER], за яким вартість матеріального збитку, заподіяного власнику вказаного транспортного засобу внаслідок ДТП станом на 11.04.2018р. складає 162 512,03 грн, з врахуванням 20% ПДВ (а.с. 25-45). ПрАТ «Європейський страховий альянс» 12.04.2018р. складено протокол огляду транспортного засобу FORD MONDEO TREND д.н.з. [NUMBER], де описано наступні пошкодження: пошкоджено крило переднє праве; пошкоджено двері передні праві; пошкоджено двері задні праві; пошкоджено крило заднє праве; пошкоджено лючок бензобака. Очікуваний збиток 10 000,00 грн. (а.с. 16, 17). Відповідно до Висновку щодо розміру заподіяної шкоди Страховий акт № 926/18/50/ТР25/00/2, затвердженого 20.04.2018 р. директором департаменту врегулювання збитків ТОВ «Європейський альянс» (за договором № 3-09П), розмір заподіяної страхувальнику [PERSON] шкоди визначено на підставі рахунку-фактури СТО б/н від 11.04.18, у сумі 138 500,00 грн (а.с. 62). Згідно із розрахунком суми страхового відшкодування від 20.04.2018р. Страховий акт № 926/18/50/ТР25/00/2 ПрАТ «Європейський страховий альянс» сума страхового відшкодування до виплати складає 138 500,00 грн (а.с. 64). Згідно із рахунком-фактурою від 21.06.2018р., складеного ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON], вартість ремонтних робіт, запчастин та матеріалів для транспортного засобу FORD MONDEO д.н.з. [NUMBER] становить 8 700,00 грн. (а.с. 19). ФОП [PERSON] складено рахунок-фактуру від 21.06.2018р., згідно із яким вартість ремонтних робіт, запчастин та матеріалів для транспортного засобу FORD MONDEO д.н.з. [NUMBER] становить 1 000,00 грн. (а.с. 20). Також СПД [PERSON] складено Звіт від 21.06.2018 р. вих. № 49/18-1 (додатково до 49/18) про визначення вартості матеріального збитку щодо об'єкту оцінки автомобіля FORD MONDEO державний номер [NUMBER], за яким вартість матеріального збитку, заподіяного власнику вказаного транспортного засобу внаслідок ДТП станом на 21.06.2018р. складає 21 498,35 грн, з врахуванням 20% ПДВ (а.с. 46-61). Виконання ФОП [PERSON] ремонтних робіт та їх вартість підтверджується відповідними актами виконаних робіт від 20.06.2018р. та 21.06.2018р (а.с. 21, 22). Актом виконаних робіт від 21.06.2018р. та квитанцією № 522687 від 21.06.2018р. підтверджується виконання ремонтних робіт та їх вартість ФОП [PERSON] (а.с. 23, 24). Згідно із розрахунком суми страхового відшкодування від 07.08.2018р. Страховий акт № 926/18/50/ТР25/00/3 ПрАТ «Європейський страховий альянс» сума страхового відшкодування до виплати складає 148 200,00 грн (а.с. 65). У заяві від 07.08.2018р. [PERSON] просила ПрАТ «Європейський страховий альянс» доплату страхового відшкодування по страховій події, яка сталася 09.04.2018р., сплатити шляхом перерахування на такі реквізити: 8 700,00 грн шляхом перерахування на р/р ФОП [PERSON], р/р [NUMBER] в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 380775, ІПН [NUMBER], згідно акту виконаних робіт від 21.06.2018р; 1 000,00 шляхом перерахування на к/р [PERSON], р/р [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк», ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299, к/р [NUMBER], ІПН [NUMBER], [PERSON] (а.с. 14). За страховими актами № 926/18/50/ТР25/00/2 від 27.04.2018р. та № 926/18/50/ТР25/00/3 від 09.08.2018р., що затверджені ПрАТ «Європейський страховий альянс», підлягають сплаті страхові виплати у сумі 138 500,00 грн та 9 700,00 грн відповідно (а.с. 66, 67). Платіжними дорученнями № 8933 від 17.05.2018р., № 8962 від 18.05.2018р., № 8980 від 23.05.2018р., № 1920 від 24.05.2018р., № 9124 від 13.06.2018р., № 9146 від 14.06.2018р., № 9188 від 20.06.2018р., № 9207 від 22.06.2018р., № 9258 від 30.07.2018р., № 9288 від 04.07.2018р., № 9295 від 05.07.2018р., № 9718 від 29.08.2018р., № 2200 від 15.08.2018р. підтверджується факт перерахування ТОВ «Європейський Альянс», код ЄДРПОУ 33750632, на рахунок ФОП [PERSON] та КБ «Приватбанк» коштів на загальну суму 148 200,00 грн (а.с. 68-80). В порядку досудового врегулювання спору ПрАТ «Європейський страховий альянс» звернувся до ПрАТ Страхова компанія «Галицька» із заявою від 23.07.2018 р. про виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) у розмірі 100 000,00 грн (а.с. 83). Також із заявою від 24.07.2018 року позивач звертався до відповідача щодо сплати різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що складає 38 500,00 грн (а.с. 84). Предметом спірних правовідносин у цій праві є відшкодування заподіювачем шкоди сплаченого страховиком страхового відшкодування в частині. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аналогічні положення містяться в частині першій ст. 990 ЦК України. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до наведених положень до страховика, в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, ЦК України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме: особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Отже, регрес це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов'язок за страховим зобов'язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов'язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Відповідно п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст. 261, ст. 262 ЦК України). Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача. З огляду на викладене, убачається, що позивачем неправильно визначено характер спірних правовідносин в частині регресних вимог до відповідача, оскільки в даному випадку наявний перехід існуючого права вимоги від страхувальника до страховика, який здійснив виплату страхового відшкодування, до відповідача - заподіювача шкоди. Таким чином, до ПАТ «Європейський страховий альянс» перейшло право вимоги до відповідача на підставі ст. 993 ЦК України - в порядку суброгації. При цьому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виплати ПАТ «Європейський страховий альянс» страхового відшкодування за вказаною ДТП у розмірі 148 200,00 грн. Зокрема, вищевказаними платіжними дорученнями № 8933 від 17.05.2018р., № 8962 від 18.05.2018р., № 8980 від 23.05.2018р., № 1920 від 24.05.2018р., № 9124 від 13.06.2018р., № 9146 від 14.06.2018р., № 9188 від 20.06.2018р., № 9207 від 22.06.2018р., № 9258 від 30.07.2018р., № 9288 від 04.07.2018р., № 9295 від 05.07.2018р., № 9718 від 29.08.2018р., № 2200 від 15.08.2018р. підтверджується факт перерахування коштів у розмірі 148 200,00 грн. платником ТОВ «Європейський Альянс», код ЄДРПОУ 33750632, на рахунок отримувача ФОП [PERSON] та поповнення карткового рахунку за страховим актом № 926/18. Будь яких доказів, які б вказували на наявність взаємних зобов'язань в цій частині між ПАТ «Європейський страховий альянс» та ТОВ «Європейський Альянс» суду не надано. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За правилами ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Нормою ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). У цій справі з наданих матеріалів, враховуючи вимоги законодавства України, встановлено, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог та викладених у позові обставин щодо виплати Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» за договором страхування спірних коштів, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи відмову у позові з викладених підстав, суд не вдається до оцінки посилань сторони відповідача на розбіжності переліку пошкоджень автомобіля FORD MONDEO д.н.з. [NUMBER], відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували вартість пошкоджених деталей згідно із рахунками-фактурами та актами виконаних робіт, що надані позивачем. У судовому засіданні сторони відмовились від проведення експертизи у порядку ст. 103 ЦПК України. Також суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача на відсутність у СПД [PERSON] при складанні висновку спеціаліста доступу до системи AUDATEX та відсутність первинних документів у ФОП [PERSON], оскільки господарська діяльність суб'єктів не є предметом розгляду у цих спірних правовідносинах. З огляду на відмову у задоволенні позову в силу положень ст. 141 ЦПК України суд не вбачає підстав для розподілу судових витрат по сплаті позивачем судового збору.

Outcome: dismissed