Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі, - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернувся 23 жовтня 2017 року до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 05 березня 2014 року, сума якої складає 13373,43 гривень, та судові витрати у справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 березня 2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 3000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Взятих на себе зобов'язань відповідач не виконує, у зв'язку з чим, станом на 04 жовтня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 13373,43 гривні. Представник позивача у судовому засіданні присутнім не був, у позовній заяві зазначив про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.ст.526, 530, 599 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним . Зі змісту статей 626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При цьому, відповідно до ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Договір є зобовязанням і, відповідно, підставою для виникнення цивільних прав та обовязків (ст.11 Цивільного кодексу України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що відповідає положенням ст.ст.628, 629 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, 05 березня 2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.9). Відповідно до п.1.1.7.11 Умов, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же період (а.с.17). Зі змісту зобовязань, вбачається, що між сторонами у справі виникли відносини з приводу надання банківських послуг, а саме відкриття платіжної картки «Кредитка Універсальна». Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України). Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054 ЦК є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. У порушення вищевказаних норм закону та умов договору відповідач зобов'язання вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Позичальник зобовязується повернути суму кредиту, відсотків, винагороди, комісії відповідно до Заяви та Умов. При оформленні кредитної картки Відповідач був ознайомлений і погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, що підтверджується його підписом на заяві про оформлення картки (а.с.9). В заяві про відкриття банківського рахунку і отримання кредитної картки відповідач зазначив про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, зазначено що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт (а.с.19). Згідно з п.2.1.1.12.9 «Умовами та правилами надання банківських послуг» Боржник доручає списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку, зокрема з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобовязань (а.с.22). Згідно з п.2.1.1.5.5 Умов та правил, позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (а.с.20 зворот). Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни. У разі виникнення прострочених зобовязань із терміном прострочки понад 90 днів, Клієнт сплачує пеню в розмірах, зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. У разі непогашення заборгованості минулого місяця до 25-го числа поточного місяця Клієнт сплачує пеню за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в момент списання (п.п.2.1.1.7.6; 2.1.12.2.2; 2.1.1.12.7.2 Умов і правил: а.с.20 зворот, 21 зворот, 22). В судовому засіданні встановлено, що у порушення діючого законодавства та Умов договору відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав і станом на 04 жовтня 2017 року має заборгованість за кредитом в сумі 13373,43 гривні, яка за розрахунком банку складається з наступного: тіло кредиту, - 4773,51 гривні, відсотки за користування кредитом, - 2024,33 гривні, заборгованість за пенею, - 5462,57 гривень, а також заборгованість по штрафам, - 500,00 гривень (фіксована частина), 613,02 гривень (процентна складова). Враховуючи правову природу зобовязань, які виникли між сторонами у справі, їх неналежне виконання відповідачем, статті 526, 527, 530, 599, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом, яка складається з наступного: тіло кредиту, - 4773,51 гривні, відсотки за користування кредитом, - 2024,33 гривні. Щодо стягнення неустойки, вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що цивільно-правова відповідальність, - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Конституційний Суд України в рішенні від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п.1 ч.2 ст.92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, - порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача лише пеню, та відмовити в задоволенні вимоги про стягнення штрафу. Таким чином, загальна заборгованість, яку суд стягує на користь позивача становить 12260,41 гривень, що складається із: тіло кредиту, - 4773,51 гривні, відсотки за користування кредитом, - 2024,33 гривні, заборгованість за пенею, - 5462,57 гривні. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 1600,00 гривень (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial