Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство [PERSON] «Приват Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 3 вересня 2012 року в розмірі 11 012 гривень 19 коп.. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримав (а.с.38). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вивчивши зібрані по справі докази, вислухавши відповідача [PERSON] суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно кредитного договору №б/н від 3 вересня 2012 року Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк» надало [PERSON] кредит у розмірі 300 (триста) гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5-31). Згідно статті 1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором, а саме: надав [PERSON] кредит у розмірі 300 (триста) гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - [PERSON] в свою чергу зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбаченим договором (а.с.5-31). Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень+5% від суми позову. В обумовлені кредитним договором строки [PERSON] своїх зобовязань по погашенню кредиту та сплаті відсотків не виконував. Таким чином [PERSON] порушив строки виконання платіжних зобовязань. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 3 вересня 2012 року прострочена заборгованість по вищезазначеному кредиту, станом на 31 жовтня 2015 року склала 11 012 гривень 19 коп., з них: 989 гривень 99 коп. заборгованість за кредитом; 6 371 гривень 62 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2650 гривень 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 гривень штраф (фіксована частина), 500 гривень 58 коп. штраф (процентна складова) (а.с.4). Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Суд не погоджується з вимогами Банку щодо стягнення з [PERSON] пені у розмірі 2650 гривень. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України). В рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року по справі № 7-рп/2013 піддано конституційно-правовому аналізу правовідносин зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, в якому зокрема робиться висновок про те, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України,засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.\~ Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. \~Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. Також суд вважає можливим застосувати для визначення розміру пені за порушення боржником свого зобов'язання положення Закону України «Про захист прав споживачів». Постановою Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз'яснено, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», відносяться і ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян, у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій. Крім того, при вирішенні вказаного спору необхідно взяти до уваги висновки, викладені в рішенні Конституційного суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року у справі № 1-26/2011 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) про поширення на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладання, так і під час виконання такого договору, положень п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». За вказаних обставин, суд вважає за можливе застосувати положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні розміру пені, оскільки визначений позивачем розмір останньої є непропорційно великим в порівнянні з розміром заборгованості по кредиту. Враховуючи викладені обставини суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 3 вересня 2012 року в розмірі 11 012 гривень 19 коп. підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 8 362, 19 (вісім тисяч триста шістдесят дві) гривні\~ 19 коп., яка складається з : 989,99 грн. - заборгованість за кредитом; 6371, 62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. -штраф (фіксована частина);\~ 500, 58 грн. -\~ штраф (процентна складова), в решті позову позивачу необхідно відмовити. Згідно ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial