Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивач у лютому 2017 р. звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідачі є співвласниками квартири за адресою: пр. Л. Курбаса, 10 Б, кв. 12, проживають та користуються комунальними послугами, які надає позивач, проте належним чином не сплачують кошти за комунальні послуги, на підставі чого за період з 01.02.2011 р. по 28.02.2015 р. утворилась заборгованість в розмірі 82 276,51 грн., з яких, основна сума заборгованості - 60 511,85 грн., інфляційні нарахування 16 111,81 грн., 3 % річних - 5652,85 грн., у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану суму боргу та судові витрати. Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.04.2018 р. позов задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованість за житлово - комунальні послуги за період з 01.02.2011 р. по 28.02.2015 р. в розмірі 82 276,51 грн. та судовий збір 1 762 грн., а всього - 84 038 грн. 51 коп. (ас. 24-25). У травні 2018 р. до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про перегляд вказаного вище заочного рішення. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.06.2018 р. заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.06.2018 р. скасовано, по справі призначено підготовче засідання (ас. 62-63). 16.10.2018 р. та 27.02.2018 р. до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про застосування до позовних вимог строку позовної давності (ас. 68-73, 99-104). Підготовче засідання проведено та завершено, розгляд справи призначено по суті. Представник позивача до суду не з»явився, подала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала (ас. 108). Відповідачі до суду не з»явились, які про час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином (ас. 67, 98). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] підлягають закриттю з наступних підстав. Встановлено, що КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» (Позивач-2) створене на підставі рішення Святошинської районної місті Києві ради від 24.04.2008 року № 212 «Про удосконалення комунальних підприємств та реорганізацію КП «Галагани». В судовому засіданні встановлено, що відповідно до п. 4.1 статуту, підприємство створено з метою отримання прибутку, забезпечення утримання в належному стані та ефективної експлуатації жилих і нежилих приміщень, будинків, споруд, прибудинкової території, об'єктів благоустрою та іншого майна комунальної власності територіальної громади м. Києва, надання послуг населенню належного рівня та якості, збереження і створення нових робочих місць. Пунктом 4.2.1 статуту визначено, що предметом діяльності підприємства є: управління та обслуговування жилого та нежилого фонду, прибудинкових територій, виконання комплексу послуг із забезпечення функціонування жилого та нежилого нерухомого майна в установленому порядку. Здійснення нарахувань, перерахунків, облік платежів та заборгованості за отримані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, послуг з теплопостачання, водопостачання, енергопостачання та водовідведення (п. 4.2.5). Відповідно до свідоцтва про право власності від 11.02.1998 р., [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (ас. 13). Проте, судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані дві особи: [PERSON] та [PERSON] (ас. Ас. 53). При цьому, встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою : [ADDRESS] (ас. 90). Також, судом було встановлено, що відповідачка [PERSON] [INFO] померла (ас. 48). Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачі належним чином не здійснюють оплату житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим відповідно до розрахунку заборгованості за період з 01.02.2011 по 28.02.2015 р., сума основного боргу складає 60 511,85 грн., втрати від інфляції - 16 111,81 грн., 3 % річних 5652,85 грн., загальна сума боргу складає 82 276,51 грн. (ас. 15). Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, інших доказів щодо наявності зазначеної суми заборгованості позивачем не надано, при цьому в розрахунку заборгованості за період з лютого 2011 року по лютий 2015 року (ас. 15), зазначено, що при нарахуванні платежу за утримання будинку та прибудинкової території за лютий 2011 року на суму 526 грн. 70 коп., у графі «сума боргу для розрахунку» на початок лютого 2011 року зазначено 33 525 грн. 56 коп. Жодних розрахунків зазначеної суми та пояснень періоду, за який виникла заборгованість в розмірі 33 525 грн. 56 коп., матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, заявляючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01 січня 2011 року, позивач зазначає в розрахунку заборгованості на лютий 2011 року нарахування плати за один місяць - 526 грн. 70 коп., а суму боргу на початок лютого 2011 року - 33 525 грн. 56 коп., що не підтверджується матеріалами справи та не містить відповідного розрахунку заборгованості на вказану суму. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що заборгованість, зазначена у розрахунку як заборгованість на початок лютого 2011 року, в розмірі: 33 525 грн. 56 коп. є необґрунтованою, не доведеною належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні даної частини позовних вимог КП «Дирекція з обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» слід відмовити за недоведеністю. Виходячи із наявного розрахунку, фактична сума заборгованості відповідачів перед позивачем за період з 01 січня 2011 року по лютий 2015 року становить: 60 511 грн. 85 коп. - 33 525 грн. 56 коп. = 26 986 грн. 29 коп. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Статтею 1 вказаного Закону визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Оскільки відповідачі не виконали свого обов'язку щодо сплати за надані житлово-комунальні послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, то вони зобов'язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Відповідач [PERSON] подав до суду заяви про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов'язанням з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо). Судом встановлено, що позивач у листопаді 2017 р. звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в розмірі 82 276,51 грн., з яких, основна сума заборгованості - 60 511,85 грн., інфляційні нарахування 16 111,81 грн., 3 % річних - 5652,85 грн.. Проте, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2017 р. позивачу відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу, в тому числі, у зв»язку з пропуском позовної даності заявлених вимог (ас. 5). Таким чином, для належного обрахунку заявлених позивачем позовних вимог в межах строку позовної давності відповідно до положень ст. 257 ЦК України, суд вважає занеобхідне стягнути з відповідачів заборгованість за період з листопада 2014 по 28.02.2015 р. (листопад 2014 в розмірі 739,63 грн, грудень 2014 р. в розмірі 910, 95 грн., січень 2015 р. в розмірі 1032,19 грн., лютий 2015 р. в розмірі 1062,30 грн.) в розмірі 3 745,07 грн., що з урахуванням 3 % річних та інфляційних збитки становитиме - 4 112,09 грн. Вказана вище заборгованість підлягає примусовому стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON], які є власниками та зареєстрованими особами в квартирі [ADDRESS] та відповідача [PERSON], який є власником вказаної квартири в порядку п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, відповідно до якого обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення Що стосується позовних вимог до відповідачки [PERSON] суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов`язки особи, як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно зі ст.47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. При цьому цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у день її смерті (ч.4 ст.25 ЦК України). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22 квітня 2008 року, відповідачка [PERSON] померла [INFO], а з даним позовом позивач звернувся у лютому 2018 року, заявляючи до стягнення заборгованість за період з 01.01.2011 року по 28.02.2015 року. Оскільки відповідачка [PERSON] померла до пред'явлення позову до суду та відкриття провадження у справі, враховуючи зміст позовних вимог, суд вважає, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, тому провадження у справі в частині позовних вимог Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» до [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги підлягає закриттю. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем, на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, частково доведені позовні вимоги, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial