Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

позивач ТОВ «Дідков» звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном та зобов»язання звільнити квартиру, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27.02.20015 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» уклало з ТОВ «Дідков» договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» передало, а ТОВ «Дідков» прийняло у власність квартиру за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. і зареєстрований в реєстрі за № 1147, а також право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухому майно за № 8886631 від 27.02.2015 року. Намагаючись потрапити у вказану квартиру, було встановлено, що в ній незаконно проживають відповідачі, які там не зареєстровані та користуються нею без належних правових підстав. Позивач вказує, що відповідачі перешкоджають позивачу користуватись та розпоряджатись квартирою, до квартири не впускають, при цьому документи, які б надавали їм право перебувати в спірній квартирі також не надають, що свідчить про незаконне перебування та користування відповідачами квартирою, власником якої є позивач. Оскільки відповідачі вчиняють активні дії, якими не допускають представників позивача до квартири, позивач вважає, що його права порушені та підлягають захисту в судовому порядку, шляхом зобов»язання відповідачів не чинити перешкоди в користуванні квартирою та зобов»язанні їх негайно звільнити квартиру. Представник позивача в судове засідання не з»явився. Подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити з викладених в ньому підстав та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання повторно не з»явились. Судом про розгляд справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. З клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертались. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також, відповідно до вимог ст..ст. 280-281 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст.. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно із ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією Укораїни та законом. Відповідно до змісту ст.ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема в ст.. 1 Протоколу № 1, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, кім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Судом встановлено, що 27.02.20015 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» уклало з ТОВ «Дідков» договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» передало, а ТОВ «Дідков» прийняло у власність квартиру за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. і зареєстрований в реєстрі за № 1147, а також право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухому майно за № 8886631 від 27.02.2015 року, про що свідчить відповідний витяг з Реєстру (а.с.4-7). Відповідно до довідки про склад сім»ї № 846 від 03.04.2015 року КП «ЖЕО-109», яка була видана ТОВ «Дідков», було встановлено, що товариство є власником квартири [ADDRESS], та є власником особового рахунку цієї житлової площі. Будь-які особи в даній квартирі не зареєстровані (а.с.9). Позивач 03.04.2015 року звернувся до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві з письмовою заявою про забезпечення дотримання його законного права, як власника, щодо вільного входу до квартири та здійснення перевірки третіх осіб, які користуються даним майном без правових підстав та перешкоджають законному власнику, позивачу у справі, користуватись своїм майном (а.с.8). Судом також встановлено, що ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.08.2015 року, було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві, Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Сипчу К.М., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є., треті особи: ТОВ ФК «Вектор Плюс», ТОВ «Дідков» про визнання протиправними та скасування рішення, зобов»язання вчинити дії (а.с.62). Відповідно до листа Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.02.2018 року № 02.2-21/217/18, було встановлено, що ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.04.2017 року закрито провадження у справі (а.с.73). Суд приймає до уваги те, що відповідачі, будучи цілком обізнаними про існування даного спору та розгляд, останнього, в суді, будь-яких доказів на спростування доводів сторони позивача, зокрема, в частині законного користування ними спірною квартирою, суду не надали. Зважаючи на те, що позивачем було доведено те, що він є законним власником на час розгляду даної справи, та відповідачі, проживаючи, користуючись та не допускаючи представників позивача до квартири, чинять в такий спосіб позивачу перешкоди, вважає, що позов в частині зобов»язання відповідачів не чинити перешкоди в користуванні квартирою є обґрунтованим, законним та доведеним, в зв»язку з чим підлягає задоволенню. Разом з тим, в частині зобов»язання відповідачів звільнити квартиру, що належить на праві власності позивачу, суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки законом передбачені вимоги законного володільця щодо виселення осіб, які проживають та користуються квартирою без правових підстав, однак, відсутні передбачені законом механізми звільнення такими особами приміщення, а тому, зважаючи на суть даної позовної вимоги, та відсутність можливості суду вийти за межі позовних вимог, суд приходить до висновку, що дана вимога є такою, що не ґрунтується на вимозі закону, а тому в її задоволенні слід відмовити. Судові витрати у справі підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial