Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивач, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами у загальній сумі 1593107 грн. 89 коп.. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що 17.07.2008 р. ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником кого є ПАТ «ОТП Банк», процесуальним правонаступником якого став він, уклав з [PERSON] кредитний договір № CL-006/2082/2008, що складається з двох нероздільно пов'язаних між собою частин, за умовами якого надав позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 49346 дол. США, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 14,25 % річних. Кредитні кошти надавалися банком шляхом перерахування в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку ( а. с. 10). Позичальник взяті на себе зобов»язання щодо своєчасної та повної сплати кредиту і процентів за користування кредитом у валюті кредиту в строки, передбачені договором не виконав, тому згідно п. 3.1.1. ч. № 2 цього договору повинен сплатити пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов»язань за кожен день прострочення. Станом на 12.06.2014 р. за кредитним договором № CL-006/2082/2008 від 17.07.2008 р. склалась заборгованість в сумі 29455 дол. 49 центів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно сумі 342603 грн. 84 коп.; нарахована пеня за прострочення виконання зобов'язань, передбачена умовами договору, в сумі 1250504 грн. 05 коп., загальний борг складає 1593107 грн. 89 коп.. Також зазначив, що став процесуальним правонаступником ПАТ «ОТП Банк» на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 25.11.2011 р., відповідно до якого прийняв право вимоги за кредитним договором № CL-006/2082/2008 від 17.07.2008 р., набувши права первісного кредитора у зобов'язаннях в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № № CL-006/2082/2008 від 17.07.2008 р. в сумі 29455 дол. 49 центів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно сумі 342603 грн. 84 коп., та пеню в сумі 1250504 грн. 05 коп., всього суму 1593107 грн. 89 коп., і судові витрати у сумі 3654 грн.. У судове засідання представник позивача на підставі довіреності, Качура Л.В., не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з наведених підстав, просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON], у судове засідання повторно не з»явився, судові документи і повістки - повідомлення, надіслані за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернуті за закінченням терміну зберігання, тому в розумінні п. 5 ст. 74 ЦПК України він вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних даних і доказів, та ухвалити заочне рішення, оскільки проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені і підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором ( ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд установив, що 17.07.2007 р. ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», процесуальним правонаступником якого став позивач, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», уклав з [PERSON] кредитний договір № CL-006/2082/2008, що складається з двох нероздільно пов'язаних між собою частин, за умовами якого надав позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 49346 дол. США, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 14,25 % річних за користування кредитом, з остаточним поверненням кредиту 17.07.2014 р. ( а. с. 6-12). ЗАТ «ОТП Банк» виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, на підставі кредитної заявки позичальника перерахував кредитні кошти у сумі 49346 дол. США, 8500 грн. на його поточний рахунок, відкритий у банку (а. с. 10). Позичальник взяті на себе зобов»язання щодо своєчасної та повної сплати кредиту і процентів за користування кредитом у валюті кредиту в строки, передбачені договором не виконав, тому згідно п. 3.1.1. ч. № 2 цього договору повинен сплатити пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов»язань за кожен день прострочення. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ч. 3 ст. 549 ЦК України). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання ( ч. 1 ст. 550 ЦК України ) Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України). За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Станом на 12.06.2014 р. за кредитним договором № CL-006/2082/2008 від 17.07.2008 р. склалась заборгованість за кредитом у сумі 29455 дол. 49 центів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно сумі 342603 грн. 84 коп.; заборгованість за процентами погашена в повному обсязі 05.12.2011 р., та нарахована пеня, передбачена умовами договору ( п. 3.1.1. ч. №2 договору), за прострочення виконання зобов'язань за період часу з 12.06.2013 р. по 12.06.2014 р. (365 днів) в розмірі 1 % від усієї суми несвоєчасно виконаних боргових зобов»язань за кожен день прострочення в сумі 1250504 грн. 05 коп., загальний борг складає 1593107 грн. 89 коп. ( а. с. 14). 04.07.2014 р. позивач надіслав відповідачу досудову вимогу № 200134568 від 24.06..2014 р. про погашення заборгованості за кредитом у сумі 29455 дол. 49 центів США, залишену ним без виконання ( а. с. 15, 16). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Процесуальним правонаступником ПАТ «ОТП Банк» позивач став на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 25.11.2011 р., відповідно до якого прийняв право вимоги за кредитним договором № CL-006/2082/2008 від 17.07.2008 р., набувши права первісного кредитора у зобов'язаннях в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав ( а. с. 18-32). Відповідно до ч. 1 ст. 512, ст. 514, ч. 1 ст. 516 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пп. а), б) ст. 3.3. договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 25.06.2011 р. ТОВ «ОТП Факторинг України» як покупець набув усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу; а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій; право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності. Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Дотримуючись вимог закону, 04.07.2014 р. позивач листом № 200134568 повідомив відповідача про набуття прав вимоги за кредитним договором № CL-006/2082/2008 від 17.07.2008 р. ( а. с. 15, 16 ). При вирішенні даного спору суд ураховує правову позиції Верховного Суду України, висловлену в постанові від 03.09.2014 р. за результатами розгляду справи N 6- 100цс14 про перегляд судового рішення, зокрема, що «за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суд, установивши, що пеня за кредитним договором № CL-006/2082/2008 від 17.07.2008 р. в сумі 1250504 грн. 05 коп. значно перевищує основний борг за кредитом у сумі 29455 дол. 49 центів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно сумі 342603 грн. 84 коп., відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України і ч. 4 ст. 10 ЦПК України вважає необхідним зменшити розмір нарахованої пені до суми 85650 грн. 96 коп., що складає чверть суми основного боргу, враховуючи валюту кредиту - дол. США. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача доведені та підлягають задоволенню частково, у частині стягнення з відповідача на його користь за кредитним договором № CL-006/2082/2008 від 17.07.2008 р. заборгованість за кредитом у сумі 29455 дол. 49 центів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно сумі 342603 грн. 84 коп., і нарахованої пені в сумі 85650 грн. 96 коп., всього суми 428254 грн. 80 коп., у іншій частині пені відмовляє. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн. ( а. с. 5). На підставі наведеного, ст.ст. 3, 15, 16, 512, 514, 516, 517, 525, 526, 530 , 549, 550, 551, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial