Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариства комерційний банк «Приват Банк» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві позивач вказав, що 06.05.2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір № DNH4KP30331416, відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит у розмірі 1 948,70 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначив, що [PERSON] взяті на себе зобовязання по договору належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 11.02.2016 р. має заборгованість перед банком в сумі 27 252,32 гривень, а саме: 1 197,00 гривень заборгованість за кредитом, 7 353,69 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 16 927,71 пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи: 500 гривень (фіксована частина) та 1 273,92 гривень штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 27\~252,32 гривень та 1 378,00 гривень судового збору. Позивач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Однак разом із позовною заявою позивачем було подане клопотання про розгляд справи за його відсутності із зазначенням, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи його було повідомлено належним чином. 27.05.2016 судом було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору № DNH4KP30331416 від 06.05.2006 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 1 948,70 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк умови кредитного договору виконав, надавши відповідачу кредит. В свою чергу, відповідач взяті на себе зобовязання щодо виконання умов договору належним чином не виконав, внаслідок чого, відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 11.02.2016 р. має заборгованість перед банком в сумі 27 252,32 гривень, а саме: 1 197,00 гривень заборгованість за кредитом, 7 353,69 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 16 927,71 пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи: 500 гривень (фіксована частина) та 1 273,92 гривень штраф (процентна складова). Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Одночасно, згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 611 ЦК України, правовими наслідками порушення зобовязань передбачених договором, зокрема є сплата неустойки. З огляду на вищенаведене, позивачем згідно п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг нараховано штрафи у розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 1 273,92 гривень (процентна складова), які підлягають стягненню на користь позивача. Враховуючи ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд прийшов до висновку, що вказана заборгованість за пенею підлягає стягненню частково. Так, відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. № 1023-XII умови угоди є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором (п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону). Договір кредитування фізичних осіб є за своїм характером споживчим, що підтверджується і тлумаченням Верховного Суду України, наведеному в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів». Пеня у даному зобовязанні нарахована таким чином, що сума пені перевищує суму боргу за кредитом, що є очевидним порушенням принципу добросовісності. Більше того, нарахування пені по цьому договору за період понад три роки, що є, на думку суду, необґрунтовано суворою цивільною санкцією. Тому суд, користуючись правом, наданим йому відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшує розмір пені, що підлягає стягненню, до 1 197,00 грн., прирівнявши її до суми заборгованості за кредитом. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач, внаслідок невиконання зобовязань по умовах кредитного договору, станом на 11.02.2016 р. має заборгованість перед банком в сумі 11 521,61 гривень, а тому позов підлягає до задоволення частково. У відповідності із статтею 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору в сумі 1 378,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial