Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач ставить питання про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я, в сумі 40000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 31.05.2012 року була звільнена у зв'язку з виходом на пенсію. Позивачу були встановлені професійні захворювання. Відповідно до довідки МСЕК м. Суми ступінь втрати працездатності склала 40% та встановлено 3 групу інвалідності. Отримані позивачем професійні захворювання спричинили моральні та фізичні страждання. Вона змушена постійно приймати знеболюючі, заспокійливі та інші ліки, через дратівливість у неї погіршилися відносини з рідним та сусідами. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечив, вважає суму моральної шкоди, на якій наполягає позивач завищеною. Суд, вислухавши пояснення з'явившихся учасників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що з 02 липня 1981 року по 12 травня 2003 року та з 01 травня 2004 року по 31 травня 2012 року, позивач перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством, що підтверджується копією трудової книжки (6-7). 31 травня 2012 року його було звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Позивачка працювала за професією лаборанта хімічного аналізу 4 розряду ЦВТК. Згідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21 вересня 2011 року позивачу встановлені такі професійні захворювання: Основний діагноз: ХОЗЛ II ст. токсико-пилової етіології фаза нестійкої ремісії. Емфізема легенів II ст.. Легенева недостатність І ст. Захворювання професійне. Супутній діагноз: гіпертонічна хвороба II ст. Пресбіопія. Гіпертонічна ангіопатія сітківки. РОХП, переважно в шийному відділенні, ретролістез тіл СЗ,С4,С5, вторинний радикулярний больовий синдром. Скривлення носової перегородки з помірним затрудненням носового дихання. Хронічний фарингіт. Нейросенсорна туговухість I-II ст. У п. 16 акту зазначено, професійне захворювання виникло через недосконалість технології, механізмів, технологічного обладнання. У п. 17 Акту зазначено, що причиною виникнення професійного захворювання стали недоскональний стан виробничого середовища (перевищення гранично-допустимих концентрацій (рівнів) небезпечних та шкідливих виробничих факторів. Згідно п. 19 акту адміністрація ПАТ «Сумихімпром» не виконало вимог ГОСТ 12.1.005-88 «Загальні санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони» і п. 3.1. «Вміст шкідливих речовин в повітрі робочої зони не повинен перевищувати гранично-допустимих концентрацій». (а.с. 9). Згідно довідки Спеціалізованої МСЕК м. Суми від 26 листопада 2014 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 40% та встановлено III групу інвалідності (а.с. 11). Позивачу протипоказана праця з впливом пилу, токсичних, подразнюючих, алергізуючих речовин. У зв'язку з профзахворюванням протягом тривалого часу позивачка страждає через постійні сердечні та легеневі болі. Не може тривалий час знаходитися в погано провітрюваних приміщеннях. У зв'язку з профзахворюванням вона постійно зазнає фізичного болю у зв'язку із нападами утрудненого дихання 2-3 рази на добу, постійна задишка, важкість та хрипи у грудях та міжлопатковій ділянці, головний біль, відчуває підвищену втому, спостерігається підвищена пітливість, зниження слуху, шум у вухах та голові. Періодично відзначаються приступи задухи, від яких рятує лише інгалятор, потребує медикаментозного лікування. Вказані факти підтверджуються виписками з медичних карток амбулаторного (стаціонарного) хворого №08-06/781 та №08-06/936 (а.с. 13-14). Відповідно до ч. 1 ст. 21, ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з досліджуваних судом першої інстанції документів, умови праці позивача на підприємстві відповідача не відповідали вимогам ст.153 КЗпП, оскільки є шкідливими, проводилися в умовах перевищення гранично-допустимих концентрацій небезпечних та шкідливих виробничих факторів. Рішенням Конституційного суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 року - громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров»я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов»язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, завдають йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і відчуває значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. Крім того, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 року зазначив: що громадянам України надано право на підставіст.1167 Цивільного кодексу Українитаст. 237-1 КЗпП України відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Згідно роз'яснення п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, а також фізичних страждань, характер і тривалість цих страждань, стан здоров`я потерпілого, його вік, наслідки професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням цих обставин суд на підставі ст. 23 ЦК України визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачу, в розмірі 10000 грн., оскільки вважає, що саме такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості.

Outcome: approved