Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» в особі Івано-Франківської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що відповідач згідно кредитного договору № 010/14-10-546 G102 від 02 серпня 2007 року отримала у позивача кредит в розмірі 396 000 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та згідно кредитного договору № 010/14-10-415 G102 від 08 серпня 2008 року отримала 150\~000 дол. США, зі сплатою 16,4 % річних. Вказані кредитні договори були укладені в рамках генеральної кредитної угоди № 102 від 02 серпня 2007 року. Відповідно до умов договорів кредиту [PERSON] зобовязалась виконати кредитні зобов'язання відповідно до їх умов. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 11.08.2014 року у відповідача виникла заборгованість. З врахуванням уточнення позовних вимог, позивач просить стягнути із [PERSON] в свою користь 900\~251,12 дол. США та 484\~502 грн. 09 коп. [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» про визнання кредитних правовідносин за кредитними договорами такими, що припинилися. В обґрунтування зустрічного позову зазначила що у звязку із ухваленням 06 лютого 2013 року рішення Івано-Франківським міським судом про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором від № 010/14-10-546 G102 від 02 серпня 2007 року та № 010/14-10-415 G102 від 08 серпня 2008 року, яке залишене в силі ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2013 року, зобовязання за кредитами припинились в день постановлення ухвали судом апеляційної інстанції. Ухвалою від 26 березня 2015 року зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним, а справи обєднано в одне провадження. Відповідно до ухвали від 11 липня 2016 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» про визнання кредитних правовідносин за кредитними договорами такими, що припинилися, залишено без розгляду у звязку із повторною неявкою належним чином повідомленого позивача [PERSON]. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач не зявилась у судове засідання, про час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку, що підтверджується конвертом, який повернувся за закінченням терміну зберігання. Судова кореспонденція надсилалась за адресою зазначеною у позовній заяві та адресній довідці. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 2 ст. 197 фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з позичальника заборгованості за вказаним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що між відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», найменування якого змінено на публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» укладено генеральну кредитну угоду № 102 від 02 серпня 2007 року, відповідно до якої банк зобовязується надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладений у рамках цієї генеральної кредитної угоди і які є її невідємними частинами. Згідно пункту 1.2. генеральної кредитної угоди загальний розмір позичкової заборгованості позичальника за наданими в рамках даної угоди кредитами не повинен перевищувати суми, еквівалентної 2 000 000 гривень або в еквіваленті євро або дол. США за офіційним курсом НБУ на дату надання кредиту. На підставі додаткової угоди сторони виклали окремі пункти генеральної угоди № 102 від 02 серпня 2007 року в новій редакції, зокрема збільшили позичковий ліміт до суми, еквівалентної 2 560 000 гривень або в еквіваленті євро або дол. США за офіційним курсом НБУ на дату надання кредиту, та збільшили термін дії кредитної угоди до 01 серпня 2018 року. В рамках генеральної кредитної угоди № 102 від 02 серпня 2007 року сторони уклали кредитний договір № 010/14-10-546 G102 від 02 серпня 2007 року, за яким ВАТ «[PERSON] Аваль» надало [PERSON] кредит в розмірі 396 000 дол. США у два транші, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном погашення кредиту 01 серпня 2017 року. Додатковою угодою від 12 січня 2009 року до кредитного договору № 010/14-10-546 G102 від 02 серпня 2007 року сторони внесли зміни до графіку повернення кредиту та сплати процентів. Окрім того, на виконання генеральної кредитної угоди № 102 від 02 серпня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір та № 010/14-10-415 G102 від 08 серпня 2008 року, на підставі якого позичальник [PERSON] отримала кредитні кошти в розмірі 150\~000 дол. США в один транш, з кінцевим терміном повернення 01 серпня 2018 року та процентною ставкою за користування кредитом 16,4 %. Додатковою угодою від 12 січня 2009 року до кредитного договору № 010/14-10-415 G102 від 08 серпня 2008 року, сторони внесли зміни до графіку повернення кредиту та сплати процентів. Не зважаючи на взяті на себе за кредитними договорами зобов'язання, відповідач, систематично порушувала строки сплати кредиту та процентів, що підтверджується розрахунками заборгованості за кредитними договорами № 010/14-10-546 G102 від 02 серпня 2007 року та № 010/14-10-415 G102 від 08 серпня 2008 року. Станом на 25 травня 2015 року (дати заяви про уточнення розміру позовних вимог) загальна сума заборгованості [PERSON] складає 900 251,12 дол. США та пеня 484 502 грн. 09 коп. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Будь-яких доказів, які б спростовували суму боргу [PERSON] за вказаними кредитними договорами не представлено суду, судово-економічна експертиза, призначена ухвалою від 25 травня 2015 року залишилась не виконана, у звязку із ненаданням сторонами додаткових матеріалів. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 лютого 2013 року задоволено позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» та в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитними договорами № 010/14-10-546 G102 від 02 серпня 2007 року та № 010/14-10-415 G102 від 08 серпня 2008 року звернуто стягнення на нежитлові приміщення, які є предметом договору іпотеки. Вказане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2013 року. За змістом розяснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Враховуючи наявність у відповідача непогашеного боргу за кредитами та з урахуванням розяснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд вважає що зобовязання за кредитними договорами № 010/14-10-546 G102 від 02 серпня 2007 року та № 010/14-10-415 G102 від 08 серпня 2008 року не є припиненими, оскільки такі залишились не виконаними навіть після постановлення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до розяснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Окрім того, згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно офіційного курсу НБУ вартість 1 долара США відносно гривні станом на 11 липня 2016 року складає 24,83 грн. Таким чином заборгованість по кредитному договору в день ухвалення рішення становить 900 251,12 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 22 353 235 грн. 31 коп. (900 251,12 дол. США *24,83) та 484 502 грн. 09 коп. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 526, 527 ч. 1, 530, 612, 1054 ч. 2 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 ч. 1, 197 ч.2 ЦПК України,

Outcome: approved