Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач та його представник просить суд визнати за позивачем [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовують тим, що [PERSON] за час шлюбу з відповідачкою, як подружжя, за спільні нажиті кошти 18.09.2006 року придбали вказану квартиру. Зважаючи на рівність часток подружжя в спільно нажитому майні і просять суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заперечення на позов до суду не надала. Приймаючи до уваги викладене, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, то в відповідності до ст.224 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони по справі уклали шлюб між собою 10.02.2006 року і перебували у шлюбі до 19.11.2010 року, коли рішенням суду їх шлюб було розірвано. Викладене підтверджується рішенням суду, копією свідоцтва (а.с.3-4 ). В зареєстрованому шлюбі сторони по справі 18.09.2006 року за договором купівлі-продажу, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. за реєстровим № 3576, придбали за 118170 грн. квартиру [ADDRESS], право власності на яку оформили на відповідачку по справі. Право власності за цим договором було зареєстровано в Харківському МБТІ за відповідачкою (а.с.7). Квартира була придбана подружжям на спільно нажиті кошти. Викладене підтверджується наданими суду доказами. Крім того, суд враховує, що існує презумпція того, що майно є спільною сумісною власністю подружжя, якщо воно придбано під час шлюбу, якщо інше не буде доказано належними і допустимими доказами. Ні відповідач, ні його представник не надали суду докази, які б спростовували вказані висновки суду. Сторони по справі і їх неповнолітній син зареєстровані і проживають у вказаній спірній квартирі (а.с.14) Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Приймаючи до уваги викладене, відсутність між сторонами будь-яких письмових домовленостей щодо нерівності часток в праві власності на вказану квартиру, суд позовні вимоги задовольняє і визнає за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку поділу майна подружжя. Інша ? частина вказаної квартири належить відповідачці по справі. Посилання представника позивача на те, що для придбання спірної квартири відповідачкою було оформлено кредит (а.с.8-11), не спростовує висновків суду про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, так як кредит був оформлений за час шлюбу і на придбання майна для сім'ї.

Outcome: approved