Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. З лютого 1994 року позивач працював в Шевченківському РУГУ МВС України в м. Києві на посаді дільничного інспектора. Керівництвом позивача було порушено питання про поставлення [PERSON] на квартирний облік. На підставі листа № ІІ.ЗП-5/КВ-12361, К-32 від 25.03.1996 року Шевченківської районної ради [PERSON] надано квартиру [ADDRESS] для тимчасового проживання до прийняття відповідного рішення по житловому питанню. У вказаній квартирі зареєстрований [PERSON] , який з 03.08.1994 року перебуває у розшуку. Станом на 1999 рік він вважається без вісті відсутнім. [PERSON] на квартирному обліку не перебуває, йому не видавався ордер на квартиру [ADDRESS] . Позивач з 25.04.1996 року перебуває на квартирному обліку і не одноразово звертався до уповноваженого органу із заявою про видачу ордеру на житло, однак отримував відмову у зв`язку із відсутністю документів , які б стверджували, що квартира [ADDRESS] є вільною. . На даний момент будинок перебуває у сфері управління Шевченківської районної вмісті Києві державної адміністрації. За всі 24 роки проживання в квартирі позивач постійно та регулярно сплачує всі передбачені чинним законодавством платежі, не має заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг. За цією адресою отримує поштову кореспонденцію. Позивач користувався і користується помешканням добросовісно і відкрито, проте ордер [PERSON] не видано. Дана адреса є єдиним місцем проживання позивача, на квартиру право власності не зареєстроване та вона відноситься до державного житлового фонду. За весь час проживання позивача в квартирі ні житлово-експлуатаційна організація, ні відповідач не пред`являли жодних претензій, отже фактично визнаючи за [PERSON] право на проживання в квартирі. Зважаючи на викладене, представник позивача просить суд визнати за [PERSON] , [INFO] право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . 07.07.2020 р. відкрито провадження у даній справі, відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відзиві на позов представник Шевченківської районної в м. Києві державна адміністрація зазначив, що зазначена позивачем квартира не приватизована та перебуває у комунальній власності. Зареєстрований у квартирі є [PERSON] , [INFO] з 02.04.1992 року. [PERSON] з родиною із 4 осіб зареєстрований у двокімнатній приватизованій квартирі [ADDRESS] і перебуває на квартирному обліку з 04.01.1990 року у загальній черзі за № 1379. Рішення ШРДА про надання позивачу спірної квартири не приймалось. Ордер на вселення не надавався. За таких обставин представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. У відповідь на відзив представник позивача вказав, що з квітня 1996 року [PERSON] користується спірною квартирою та саме відповідач в порушення вимог ст. ст. 58,61ЖК України не видав позивачеві ордер , що в свою чергу позбавило останнього можливості укласти договір найму. Особа, яка зареєстрована у спірній квартирі також не отримувала ордер на неї. Крім того, відповіді ШРДА на заяви позивача свідчать про те, що є єдиною перешкодою для задоволення вимоги [PERSON] є відсутність у відповідача документів, які свідчать про те, що квартира вільна. В судовому засіданні [PERSON] , його представник підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити та покласти судові витрати на позивача. Представник відповідача заперечував щодо задоволення заявлених вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв та клопотань від нього, пояснень по суті позову від нього в адресу суду не надходило. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази та надавши їм належну оцінку, суд вважає. Що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується сторонами, що за клопотанням начальника Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, 25.03.1996 р., виконавчим комітетом Шевченківської районної ради народних депутатів м. Київ надано для заселення та тимчасового проживання [PERSON] квартиру [ADDRESS] до прийняття відповідного рішення по житловому питанню. Також не заперечується сторонами та обставина, що будинок [ADDRESS] перебуває у сфері управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1112 від 10.12.2010 р. «Про питання організації управління районами в місті Києві». Як свідчать матеріали справи, в кв. [ADDRESS] зареєстрований з 02.04.1992 р. [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 50/195 від 30.09.2020 р. [PERSON] на квартирному обліку при адміністрації району не перебуває. За наявною інформацією з 2010 р. по 2019 р. адміністрацією району ордер [PERSON] , '1945 року народження на квартиру [ADDRESS] не видавався (довідка Шевченківської районної в місті державної адміністрації № 109/02/28-11801 від 28.12.2019 р.). Так, як вбачається з довідок Шевченківського РУ ГУМВД України в м. Києві від 26.02.1997 року [PERSON] , [INFO] х серпня 1994року оголошений у розшук. За інформацією, викладеною у довідці Шевченківського РУ ГУМВД України в м. Києві від 14.01.1999 року, [PERSON] , [INFO] , рахується як без вісті відсутнім. Як повідомила Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрації - лист № 109/05/50/11036 від 05.12.2019 р., за інформацією Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, станом на 03.12.2019 р. приватизація квартири [ADDRESS] не проводилась. Разом з тим, і дана обставина не заперечувалась представником відповідача, заяви [PERSON] щодо надання ордеру на квартиру [ADDRESS] залишались без задоволення у зв`язку із відсутністю документів, які б свідчили, що помешкання є вільним. Так, як свідчать матеріали справи, [PERSON] з квітня 1996 року і по день розгляду справи відкрито та вільно користується квартирою [ADDRESS] , сплачує всі передбачені законодавством платежі за користування квартирою, здійснює ремонтні роботи, що підтверджується відповідними квитанціями, розрахункових документів, копії яких долучено до матеріалів справи. Зазначені вище обставини не заперечуються та не спростовуються представником відповідача. Позивач [PERSON] , що також не оспорюється сторонами, перебуває на квартирному обліку з 04.01.1990 року у загальній черзі за № 1379. Крім того, під час розгляду справи не було встановлено обставин, та не отримано відповідних доказів, які б свідчили про те, що Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація протягом усього часу користування [PERSON] квартирою, не визнавала за позивачем такого права. Опитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача пояснила, що знайома з [PERSON] з 1995 року. Проживає позивач в квартирі [ADDRESS] постійно із дружиною. Свідок [PERSON] зазначила, що знайома з позивачем з 2001 р. Він поживає в будинку [ADDRESS] постійно. За приписами ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до положень ч.ч. 4,5 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно із ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. В свою чергу відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Способом захисту цивільного права або інтересу є, зокрема, визнання права, як це визначено ст. 16 ЦК України. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так з огляду на обставини встановлені в судовому засіданні, беручи до уваги, що позивач проживає в квартирі [ADDRESS] протягом 24 років, сплачує необхідні платежі, а також відсутності підстав вважати, що відповідач заперечував право [PERSON] на проживання у квартирі, суд приходить до висновку про можливість задоволення заявлених вимог. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, проте бере до уваги прохання представника позивача покласти останні на [PERSON] . Виходячи з наведеного,

Outcome: approved