Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

Позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 28 грудня 2006 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 3202, відповідно до якого банком був наданий відповідачу кредит в сумі 59000 доларів США. У зв`язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, 31 травня 2011 року Хотинським районним судом було ухвалено заочне рішення, часткове змінене рішенням апеляційного суду Чернівецької області, відповідно до якого з [PERSON] на користь ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було стягнуто кредитну заборгованість в сумі 9371115 гривень 79 копійок. 17 грудня 2012 року ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціатива» уклали договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги за вказаним судовим рішенням. Пунктом 6.5 кредитного договору було передбачено, що у випадку порушення Позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 24 % річних в доларах США від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки, відповідач у добровільному порядку не повертає кредитну заборгованість, відповідно до змінених позовних вимог, просив стягнути з нього в примусовому порядку суму заборгованості в розмірі 1498930 гривень 84 копійок, яка складається з суми заборгованості по процентах в розмірі 24 % річних згідно п. 6.5 кредитного договору та ст. 625 ЦК України, яка нарахована на суму тіла кредиту за період з 27 січня 2011 року по 11 березня 2019 року в розмірі 1264421 гривень 99 копійок та суми заборгованості по інфляційних витратах по згідно ст. 625 ЦК України, яка нарахована на суму тіла кредиту за період з 01 березня 2016 року по 28 лютого 2019 року в розмірі 236508 гривень 84 копійок, а також судові витрати. Відповідач подав до суду відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що: між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціатива» фактично не відбулось відступлення прав вимоги, оскільки до позовної заяви подано підроблений договір про відступлення прав вимоги; до відповідача було подано вимогу в порядку ст. 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту, а тому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та неустойку припинилося з моменту подачі такої вимоги; сплинули строки давності заявлених позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги, зазначивши, що в позовній заяві про зменшення розміру позовних вимог ним допущена описка при написанні суми заборгованості по процентах в розмірі 24 % річних згідно п. 6.5 кредитного договору та ст. 625 ЦК України, яка нарахована на суму тіла кредиту за період з 27 січня 2011 року по 11 березня 2019 року в розмірі 1264421 гривень 99 копійок, в той час коли загальну суму, яку просить стягнути банк зазначено вірно 1498930 гривень 84 копійок. Представник відповідача просив відмовити у позові з підстав викладених у відзиві. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 грудня 2006 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 3202, відповідно до якого банком був наданий відповідачу кредит в сумі 59000 доларів США із кінцевим терміном повернення не пізніше 27 грудня 2026 року, процентна ставка 13 % річних в доларах США. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України). 31 травня 2011 року Хотинським районним судом Чернівецької області було ухвалено заочне рішення відповідно до якого з [PERSON] та фінансового поручителя [PERSON] на користь ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було солідарно стягнуто кредитну заборгованість в сумі 9371115 гривень 79 копійок. Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 15 лютого 2017 року було скасовано рішення Хотинського районну суду Чернівецької області в частині солідарного стягнення кредитного боргу з поручителя [PERSON] , в іншій частині рішення районного суду залишено без змін. Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено, заочне рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 31 травня 2011 року в нескасованій частині та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 15 лютого 2017 року залишено в силі. 17 грудня 2012 року ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціатива» уклали договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги за вказаним судовим рішенням. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 грудня 2015 року було замінено сторону виконавчого провадження за виконавчим листом, виданого у вказаній цивільній справі, а саме стягувача ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на ТОВ «Кредитні ініціатива». Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 19 вересня 2018 року ухвалу Хотинського районного суду від 07 травня 2018 року частково змінено та замінено стягувача акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у виконавчому листі, який виданий Хотинським районним судом Чернівецької області 11 грудня 2017 року щодо примусового виконання рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 31 травня 2011 року про стягнення з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» боргу за кредитним договором в сумі 937115 гривень 79 копійок, витрат зі сплати судового збору в сумі 1700 гривень та витрат на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 гривень, яке ухвалено у справі №2-230/11. Постановою Верховного Суду від 30 січня 2019 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено, ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 07 травня 2018 року в незміненій частині та постанову апеляційного суду Чернівецької області від 19 вересня 2018 року залишено в силі. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно п.п. 3.2., 3.3. кредитного договору, нарахування банком процентів за користування кредитом починається з дати перерахування коштів Позичальнику з позичкового рахунку на поточний по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. Проценти за користування кредитом нараховуються Банком щомісячно 20 числа за період з першого по останній календарний день поточного місяця, а також в день остаточного повернення кредиту, визначеного в п. 2.4 Договору та сплачуються Позичальником з дати їх нарахування до 1 числа наступного місяця. Згідно п. 5.2.8 кредитного договору у випадку прострочення позичальником виконання зобов`язання по поверненню банку суми боргу за цим договором він зобов`язаний відповідно до ст. 625 ЦК України сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу. Розділом 6 кредитного договору передбачена відповідальність сторін. Так, пунктом 6.5 визначено, що у випадку порушення Позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 24 % річних в доларах США від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно змісту п. 6.8 договору строк позовної давності щодо вирішення протиріч між сторонами при виконанні умов цього договору встановлюється тривалістю у 10 років. У відповідності до пункту 7.1 кредитного договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до повного повернення Позичальником кредиту, сплати в повному обсязі процентів за користування ним… та до повного виконання Позичальником будь-яких інших грошових зобов`язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього договору. З наведеного вбачається, що умовами кредитного договору передбачено сплата відсотків окремо за правомірне користування кредитними коштами, та окремо за неправомірне понад встановлені договором строки користування кредитними коштами в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також інфляційні витрати. Зважаючи на те, що банк звернувся до позичальника із вимогою про дострокове погашення заборгованості та рішенням суду від 31 травня 2011 року стягнуто заборгованість кредитним договором достроково, то наслідком цього є припинення права нараховувати відсотки за правомірне користування кредитом. В той же час, за позивачем залишається право нараховувати відсотки за неправомірне користування кредитом, що передбачено умовами кредитного договору, адже після отримання вимоги про дострокове погашення заборгованості та винесення рішення суду про стягнення такої заборгованості достроково, вся заборгованість за кредитним договором стає простроченою. В постанові від 28 березня 2018 року за результатами розгляду справи № 444/9519/12 (на яку посилається відповідач), Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В той же час, у п. 6. 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року, справа № 910/1238/17 роз`яснено, що плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За наслідками розгляду справи № 5017/1987/2012 в ухвалі від 24 січня 2019 року Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до чальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. З огляду на викладене, суд вважає, що позивач не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування відповідачем кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі п. 6.5 кредитного договору № 3202 від 28 грудня 2006 року у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України. А тому, доводи відповідача про те, що банк начебто не вправі нараховувати проценти за користування кредитними коштами після направлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості, є безпідставними, оскільки в даному випадку кредитор вправі нараховувати проценти за неправомірне використання кредитних коштів на підставі п. 6.5 кредитного договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України. З наявного у справі розрахунку вбачається, що сума заборгованості по процентах в розмірі 24 % річних згідно п. 6.5 кредитного договору та ст. 625 ЦК України, яка нарахована на суму тіла кредиту за період з 27 січня 2011 року по 11 березня 2019 року становить 1264421 гривень 99 копійок, а сума заборгованості по інфляційних витратах по згідно ст. 625 ЦК України, яка нарахована на суму тіла кредиту за період з 01 березня 2016 року по 28 лютого 2019 року становить 236508 гривень 84 копійок. Приймаючи до уваги, що відповідач в добровільному порядку не повернув вказаний борг позивачу, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, у зв`язку із чим наявний борг перед позивачем слід стягнути з відповідача в примусовому порядку. Оскільки, постановою апеляційного суду Чернівецької області від 19 вересня 2018 року замінено стягувача акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у виконавчому листі, який виданий Хотинським районним судом Чернівецької області 11 грудня 2017 року щодо примусового виконання рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 31 травня 2011 року, то позивач має право вимоги до відповідача, у зв`язку із чим доводи відповідача про те, що між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціатива» фактично не відбулось відступлення прав вимоги є безпідставними. Також, суд вважає безпідставними посилання відповідача на пропуск позивачем строку давності, оскільки у кредитному договорі № 3202 від 28 грудня 2006 року сторони домовилися про збільшення позовної давності щодо вирішення протиріч при виконанні умов цього договору до 10 років, в межах якого, починаючи з часу направлення вимоги про дострокове повернення боргу (27 жовтня 2009 року), позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. На підставі ст.ст. 11, 15, 259, 509, 525, 526, 610, 611, 625 ЦК України, суд

Outcome: approved