Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач, ТОВ «Столичний комфорт» 12 грудня 2017 року звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, в якій просить стягнути з відповідача суму боргу за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 20 684,75 грн., збитків від інфляції в сумі 7 121,02 грн., 3% річних в сумі 1177,66 грн. та судові витрати. Вимоги мотивує тим, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та являється споживачем житлово-комунальних послуг, наданих підприємством позивача. Будинок [ADDRESS] знаходиться на балансі та обслуговуванні ТОВ «Столичний комфорт», що підтверджується актом прийому -передачі на баланс експлуатуючої організації витрат по будівництву житлового будинку у м. Києві від 26.10.2011 року. Відповідач по справі користувався житлово-комунальними послугами, наданими позивачем, однак кошти за користування ними сплачував не в повному обсязі, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Так, у зв'язку з порушенням відповідачем своїх обов'язків щодо своєчасної оплати вартості спожитих житлово-комунальних послуг за період часу з 01 січня 2014 р. по 30 листопада 2017 р., які ТОВ «Столичний комфорт» надало відповідачу, обумовило виникнення заборгованості в загальному розмірі 28 983,43 грн., яка складається з: сума боргу за спожиті житлово-комунальні послуги - 20 684,75 грн., збитки від інфляції - 7 121,02 грн., 3% річних - 1 177,66 грн. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. Відповідно до п. 11 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 22 січня 2018 року, прийнято справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, до провадження Солом'янського районного суду м. Києва, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження /а.с.а.с. 33-34/. Відповідач подав до суду заяву про заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки він не згоден з позовними вимогами в повному обсязі та вважає, що з метою встановлення усіх юридично важливих фактів, вивчення і дослідження всіх доказів, доводів і важливих обставин у справі, які мають ознаки цивільно-правового спору, дану справу необхідно розглядати за участю сторін в порядку цивільного провадження /а.с.а.с. 39-43/. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1)малозначні справи; 2)що виникають з трудових відносин. Для цілей цього Кодексу малознаними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому згідно ч.ч. 3, 4 ст. 274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес. В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування; в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об'єднані з вищезазначеними вимогами. Враховуючи викладене, зважаючи на вимоги ст.ст. 19, 274 ЦПК України, враховуючи суму позову, правовідносини, що виникли між сторонами, суд вважає, що клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін задоволенню не підлягає. Крім того, відповідачем подано заяви про перевищення строку спеціальної та загальної позовної давності /а.с.а.с. 60, 61/. Разом з тим, дані заяви подано з порушенням вимог ч.ч. 4, 5 ст. 178 ЦПК України, оскільки не вбачається, що їх копії надсилалися позивачу. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, однак відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається із матеріалів справи, житловий будинок [ADDRESS] знаходиться на балансі та експлуатується ТОВ «Столичний комфорт», що підтверджується Актом прийому -передачі на баланс експлуатуючої організації витрат по будівництву житлового будинку у м. Києві від 26.10.2011 року /а.с. 12/. Відповідач, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 23.09.2013 року /а.с.а.с. 10, 11/. З наведеного слідує, що ТОВ «Столичний комфорт» є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] та обслуговуючою організацією, яка забезпечує мешканців будинку (споживачів) житлово-комунальними послугами, а власник квартири № 25 є споживачем житлово-комунальних послуг по квартирі [ADDRESS]. Факт надання ТОВ «Столичний комфорт» відповідачеві послуг з постачання питної води та водовідведення, підтверджується договором від 13.09.2007 р. №07681/5-08 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, на умовах якого товариство отримує послугу водопостачання від ПАТ «АК «Київводоканал» та надає послуги відповідачеві /а.с.а.с. 13-15/. Факт надання ТОВ «Столичний комфорт» відповідачеві послуг з постачання гарячої води та послуги з опалення, підтверджується договором від 05.03.2014 р. №4540599 про постачання теплової енергії у гарячій воді, на умовах якого товариство отримує теплову енергію від ПАТ «Київенерго» та надає відповідачеві послугу з гарячого водопостачання та послугу з опалення /а.с.а.с. 16-17/. Факт надання ТОВ «Столичний комфорт» відповідачеві послуги з утримання будинку та прибудинкової території, підтверджується: договором від 01.04.2008 р. №1297 на вивезення твердих побутових відходів /а.с. 18/; договором від 01.07.2015 року №206 на технічне обслуговування ліфтів /а.с.а.с. 19-20/; договором від 15.11.2007 року №41100 на постачання електричної енергії /а.с. 21/. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, з метою врегулювання цивільно-правових відносин, між ТОВ «Столичний комфорт» та відповідачем були укладені наступні договори: договір №8-25 від 12.11.2013 року про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення /а.с.а.с. 22-24/.; договір №8-25 від 12.11.2013 року про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території» /а.с.а.с. 25-27/. Згідно із розрахунком заборгованості, доданим позивачем до позовної заяви, загальний розмір заборгованості відповідача за житлово-комунальні послуги станом на 30.11.2017 року за період часу з 01 січня 2014 р. по 30 листопада 2017 р., становить 28 983,43 грн., яка складається з: сума боргу за спожиті житлово-комунальні послуги - 20 684,75 грн., збитки від інфляції - 7 121,02 грн., 3% річних - 1 177,66 грн. /а.с.а.с. 8-9/. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до положень ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Статтею 66 Житлового кодексу України визначено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Норма загальної площі встановлюється у розмірі 21 квадратного метра на одну особу. Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (ст. 68 ЖК України). Відповідно до п. п. 4, 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року № 572, власник житла та наймач квартири зобов'язаний за рахунок власних коштів оплачувати всі витрати, пов'язані з утриманням житлового будинку і закріпленої прибудинкової території. Власники та наймачі квартир зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, законодавством покладено обов'язок своєчасно вносити квартирну плату саме на наймачів (власників). Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. З матеріалів справи вбачається, що станом на 30.11.2017 року заборгованість відповідача за спожиті житлово-комунальні послуги перед позивачем складає 20 684,75 грн. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення суми 3 % річних - 1 177,66 грн. та інфляційної складової боргу у розмірі 7 121,02 грн. за період прострочення сплати грошових коштів за житлово-комунальні послуги є обґрунтованими і в цій частині позов також підлягає задоволенню в повному обсязі в межах заявлених позовних вимог. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1600,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved