Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати за ним право власності на 2/3 частин квартири [ADDRESS], а саме: на 1/3 частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті його бабки [PERSON], яка померла 9 червня 2014 року, та на 1/3 частину вказаної квартири, яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 грудня 1996 року, виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради згідно з розпорядженням 3/2563-96. Позов обґрунтований тим, що йому, його матері [PERSON] та бабці [PERSON] на праві спільної власності належить квартира [ADDRESS]. 9 червня 2014 року [PERSON] померла. На час її смерті у квартирі були зареєстровані він та його матір [PERSON], яка фактично разом із спадкодавцем не проживала. В установлений законом строк [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звернулася. В той час як його представник звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті бабки, але у вчиненні даної нотаріальної дії нотаріусом було відмовлено у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру та свідоцтва про смерть спадкодавця. Через перебування в слідчому ізоляторі та відсутність згоди всіх співвласників позбавлений можливості отримати дублікат правовстановлюючого документу на квартиру. Посилаючись на те, що він як спадкоємець пятої черги прийняв спадщину після смерті бабки, а відповідач спадщину не прийняла, позивач звернувся з вищевказаними позовними вимогами. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, заперечень проти позову не надала, тому справу вирішено на підставі наявних в ній даних та доказів у відсутності відповідача в заочному порядку. Представник третьої особи Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне: Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 грудня 1996 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради згідно з розпорядженням 3/2563-96, позивачу [PERSON], його матері [PERSON] та бабці [PERSON] на праві власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS]. 9 червня 2014 року [PERSON] померла. На час її смерті разом із нею за вищевказаною адресою були зареєстровані дочка [PERSON] та онук [PERSON] 16 травня 2015 року представником позивача [PERSON], який як встановлено в судовому засіданні з 2011 року утримується під вартою, до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори була подана заява про прийняття спадщини після смерті його бабки [PERSON], у зв'язку з чим заведено спадкову справу. Заявляючи вимоги про визнання за позивачем права власності на частину квартири, представник позивача посилається на те, що спадкоємець першої черги після смерті [PERSON] дочка [PERSON] спадщину не прийняла, так як фактично не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а позивач як спадкоємець п'ятої черги в установленому порядку прийняв спадщину, але не може оформити свої спадкові права через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. При цьому статтею 1261 ЦК України визначено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частин 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 статі 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом положень пунктів 3.21-3.22 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, належним доказом постійного проживання із спадкодавцем є відмітка у паспорті спадкоємця про реєстрацію його місця проживання, а у разі відсутності такої доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Як вбачається з матеріалів справи на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] відповідач була зареєстрована в [INFO], а тому відсутні підстави вважати, що позивач не проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суд не може взяти до уваги показання допитаних у судовому засіданні як свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що [PERSON] не проживала постійно з матір'ю [PERSON] у квартирі [ADDRESS], а лише навідувалася коли мати отримувала пенсію, оскільки такі докази суперечать визначеним нормативно-правовими актами доказам, якими підтверджується факт проживання зі спадкодавцем. Також суд вважає безпідставним посилання на невиконання відповідачем вимог статті 1269 ЦК України як на підставу позовних вимог, оскільки відповідач є такою, що прийняла спадщину відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України і звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини для неї не є обов'язковим. Суд звертає увагу, що відповідач від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] не відмовлялася, така відмова в матеріалах спадкової справи відсутня. Крім того, за змістом ст. ст. 1296-1298 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Таким чином визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Разом із тим позивачем та його представником не надано суду доказів на підтвердження того, що ним вчинялися відповідні дії щодо отримання оригіналу (дублікату) правовстановлюючого документу про право власності на спірну квартиру. В матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], відомості про запит нотаріуса про витребування правовстановлюючих документів на спадкове майно відсутні. Крім того, суду не надано обґрунтованої постанови нотаріуса про відмову у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті його бабки. З матеріалів спадкової справи вбачається, що постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом не виносилася. Як зазначено в судовому засіданні представником позивача, відмова нотаріуса у вчиненні даної нотаріальної дії була усною. Жодні дані щодо оскарження позивачем дій нотаріуса відсутні. З урахуванням наведеного звернення позивача до суду з вимогами про визнання за ним права власності на спадкове майно є передчасним. Щодо позовних вимог участині визнання за позивачем права власності на 1/3 частину квартири, що належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 грудня 1996 року, то вони також не підлягають задоволенню, оскільки відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме не є підставою для визнання за особою права власності на майно, власником якого вона вже є. Отже позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed