Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Представник [PERSON], який діє в інтересах позивачів звернувся до суду з позовом до [PERSON], просив суд припинити право [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] та присудити їй грошову компенсацію у розмірі 146030 грн 67 коп.; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить по 1/3 частині квартири [ADDRESS]. Таким чином, сторони є співвласниками вказаної квартири, яка є трикімнатною, загальною площею 57,80 кв.м. та житловою площею 39,80 кв.м. З 6 серпня 2014 року по 29 серпня 2014 року [PERSON] тимчасово проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS]. До 6 серпня 2014 року та після 29 серпня 2014 року відповідач не проживала і не знаходилась у вказаній квартирі, а за власним бажанням зібрала свої речі та виїхала з квартири. За ці три тижні проживання у квартирі [ADDRESS] відповідач вчинила щодо [PERSON], матері позивача [PERSON] та бабусі позивача [PERSON], яка також проживає та зареєстрована у спірній квартирі, ряд навмисних насильницький дій, а саме: погрожувала вбивством та застосуванням насилля, що спричинить тяжкі тілесні ушкодження; неодноразово погрожувала помістити [PERSON] в психіатричний заклад; перешкоджала у користуванні належним [PERSON] майном. Також відзначено, що [PERSON] є особою похилого віку, а відповідач всіляко намагалася вижити її із квартири [ADDRESS], у [PERSON] були реальні підстави побоюватися здійснення з боку відповідача погрози вбивством. Таким чином вважає, що спільне володіння та користування майном для позивачів та відповідача є неможливим, оскільки відповідач поводить себе негідно, здійснює психологічний тиск та вчиняє фізичне насильство по відношенню до інших членів сім'ї, які проживають у спірній квартирі. З моменту отримання в дар та набуття права власності на 1/3 частину спірної квартири 25 липня 2005 року по теперішній час відповідач ніколи не виконувала своїх обов'язків по утриманню квартири, зокрема, не несла витрат на сплату комунальних послуг та на утримання та збереження будинку в належному стані. Вагому роль відіграє той факт, що відповідач зареєстрована у визначеному законом порядку та проживає за адресою [ADDRESS]. Також дочці відповідача [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (Кооператив «Джерело»). Таким чином вважає, що припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім'ї. Відзначено, що позивач [PERSON] пропонував відповідачу сплатити грошову компенсацію за належну їй 1/3 частину спірної квартири та таким чином врегулювати спір в позасудовому порядку. Проте відповідач відмовилася отримати від нього грошову компенсацію за належну їй 1/3 частину спірної квартири. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна, виконаного суб'єктом оціночної діяльності - ПП «ЛІДЕС КОНСАЛТ», дата оцінки 17 листопада 2014 року, оціночна вартість 1/3 частки квартири становить 146030 грн 67 коп. Таким чином вважають, що враховуючи те, що частка відповідача у спірній квартирі порівняно із часткою позивачів є незначною, спірна квартира є неподільною річчю, такою, яку неможливо поділити в натурі без втрати її цільового призначення, спільне володіння та користування майном для позивачів та відповідача є неможливим. Відповідач має інше житло, а отже припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім'ї, а також той факт, що з моменту набуття права власності на 1/3 частину спірної квартири відповідач жодних витрат на утримання квартири у придатному до використання стані не несла, а також те, що відповідач відмовилась отримати компенсацію за свою частку у спільному майні, позивачі просять суд в порядку ст.365 ЦК України припинити право відповідача на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності, а саме на 1/3 частину квартири [ADDRESS] та присудити відповідачу грошову компенсацію за 1/3 частину квартири [ADDRESS] у розмірі 146030 грн 67 коп. На підставі зазначеного також вважають, що за ними має бути визнана на праві власності у рівних частинах, а саме по 1/6 частині квартири [ADDRESS]. Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, послалися на вищевикладені обставини. Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позову в повному обсязі. Представником відповідача до суду надані письмові заперечення на позов, де просив у задоволенні позову відмовити повністю, при цьому зазначив, що позивачі посилаються на те, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння та користування квартирою є неможливим, річ є неподільною, а припинення права відповідача на частку у спільній квартирі не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Однак, висновки позивачів є передчасними, оскільки технічна можливість реального поділу квартири на частини у відповідності до вимог будівельних норм без втрати квартирою свого цільового призначення встановлюється судом будівельно-технічною експертизою, висновок якої в матеріалах справи відсутній. З серпня 2014 року [PERSON] замінив замки в квартирі [ADDRESS] і таким чином перешкоджає відповідачу користуватися своєю частиною квартири, та проживати в ній. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23.12.2015 позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю та вселення було задоволено повністю, яким зобов'язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні її часткою в квартирі [ADDRESS], та вселити. Станом на 28.12.2015 відповідач доступу до своєї частини в квартирі не має, а її кімнатою як і раніше користуються інші особи, які права користуватися власністю відповідача не мають. Також відзначено, що іншої нерухомості, крім 1/3 частки в квартирі [ADDRESS], у відповідача немає. Представником відповідача зазначено, що позивачі необґрунтовано, і без ґрунтування на належних на те доказах стверджують, що відповідач, буцім-то вчиняла ряд насильницьких дій, та погрожувала [PERSON] тяжкими тілесними ушкодженнями, погрозами вбивством, що не відповідає дійсності, оскільки відповідач, будучи вагітною і перебуваючи тоді на останніх місяцях вагітності, не могла вчиняти фізичне насильство, та піддавати себе та ще ненароджену дитину такому стресу та небезпеці. Крім того, представником ставиться під сумнів оцінка вартості 3-кімнатної квартири, проведеної ПП «Лідер Консалт», у зв'язку з чим посилається на п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року №7 та п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 №20, де роз'яснено, що: «при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди судам по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бунт проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза». Зазначено, що позивачі, порушуючи право власності відповідача, мають намір позбавити її останнього місця для проживання з своїми дітьми, наймолодшому з яких тільки минув один рік. Таким чином, припинення права власності, завдасть істотної шкоди інтересам відповідача і членам його сім'ї. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про право власності на житло, видане 22.06.2005 Відділом приватизації державного житла Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях (а.с.7). Судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого 25.07.2005 приватним нотаріусом КМНО Швець Л.С. та зареєстровано в реєстрі за №12, [PERSON] отримала в дар від [PERSON] 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Також, на підставі договору дарування, посвідченого 18.11.2014 приватним нотаріусом КМНО Кравченко О.П. та зареєстровано в реєстрі за №2004, [PERSON] отримала в дар від [PERSON] 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-9). Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.11.2014 (а.с.10). Відповідно до Звіту проведення незалежної експертної грошової оцінки нерухомого майна, виконаного 17 листопада 2014 року ПП «Лідес Консалт», оціночна вартість 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 146030 грн 67 коп., без ПДВ (а.с.12). У приватизованій квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою ВСП «Грушківський» КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» №1468 від 24.11.2008. Власником особового рахунку значиться [PERSON] (а.с.13). Матеріали справи містять витяг з кримінального провадження №12014100090011038 (а.с.14), де заявником значиться [PERSON], з якого вбачається, що 03.12.2014 до Солом'янського РУ надійшла заява [PERSON] про те, що на протязі серпня 2014 року невстановлена особа знаходячись в квартирі [ADDRESS] висувала погрози вбивством останній (ЖЕО - 53295). Вказаний витяг був наданий позивачами у підтвердження обставини, викладеної в позові щодо висування відповідачем погрози вбивством [PERSON] та вчинення інших насильницьких дій. Однак в контексті ст.60 ЦПК України, суд не приймає вказаний витяг з кримінального провадження як належний та допустимий доказ, так як особу вказаного кримінального провадження не встановлено та вказаний витяг не є процесуальним документом, де встановлено протиправні дії саме відповідача по справі. Також в матеріалах справи наявні письмові пояснення [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.15-17), що були додані позивачами у підтвердження факту не проживання відповідача [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS], та які засвідчили факт проживання [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою. Однак суд під час ухвалення рішення також не приймає надані письмові пояснення вказаних осіб, так як вони є необ'єктивними та були надані з порушенням вимог ст.ст.384-385 КК України. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст.ст.355, 356 ЦК України власність двох чи більше із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Outcome: dismissed