Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № 003-25018-060307 від 06.03.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1 250 грн. на придбання певного майна/послуг, на умовах визначених договором. Відповідно до п. 2.3. Договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитору відсотки в розмірі 12 % на рік; відповідно до п. 2.5 Договору за ведення кредитної справи позичальник сплачує кредитору плату в розмірі 2,75 % на місяць. Моментом погашення кредиту вважається день зарахування коштів на розрахунковий рахунок Кредитора в повному обсязі: суми кредиту, нарахованих процентів за його користування, всіх інших виплат, передбачених договором. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договорам належним чином не виконав. Станом на 20.03.2014 року відповідач не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Станом на 20.03.2014 року відповідач має заборгованість в розмірі 1 664,95 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 1 175,98 грн., заборгованості по відсотках за користуванням кредиту в розмірі 65,47 грн., заборгованість по комісії в розмірі 423,50 грн. Просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору № 003-25018-060307 від 06.03.2007 року на загальну суму 1 664,95 грн. та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 243,60 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити посилаючись на обставини зазначенні в позові. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідно до розрахунку заборгованості, останній платіж він здійснив у червні 2007 року. Згідно умов договору, оплата відсотків за користування кредитом провадиться щомісячно. Тому, вважає, що право вимоги у позивача виникло у липні 2007 року, і з цього часу починається перебіг трьохрічного строку позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом у 2014 році, тобто з пропуском строку позовної давності. Просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Також просив стягнути з позивача на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 1 500 грн. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наведених нижче підстав. Судом встановлено, що 06.03.2007 року між ПАТ «Дельта банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 250 грн., зі сплатою відсотків в розмірі 12 % на рік та плати за ведення кредитної справи в розмірі 2,75 % на місяць, що підтверджується копією даного договору, копією анкети позичальника, копією меморіального ордера (ст. 6-9). Згідно розрахунку заборгованості станом на 20.03.2014 року відповідач має заборгованість в розмірі 1 664,95 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 1 175,98 грн., заборгованості по відсотках за користуванням кредиту в розмірі 65,47 грн., заборгованість по комісії в розмірі 423,50 грн., що підтверджується розрахунком (а. с. 4-5). Відповідно до п. 10.1 Кредитного договору строк дії договору встановлюється з дня його підписання Сторонами і діє до повного виконання Позичальником зобов'язань за цим договором. Згідно п.п. 2.8, 3.1. Кредитного договору відповідач зобов'язався починаючи з наступного місяця після надання кредиту, щомісячно не пізніше 6-го числа кожного місяця сплачувати кредитору рівними частинами суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів та плати за ведення кредитної справи. Пунктом 6.1 Кредитного договору обумовлено право Банку вимагати від позичальника оплати боргового зобов'язання в примусовому порядку згідно чинного законодавства, у разі несвоєчасної оплати Позичальником Платежів, в строки передбачені цим договором. Відповідач допустив неналежне виконання взятих на себе зобов'язань згідно умов кредитного договору, а саме як вбачається з розрахунку заборгованості, останній платіж на погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом здійснено відповідачем у червні 2007 року. Відповідно до умов договору погашення кредиту, відсотків та інших платежів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Тобто, відповідно до п. 6.1. Кредитного договору починаючи з липня 2007 року у Банку виникло право звернутись до суду з позовом до відповідача з метою захисту порушеного права. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 року № 6-116цс13 та від 19.03.2014 року № 6-14цс14, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 267 ч. 4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. З врахуванням передбаченого законом трирічного строку позовної давності, позовна давність за даною вимогою сплила у липні 2010 року. Банк звернувся до суду з позовом 13.05.2014 року. Приймаючи до уваги, що відповідач заявив клопотання про застосування стоку позовної давності, тому відповідно до вимог ст. 267 ч.4 ЦК України в задоволенні позову слід відмовити. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до ст. 8 ЗУ від 16.01.2014 р. N 719-VІІ розмір мінімальної заробітної плати на 2014 рік становить з 1 січня -1218 грн. Відповідно: 1 год. роботи адвоката оплачується у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати, тобто, з 01.01.2014: 1 год. = 1218.0 грн. х 40% : 100 = 487.2 грн. Згідно наданого відповідачем розрахунку, адвокат [PERSON] при наданні правової допомоги [PERSON] затратив 3 год. Враховуючи вищевказаний розрахунок, та у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з позивача слід стягнути на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 1 461,60 грн. (487,20 грн. х 3 год. = 1 461,60 грн.). Решта суми витрат на правовому допомогу не підлягає задоволенню, оскільки вона перевищує суму, визначену ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». На підставі викладеного,

Outcome: approved