Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Позиція сторін у справі У серпні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Міністерства охорони здоров`я України, в якому просив: визнати наказ МОЗ України від 13 квітня 2017 року недійсним; визнати його звільнення незаконним; поновити його на посаді помічника патронатної служби Міністра (самостійний сектор) МОЗ України; стягнути з МОЗ України на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивача звільнили з посади без попередження, шляхом пред`явлення на робочому місці наказу трьома працівниками Департаменту управління персоналом. Позивач просив надати йому прочитати подання в.о. Міністра охорони здоров`я [PERSON] на що йому було відмовлено. На переконання позивача, таке подання взагалі відсутнє, а з роботи його звільнено тому, що 10 квітня 2018 року він подав до суду позов про скасування наказу про оголошення догани та компенсацію моральної шкоди. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначив, що [PERSON] звільнена з посади першого заступника Міністра охорони здоров`я за власним бажанням, а тому відсутні будь-які законні підстави для поновлення позивача на роботі. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. На підставі подання в.о. Міністра охорони здоров`я України [PERSON] наказом МОЗ України від 14 квітня 2017 року № 108-к [PERSON] призначено з 18 квітня 2017 року на посаду помічника Патронатної служби Міністра (самостійний сектор) /а.с.20/. 12 квітня 2018 року в.о. Міністра охорони здоров`я України [PERSON] внесла Державному секретарю МОЗ України Янчуку А. О. подання про звільнення [PERSON] помічника Патронатної служби Міністра (самостійний сектор) 13 квітня 2018 року /а.с.21/. На підставі вказаного подання Наказом Державного секретаря МОЗ України Янчука А. О. від 13 квітня 2018 року № 80-к звільнено [PERSON] 13 квітня 2018 року з посади помічника Патронатної служби Міністра згідно з пунктом 3 статті 92 Закону України «Про державну службу» /а.с.22/. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04 вересня 2019 року № 713-р звільнено [PERSON] з посади першого заступника Міністра охорони здоров`я України за власним бажанням /а.с.23/. Згідно з наказом МОЗ України від 05 вересня 2019 року № 352-к [PERSON] визнано такою, що звільнена з посади першого заступника Міністра охорони здоров`я України за власним бажанням з 05 вересня 2019 року /а.с.24/. Позиція суду та оцінка аргументів сторін У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. За змістом частин другої - четвертої статті 92 Закону України «Про державну службу» працівник патронатної служби призначається на посаду на строк повноважень особи або на час діяльності депутатської фракції (депутатської групи) у Верховній Раді України, працівником патронатної служби якої він призначений. Трудові відносини з працівником патронатної служби припиняються в день припинення повноважень особи або припинення діяльності депутатської фракції (депутатської групи) у Верховній Раді України, працівником патронатної служби якої він призначений. Акт про звільнення приймається керівником державної служби. Працівник патронатної служби може бути достроково звільнений з посади за ініціативою особи або голови депутатської фракції (депутатської групи) у Верховній Раді України, працівником патронатної служби якої він призначений, або керівника патронатної служби. На працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про працю, крім статей 39-1, 41-43-1, 49-2 та частини третьої статті 184 Кодексу законів про працю України. Зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у пункті 4 статті 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених статтями 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в статтях 40, 41 КЗпП України, або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення пунктів 4, 8 статті 36, частини третьої статті 40, частини третьої статті 41 КЗпП України та ураховуючи те, що між сторонами виник спір з приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених абзацом другим частини третьої статті 92 Закону України «Про державну службу», а не у зв`язку із звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, норми частини третьої статті 40 КЗпП України на спірні правовідносини не поширюються. Судом встановлено, що позивач призначений на посаду помічника Патронатної служби Міністра на підставі подання в.о. Міністра охорони здоров`я України [PERSON] та на підставі її ж подання звільнений із займаної посади, що відповідає вимогам статті 92 Закону України «Про державну службу». Крім того, суд враховує ту обставину, що на час розгляду справи [PERSON] звільнено з посади першого заступника Міністра охорони здоров`я України, а відтак [PERSON] як працівник патронатної служби призначений на посаду на строк повноважень [PERSON] не підлягає поновленню на посаді її помічника. Враховуючи наведене суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову.

Outcome: dismissed