Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з неї заборгованості, в сумі 12612,29 гривень, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № TERRX04820136 від 28.03.2007 року вона отримала кредит у розмірі 1620,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі:12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заві. Відповідно до умов Договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно ст..ст. 526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідачка за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 22.01.2014 року вона має заборгованість-13669,31 грн., яка складається з наступного: -72,58 грн.- заборгованість за кредитом; -3373,29 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; -427,68 грн.- заборгованість по комісіям за користування кредитом; -9795,76 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 2133,90 грн., яка була задоволена судовим рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 16 квітня 2008 року з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк», різниця становить 11535,51 грн., а також штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн.- штраф (фіксована частина); 576,78 грн.- штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 12612,29 грн. за кредитним договором №TERRX04820136 від 28.03.2007 року та 243,60 грн. судового збору. В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, приймаючи до уваги заяву позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 28.03.2007 року між ЗАТ КБ «Приват банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір, який складається з Заяви позичальника № TERRX04820136 та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), копія якого долучена до справи. Із змісту договору вбачається та підтверджено представником позивача у судовому засіданні, що відповідачу [PERSON] банком було надано споживчий кредит на строк до 28.03.2009 року включно. Відповідно до умов укладеного договору, ЗАТ КБ «Приват банк» (надалі - банк) надав відповідачеві (позичальнику) кредит на суму 1620 грн. 00 коп. на строк 24 місяці з 28.03.2007 р. по 28.03.2009 р. включно, з умовами сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 1.0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту щомісячної винагороди за надання фінасового інструменту у розмірі 19,44 грн та одноразової винагороди за надання фінасового інструменту у розмірі 270,00 грн. в обмін на зобов'язання Позичальника з поверненням кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строк. Згідно п.4.2 Умов, при порушенні Позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує Банку відсоток за користування кредитом в розмірі 8,5 % в місяць, розрахованих від суми залишку погашеної заборгованості за кредитом. Згідно з наданим позивачем розрахунком за договором станом на 22.01.2014 року вона має заборгованість-13669,31 грн., яка складається з наступного: -72,58 грн.- заборгованість за кредитом; -3373,29 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; -427,68 грн.- заборгованість по комісіям за користування кредитом; -9795,76 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; -500,00 грн.- штраф (фіксована частина); 576,78 грн.- штраф (процентна складова). Позивач вказує, що від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 2133,90 грн., яка була задоволена судовим рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 16 квітня 2008 року з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк», різниця становить 12612,19 грн. Дослідивши надані представником позивача «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Разстрочка») (Стандарт), які на твердження позивача є невід'ємною частиною до договору кредиту, судом встановлено, що вони не підписані відповідачкою, а тільки головою правління банку, без зазначення дати їх складання. Позивач не надав суду доказів, які б підтвердили факт того, що відповідачка була ознайомлена з зазначеними «Умовами і правилами надання банківських послуг», була з ними згідна та отримала копію цієї невід'ємної частини договору, що є грубим порушенням Закону України «Про захист прав споживачів». Як встановлено в судовому засіданні зазначені «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Разстрочка») (Стандарт) є суттєвим доповненням до самого договору кредиту та істотно змінюють обов'язки позичальника, у порівнянні з основним договором. Таким чином, відсутність підпису відповідачки під зазначеними Умовами є порушенням письмової форми укладення договору та свідчить про те, що викладені Умови не були прийняті відповідачкою. Також в «Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Разстрочка») (Стандарт) наданих позивачем до суду не зазначено дату та місце їх складення, що унеможливлює суд встановити, які саме за змістом були «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Разстрочка») (Стандарт) на час укладення кредитного договору № TERRX04820136 від 28.03.2007 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно положень ст. 259 ЦК України, позовна давність за письмовою домовленістю сторін договору може бути збільшена. Як вбачається з пункту 5.5. Договору (Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») Стандарт), сторони обумовили строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів тривалістю 5 років. На підставі ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Встановлено, що термін дії кредитного договору минув 28.03.2009 року. Поданим позивачем розрахунком заборгованості підтверджено, що відповідач [PERSON]станом на день закінчення строку дії договору не виконала зобов'язання перед банком про повернення заборгованості. Крім того, позивачем не заперечувався той факт, що з 28.03.2009 року банку було відомо про порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо повернення споживчого кредиту, неустойки та штрафів. Тому суд вважає, що позивач довідався чи міг довідатись про порушення відповідачем [PERSON] свого права після закінчення строку дії договору, тобто 28.03.2009 року та з цього дня у позивача виникло право на звернення до суду з вимогою до відповідача про повернення споживчого кредиту, неустойки та штрафів. Однак, позивач звернувся до суду з позовом лише 03.02.2014 року, тобто більше ніж, через 4 роки після настання у позивача права вимоги. Таким чином, станом на день звернення позивача до суду строк давності за вимогами про повернення споживчого кредиту минув. Відповідно до п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Перебіг позовної давності почався з 28.03 2009 року. Отже, строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення кредиту за кредитним договором № TERRX04820136 закінчився 28.03.2012 року. На підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не доведено, що протягом строку дії договору та після закінчення строку дії договору ПАТ КБ «Приватбанк» направлялись повідомлення відповідачу з вимогою про необхідність повернення суми кредиту. Також, не подано доказів, які свідчать про те, що позивач довідався про порушення своїх прав в більш пізній строк. У позові представник позивача не просить поновити строк позовної давності, та не обґрунтовує поважність пропуску такого строку. Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення неустойки та штрафів, та вважає такими, що не підлягають до задоволення з таких міркувань. В силу ч. 1 ст. 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно роз'яснень, що містяться у п.31 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України «Прозахист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки із спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»застосовується і до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити у зв'язку із спливом строку позовної давності. На підставі викладеного, ст. ст. 10, 60, 88, 212-215, 228-232 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 259, 266, 216, 526, 530, 536, 549, 625, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суд -

Outcome: dismissed