Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач у позовній заяві вказала, що [INFO] помер [PERSON]. За життя останній склав заповіт, згідно якого заповів усе належне йому майно позивачці. Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняла шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Спадкодавцеві належала ? частина житлового будинку, розташованого в [ADDRESS]. Будинок був побудований в 1980 році та в 1981 році переданий [PERSON] як переселенцю із зони затоплення Дністровської ГЕС, головою двору був [PERSON] Будинок знаходиться в спільній власності з [PERSON], який є сторонньою особою померлому та прав на спадкову частину будинку немає. Через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на частину житлового будинку нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та вказала, що частина житлового будинку була надана [PERSON] як переселенцю, згідно рішення Куражинської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області від 25 травня 1980 року, тому вважає, що позивач має право на успадкування частини житлового будинку після смерті [PERSON] Подала заяву про подальший розгляд справи без її участі. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав та вказав, що дійсно рішенням виконкому Куражинської сільської ради у 1980 році громадянам сіл Куражинської сільської ради , які підлягали до пільгової групи і в той час знаходились в зоні водоймища Дністровського гідровузла с. Калюс , зокрема, [PERSON], надано житло в двоквартирних будинках. Акти про передачу будинків у власність переселенцям виконкомом сільської ради відсутні. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] подав до суду заяву про слухання справи без його участі, проти позову не заперечив. Заслухавши сторони, перевіривши та оцінивши зібрані докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14 березня 2016 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дунаєвецького районного управління юстиції у Хмельницькій області. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], про що свідчить заповіт від 07 липня 2010 року , згідно якого останній заповів усе належне йому майно [PERSON]. Позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняла, про що свідчить повідомлення нотаріуса. Згідно постанови приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу Магери Н.Ф. від 28 листопада 2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на частину домоволодіння в [ADDRESS], після смерті [PERSON] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищезазначене майно. Згідно повідомлення Новоушицького госпрозрахункового проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро №55 від 30.11.2016 року станом на 01.01.2013 року реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна - домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON] бюро не проводило, свідоцтво про право власності не видавалось. Згідно виписки з погосподарської книги № 5 по селу Куражин за 2016-2020 роки особовий рахунок [NUMBER], головою двору якого був [PERSON], вказаний житловий будинок побудований в 1980 році та переданий [PERSON] у 1981 році як переселенцю із зони затоплення Дністровської ГЕС. За будинком закріплена земельна ділянка площею 0,31 га яка не приватизована. Рішенням виконкому Куражинської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області від 25 травня 1980 року «Про надання квартир пільговій групі із зони затоплення водоймища Дністровського комплексного гідровузла» надано квартири громадянам сіл Куражинської сільської ради, які підлягають до пільгової групи і в даний час знаходяться в зоні водоймища Дністровського гідровузла в двоквартирних домиках, зокрема, [PERSON]. Згідно висновку від 28 листопада 2016 року загальна вартість ? частини житлового будинку по [ADDRESS], що належала [PERSON], становить 46351 гривень. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно знаказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду (лист 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Згідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків і та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР , затвердженої заступником Міністра комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність 13.12.1995 року згідно наказу Держжитлкомунгоспу за №56, однак була чинної на час виникнення правовідносин, було передбачено обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу (п.4 Інструкції ). Зокрема до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР відносяться акти про передачу будинків у власність переселенцям при наявності рішень про це виконкомів районних Рад депутатів трудящих і довідок фінансових відділів про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю (п. 9). Таким чином, наявність належно оформленого акту приймання - передачі житлового будинку переселенцю [PERSON] та рішення про передачу виконкому відповідної ради є доказом на підтвердження належності померлому спадкодавцю нерухомого майна. Право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], згідно даних погосподарських книг зареєстровано за [PERSON] згідно рішення виконкому Куражинської сільської ради від 25 травня 1980 року. З пояснень представника відповідача у судовому засіданні встановлено, що акти про передачу будинків у власність переселенцям, в тому числі [PERSON], втрачені, що позбавило можливості спадкодавця зареєструвати своє право власності у БТІ, однак його наявність судом приймається у якості доказу на підтвердження власності померлого на частину житлового будинку і його права на розпорядження ним на випадок смерті, зокрема шляхом складання заповіту на користь позивача. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved