Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач уточнивши свої позовні вимоги просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований 05.04.2016 року; стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття доньки. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 05.04.2016 року, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач не піклується про створення сімейних стосунків, постійно виникають сварки під час яких відповідач 11.12.2016 року наніс їй тілесні ушкодження. Фактично їх шлюб припинив існування. Перебування в шлюбі та примирення, поновлення подружніх відносин є неможливим, подальше подружнє життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини. Враховуючи зазначені обставини, просить розірвати шлюб з відповідачем. Після припинення сімейних стосунків відповідач не надає своєчасної та належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки. Вона сама змушена утримувати дитину, Відповідач є пенсіонером, отримує регулярно пенсію по інвалідності, але сплачує аліменти на утримання доньки від попереднього шлюбу, а тому має можливість надавати допомогу на утримання доньки. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав повністю, а проти стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки заперечує, оскільки не працює, отримує пенсію в розмірі 1247 грн. та сплачує аліменти на утримання дитини від першого шлюбу в розмірі 400 грн. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 квітня 2016 року (а.с.6), від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до заяви [PERSON] до ЄРДР 11.12.2016 року внесено відомості про злочин, а саме що 11.12.2016 року близько 06.50 год. [PERSON] перебуваючи по місцю свого проживання на ґрунті особистих неприязних відносин під час сварки наніс дружині [PERSON] тілесні ушкодження. (а.с.8). Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину, щодо другого з подружжя або дитини. За таких обставин суд вважає, що позов подано у відповідності до вимог ст. 110 СК України. Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачем та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, які поновлювати наміру не мають та проживають окремо. Неповнолітня донька [PERSON], [INFO] знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з нею (а.с.7). За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. При розгляді даної справи суд виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу одна з основних його засад. А тому, враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сімя розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їхньої дитини, а відтак, існують підстави для розірвання шлюбу. Окрім того, існує обовязок батьків щодо утримання своїх дітей, який є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачає обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. А згідно ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідач є здоровою та працездатною особою, отримує державну соціальну допомогу, як інвалід 3- групи, що підтверджується довідкою № 1008 від 15.03.2017 року (а.с.18); окрім неповнолітньої доньки [PERSON], має на утриманні неповнолітню доньку та сплачує на її користь аліменти в твердій грошовій сумі - 400 грн. Таким чином, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїй доньці, у розмірі, що зазначений позивачем у позовній заяві, на момент розгляду справи судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене, а також обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, суд дійшов висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки від свого доходу. Як відповідач, так і позивач, у рівних частках повинні утримувати свою доньку до досягнення нею повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання доньки. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, підтверджується належними доказами, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень підлягає стягненню з відповідача в дохід держави за позовну вимогу про стягнення аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені позивачем при подачі позову та документально підтверджені (а.с.1) судові витрати.

Outcome: approved