Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до умов кредитного договору № 003-2900/756-0291 від 12.10.2007 р. [PERSON] отримав у ПАТ «Універсал Банк кредит в сумі 156 000,00 швейцарських франків строком до 10.10.2037 р. зі сплатою 9,95 % річних за користування кредитом. Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, видав Позичальнику кредитні кошти. В свою чергу, Позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно кредитного договору. Однак, в порушення умов Кредитного договору [PERSON] не виконує взяті на себе зобов'язання. Сума заборгованості за Кредитним договором станом на 17.09.2012 р. складає 158 428,75 швейцарських франків. Для забезпечення виконання зобов'язання Позичальником за Кредитним договором, 14 вересня 2007 року між Позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № 003-2900/756-0291-Р; [PERSON] було укладено Договір поруки № 003-2900/756-0291-Р/1; [PERSON] було укладено Договір поруки № 003-2900/756-0291-Р/2. Згідно п. 1.4. Договорів поруки передбачено, що Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. В своїх позовних вимогах просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за Кредитним договором № 003-2900/756-0291 від 12 жовтня 2007 року в сумі 158 428,75 швейцарських франках та судові витрати в розмірі 3 219,00 грн. Крім того, до початку судового розгляду, представником відповідача [PERSON] подано зустрічну позовну заяву про визнання кредитного договору недійсним. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.10.2014 року прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним та об'єднано позовні вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення заборгованості. Так, зокрема, [PERSON] просив визнати недійсним кредитний договір № 003-2900/756-0291 від 12.10.2007 р., посилаючись на те, що він не отримував грошових коштів про кредитному договору та не підписував кредитний договір, а тому не являється стороною правочину та не несе будь-яку відповідальність щодо виконання зобов'язань за кредитним договором та на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України просив визнати його недійсним. В судовому засіданні представник позивача по первісному позову публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримав з викладених в ньому підстав просив його задовольнити та зазначити суму заборгованості саме по курсу НБУ саме на день винесення рішення (т. ІІ а.с. 68) та просив їх задовольнити. У задоволені зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача по зустрічному позову [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов'язків відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» - 22 червня 2009 року рішенням загальних зборів акціонерів, ВАТ «Універсал Банк» було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», що підтверджується Витягом із статуту (а.с. 55). Відповідно до умов Кредитного договору № 003-2900/756-0291 від 12.10.2007 р. (далі - Кредитний договір) [PERSON] (далі - Позичальник, Відповідач-1) отримав у ПАТ «Універсал Банк» (далі - Банк, Позивач) кредит в сумі 156 000,00 швейцарських франків строком до 10.10.2037 р. зі сплатою 9,95 % річних за користування кредитом (т. І а.с. 6-11). Цільове призначення кредиту - на придбання майна: трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме: в порядку передбаченому Кредитним договором видав Позичальнику кредитні кошти, шляхом банківського переказу коштів на його рахунок. А саме вказані кошти було перераховано на рахунок № 26206000003840, що підтверджується випискою по рахунку Відповідача-1, заявою на купівлю іноземної валюти за іншу іноземну валюту № 1 від 12 жовтня 2007 року та заявою на видачу готівки № 003В501072850005 (т. І а.с. 28, 30). В свою чергу, Позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно кредитного договору. Однак, в порушення умов Кредитного договору Відповідач-1 не виконує взяті на себе зобов'язання. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 5.2.5. Кредитних договору Банк має право достроково вимагати повернення кредитних коштів у повному обсязі у випадку прострочення сплати чергового платежу і не усунення позичальником порушень протягом 30 календарних днів з дати відправлення Кредитором повідомлення на адресу позичальника з вимогою усунути порушення. 08 березня 2012 року Відповідачу-1 була направлена вимога від 05 березня 2012 року про погашення суми заборгованості за Кредитним договором (т. І а.с. 46, 47). Вимога залишена без виконання. Згідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Враховуючи порушення зобов'язань, встановлених Кредитним договором щодо сплати процентів у Відповідача-1 виник обов'язок повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти. Сума заборгованості за Кредитним договором станом на 17.09.2012 р. складає 158 428,75 швейцарських франків, з яких: -заборгованість по кредиту - 142 217,46 шв.фр.; -відсотки - 15 932,26 шв.фр.; - підвищені відсотки - 279,03 шв.фр., що підтверджується розрахунком заборгованості за Кредитним договором (т. І а.с. 26-27). Для забезпечення виконання зобов'язання Позичальником за Кредитним договором, 14 вересня 2007 року між Позивачем та [PERSON] (далі - Поручитель-1, Відповідач-2) було укладено Договір поруки № 003-2900/756-0291-Р (т. І а.с. 17-19); [PERSON] (далі - Поручитель-2, Відповідач-3) було укладено Договір поруки № 003-2900/756-0291-Р/1 (т. І а.с. 20-22); [PERSON] (далі - Поручитель-3, Відповідач-4) було укладено Договір поруки № 003-2900/756-0291-Р/2 (т. І а.с. 23-25). Згідно п. 1.1. Договорів поруки, ст. 553 Цивільного кодексу України - поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно п. 1.3 Договорів поруки, ст. 553 Цивільного кодексу України Поручитель відповідає перед Позивачем у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредитного регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Кредитного договору. Згідно п. 1.4. Договорів поруки передбачено, що Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Апеляційного суду м. Києві від 19.11.2013 р. рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01.10.2013 р. скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано припиненим договір поруки № 003-2900/756-0291-Р від 12.10.2007 р., укладений між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] (т. І а.с. 184-186). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18.03.2014 р. визнано припиненим договір поруки № 003-2900/756-0291-Р/1 від 12.10.2007 р., укладений між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» (т.І а.с. 193-196). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.01.2014 р. визнано договір поруки № 003-2900/756-0291-Р/2 від 12.10.2007 р. укладений між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] припиненим (т. І а.с. 202-206). Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, на підставі зазначеного та враховуючи те, що відповідач [PERSON] дійсно порушив взяті на себе зобов'язання, умови договору не виконує, не бажає погасити заборгованість за даним договором в добровільному порядку, разом з тим договори поруки є припиненими, відповідно до судових рішень та дані обставини не підлягають доказуванню, суд вважає з необхідним задовольнити позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» частково, а саме стягнути заборгованість з основного боржника. Щодо зустрічного позову [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не повинен суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, що є обов'язковою умовою чинності правочину. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд вживав заходи щодо сприяння сторонам у проведенні судово-почеркознавчої експертизи. Так, згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 20.03.2015 р. по справі призначено судову почеркознавчу експертизу (т. ІІ а.с. 30-31). Разом з тим, 10.07.2015 р. листом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз справа повернулася на адресу суду без виконання, оскільки оплату вартості до інституту не надійшла (т.ІІ а.с. 55). У ході судового розгляду позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо недійсності оспорюваного ним Кредитного договору. За таких обставин, аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial