Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 11749,14 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»» та відповідачем кредитного договору №595113425 від 05.09.2011 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 5353,16 гривень, строком на 24 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом із розрахунку 0,01% річних та платою за управління кредитом із розрахунку 3,90% від суми кредиту, що становить 208,77 гривень та зобов'язалася повернути кредит у визначений договором строк, сплатити проценти та відповідну платню за користування кредитом та виконати інші зобов'язання в порядку і в строки, передбачені договором. 28.03.2014 року позивач уклав з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»» договір відступлення прав вимоги №37/14-ФНКю, за умовами якого банк відступив позивачу право вимоги до своїх боржників, у тому числі до відповідача [PERSON], щодо реального та належного виконання зобов'язань за кредитним договором. У зв'язку з тим, що [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в позовній заяві просив на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], повідомлена судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явилася і не повідомила суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05.09.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір №595113425, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 5353,16 гривень, а [PERSON], в свою чергу, зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі не пізніше 24 місяців, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором (а.с.4). За умовами п.4 кредитного договору №595113425 від 05.09.2011 року банк надав відповідачу грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту - 5353,16 гривень, строк кредитування - 24 місяців, процентна ставка за користування кредитом - 0,01 % річних, повернення кредиту - щомісячно, за графіком платежів (а.с.5), плата за управлінням кредитом - 3,90% від суми кредиту, що становить 208,77 гривень, пеня за прострочення платежів - 1% від суми прострочення за кожний день прострочення, сплачується позичальником за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або внесення плати за кредитом. На підставі договору відступлення прав вимоги №37/14-ФНКю від 28.03.2014 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»» (первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» (новий кредитор), встановлено, що за цим договором первісний кредитор передав новому кредитору права вимоги (право грошової вимоги, строк виконання зобов'язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов'язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управлінням кредитом, плату за річною процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов'язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту на підставі документів. що підтверджують таке право вимоги відповідно до документації), а новий кредитор зобов'язався сплатити грошові кошти та прийняти права вимоги на умовах, встановлених договором (а.с.21-22). Відповідно до виписки з Реєстру боржників, що є невід'ємним додатком до договору відступлення прав вимоги №37/14-ФНКю від 28.03.2014 року, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №595113425 від 05.09.2011 року у розмірі 11749,14 гривень (а.с.20), про що згідно повідомлення про відступлення права грошової вимоги вих.№000831879 від 04.04.2014 року було повідомлено [PERSON] (а.с.17). Статтею 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч.1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 517 Цивільного кодексу України встановлено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» є правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»»у відносинах за спірним кредитним договором, надав суду всі необхідні документи, що підтверджують перехід до нього права вимоги у спірному зобов'язанні. У зв'язку з тим, що позичальником не було дотримано зазначених вище умов кредитного договору №595113425 від 05.09.2011 року, позивачем було здійснено вимогу виконання позичальником його зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі. До моменту подання позову до суду зазначена вимога не виконана і відповідні суми позивачу не сплачені. Станом на день подання позову (04.02.2015 року) у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором №595113425 від 05.09.2011 року в сумі 11749,14 гривень, а саме: 3313,93 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 0,33 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3193,23 гривень - заборгованість за платою за управління кредитом, 5241,65 гривень - пеня за порушення графіку погашення заборгованості (а.с.16). Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»», правонаступником якого у спірних кредитних відносинах є позивач, надав відповідачу[PERSON] кредит. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору №595113425 від 05.09.2011 року, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому. У зв'язку з чим є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, несплачених відсотках та пені відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд вважає належним доказом по справі. У зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved