Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позов та його обґрунтування (а.с. 1-7) 28.01.2021 від [PERSON] до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява до ТОВ «Генезис фінансової свободи», в якій позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 03.11.2020 № 5277, вчинений приватним нотаріусом Личук Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Генезис фінансової свободи» заборгованості за кредитним договором на купівлю автотранспортних засобів № 525А110140130001 від 30.01.2014. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.01.2014 між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір на купівлю автотранспортних засобів № 525А110140130001. В подальшому, 30.01.2014 між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір застави транспортного засобу № 525А110140130001-ЗАСТ/1. Згодом вимоги до позивача за кредитним договором були переуступлені ТОВ «Кредитні ініціативи». В свою чергу ТОВ «Кредитні ініціативи» 10.02.2020 уклало з ТОВ «Генезис фінансової свободи» договір факторингу. Відповідно до п. 2.1 договору факторингу від 10.02.2020, в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за основними договорами в розмірі та на умовах, передбачених цим договором, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору. Відповідно до додатку № 1, ТОВ «Кредитні ініціативи» передало свої права вимоги до позивача за кредитним договором на купівлю автотранспортних засобів № 525А110140130001 від 13.01.2014. Згодом позивачу стало відомо, що 30.12.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лисенко С.О. відкрито виконавче провадження № 64018147 стосовно примусового виконання виконавчого напису № 5277 від 03.11.2020, вчиненого приватним нотаріусом Личук Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Генезис фінансової свободи» боргу у розмірі 859 350,59 грн. Позивач стверджує, що виконавчий напис № 5277 від 03.11.2020, вчинений приватним нотаріусом Личук Т.В. з порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусів, з огляду на наступне. Відповідно до преамбули виконавчого напису від 03.11.2020 № 5277, приватний нотаріус Личук Т.В. керувався пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172. Однак, приватним нотаріусом Личук Т.В. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів - вже не чинні. Нотаріус в день вчинення виконавчого напису 03.11.2020 керувався пунктом Переліку, який був незаконним та не чинним, отже нотаріус повинен був відмовити стягувачу у вчинені виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат». Крім того, відповідно до умов кредитного договору на купівлю автотранспортних засобів № 525А110140130001 від 13.01.2014, кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту є 29.01.2017. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки. Строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості по кредитному договору на купівлю автотранспортних засобів № 525А110140130001 від 13.01.2014 сплив в січні 2020 року, а виконавчий напис вчинений нотаріусом 03.11.2020 із пропущенням строків позовної давності та порушенням норм чинного законодавства. Процесуальні дії суду у справі Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. (а.с. 51). Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.01.2021 для розгляду заяви про забезпечення позову визначено суддю Зуєвич Л.Л. (а.с. 52). Ухвалою Солом`янського районного суду від 02.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі (а.с. 53-56). Ухвалою Солом`янського районного суду від 02.02.2021 заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, ухвалено зупинити стягнення на підставі виконавчого напису №5 277, вчиненого приватним нотаріусом Личук Т.В. 03.11.2020, щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Генезис фінансової свободи» 859 350,59 грн. заборгованості за кредитним договором на купівлю автотранспортних засобів № 525А110140130001 від 13.01.2014 (а.с. 57-62). Ухвалою Солом`янського районного суду від 17.02.2021 відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Генезис фінансової свободи» від 04.02.2021 про зустрічне забезпечення позову у даній цивільній справі (а.с. 91-93). Ухвалою Солом`янського районного суду від 17.02.2021 відмовлено в задоволенні клопотання ТОВ «Генезис фінансової свободи» про розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 94-96). Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Відзив на позовну заяву та його обґрунтування (а.с. 97-99) 22.02.21 від ТОВ «Генезис фінансової свободи» до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Відзив на позов обґрунтований тим, що у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, не є безспірним. Позивачем не спростовано суму боргу за виконавчим написом та жодним чином не доведено, що в нього наявний інший розмір заборгованості перед кредитором, адже боржником не надано доказів того, що на час вчинення виконавчого напису сума заборгованості була іншою ніж та, яка вказана нотаріусом, жодних доказів відсутності заборгованості або існування заборгованості в іншому розмірі, ніж зазначено у виконавчому написі, позивачем надано не було. Таким чином, відповідач наполягає на тому, що при вчинені виконавчого напису у нотаріуса були всі необхідні документи передбачені главою 14 ЗУ «Про нотаріат», п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у зв`язку з чим вважає вимоги позивача безпідставними. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 30.01.2014 між ПАТ «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 525А110140130001 (а.с. 8-16), відповідно до умов якого кредитор надає позивальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 249 048,95 зі сплатою 14,25 процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в додатку № 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною, надалі за текстом кредит, на умовах визначених цим договором (п. 1.1 договору). 30.01.2014 між ПАТ «УКРСОЦБАНК» (заставодержатель) та [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу № 525А110140130001-ЗАСТ/1 (а.с. 17-25), відповідно до умов якого заставодавець передає в заставу заставодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 525А110140130001 від 30.01.2014, надалі за текстом - договір кредиту 1 та за договором про надання відновлювальної кредитної лінії (на оплату страхових платежів) №5 25144938INSURANCE1 від 30.01.2014, надалі - договір кредиту 2, а разом обидва як «договори кредиту»; транспортний засіб марки TOYOTA CAMRY, рік випуску 2013, кузов № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрований Центром ДАІ 0101 29.01.2014, що належить застоводавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] , виданого Центром ДАІ 0101 29.01.2014, надалі за текстом разом - «предмет застави» (п. 1.1 договору). 10.02.2020 між ТОВ «Кредитні ініціативи» (клієнт) та ТОВ «Генезис фінансової свободи» (фактор) укладено договір факторингу (а.с. 26-31), відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошових вимоги до боржників за основними договорами в розмірі та на умовах, передбачених цим договором, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору (п. 2.1 договору). Згідно з додатком № 1 до договору факторингу від 10.02.2020 «Інформація по основним договорам, що передаються відповідно до договору факторингу» ТОВ «Кредитні ініціативи» передало свої права вимоги до позивача за кредитним договором на купівлю автотранспортних засобів № 525А110140130001 від 30.01.2014 (а.с. 32-34). Відповідно до п. 2.3 договору факторингу від 10.02.2020 право грошової вимоги вважається відступленим факторові з моменту отримання клієнтом у повному обсязі грошових коштів згідно з п. 3.1 цього договору у розмірі 24 537 000 грн. До фактора переходить право грошової вимоги у повному обсязі і на умовах, що існують на дату укладення цього договору (зазначені в додатку до цього договору). Додаткового оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Як вбачається з платіжного доручення № 44 від 20.02.2020 ТОВ «ФК «ГФС» сплатило ТОВ «Кредитні ініціативи» 12 268 500,00 грн. з призначенням платежу: оплата згідно договору факторингу від 10.02.2020 без ПДВ (а.с. 83). Згідно з платіжним дорученням № 51 від 16.03.2020 ТОВ «ФК «ГФС» сплатило ТОВ «Кредитні ініціативи» 12 268 500,00 грн. з призначенням платежу: оплата згідно договору факторингу від 10.02.2020 без ПДВ (а.с. 83). На підставі наведеного, судом встановлено, що до ТОВ «ФК «Генезис фінансової свободи» з 17.03.2020 перейшло право вимоги за кредитним договором до [PERSON] за кредитним договором № 525А110140130001 від 30.01.2014. 03.11.2020 приватним нотаріусом і Личук Т.В. , на підставі ст. 262 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 № 296/5 та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, запропоновано ТОВ «ФК «Генезис фінансової свободи» стягнути заборгованість, що виникла за кредитним договором № 525А110140130001 від 30.01.2014, з усіма додатками та додатковими угодами, про що вчинено відповідний виконавчий напис (а.с. 38). ТОВ «ФК «Генезис фінансової свободи» звернулось до приватного виконавця Лисенко С.О. із заявою про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого напису № 5277, виданого 03.11.2020 приватним нотаріусом Личук Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Генезис фінансової свободи» заборгованості за кредитним договором у розмірі 859 350,59 грн. (а.с. 36-37). 30.12.2020 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лисенко С.О. розглянув заяву стягувача про примусове виконання та ухвалив постанову про відкриття виконавчого провадження № 6401814 від 30.12.2020 на виконання виконавчого напису № 5277 виданого 03.11.2020 (а.с. 40-41). Вважаючи, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону позивач звернувся до суду з цим позовом. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права У ст.ст. 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 ЗУ «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п. 1, 3 гл. 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з п.п. 2.1 п. 2 гл. 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 гл. 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, п.п. 3.2, 3.5 п. 3 гл. 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу наведених норм Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 06.05.2020 у справі № 320/7932/16-ц дійшов таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18). Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Суд звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 442/6469/16-ц (провадження № 61-2227св19), за змістом якої з огляду на відсутність станом на день винесення оскарженого виконавчого напису судового провадження про оспорення заборгованості за кредитним договором, то спір про право був відсутній. Позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення. Водночас, судом встановлено, що виконавчий напис від 03.11.2020 № 5277 містить неточні відомості, зокрема у ньому зазначено, що: «Стягнення заборгованості здійснюється за період з 10 лютого 2020 року по 04 листопада 2020 року». Однак, як зазначалось, до ТОВ «ФК «Генезис фінансової свободи» лише з 17.03.2020 перейшло право вимоги за кредитним договором до [PERSON] за кредитним договором № 525А110140130001 від 30.01.2014. Окрім того, судом встановлено, що приватний нотаріус вчиняючи виконавчий напис від 03.11.2020 № 5277 керувався пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172. Суд враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Личук Т.В. 03.11.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Відповідно до п. 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Укладений між ПАТ «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] кредитний договір № 525А110140130001 від 30.01.2014, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем визначених документів. Відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного цивільного осуду у складі Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), яка є обов`язковою для застосування в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Отже, вбачається, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис на підставі кредитного договору, який не був нотаріально посвідчений, з огляду на що, позов підлягає задоволенню. Водночас, суд зазначає, що відповідно до п.п. 3.1 п. 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше 1 року. Суд погоджується з доводами позивача про те, що термін позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості по кредитному договору на купівлю автотранспортних засобів № 525А110140130001 від 30.01.2014 сплив. У п.п. 80-82 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зазначено, що: «строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 307/1580/17, щодо застосування положень частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат», зокрема про те, що ця норма не обмежує трирічним строком нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, за умови встановлення сторонами відповідно до статті 259 ЦК України збільшеної позовної давності для відповідної вимоги, оскільки вважає, що зазначений строк не можна змінити домовленістю сторін». Висновок суду На підставі викладеного, позов [PERSON] слід задовольнити та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 03.11.2020 № 5277, вчинений приватним нотаріусом Личук Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Генезис фінансової свободи» заборгованості за кредитним договором на купівлю автотранспортних засобів № 525А110140130001 від 30.01.2014. Щодо судових витрат Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду з даним позовом та заявою про забезпечення позову було сплачено 454,00 грн., що підтверджується квитанцією № 6272514 від 28.01.2021 (а.с. 49) та 908,00 грн., що підтверджується квитанцією № 6272545 від 28.01.2021 (а.с. 50), а загалом сплачено 1 362,00 грн. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 362,20 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову у справі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved