Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач у квітні 2017 року звернувся до суду з указаним позовом в інтересах [PERSON], який мотивує тим, що відповідач є одинокою матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Сім'я проживає в [ADDRESS], в будинку який винаймає. На адресу сільської ради надійшов лист замбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Боромля від лікаря-педіатра, в якому повідомлено, що відповідач здійснює неналежний догляд за дитиною у зв'язку з чим дитиною було втрачено багато ваги, і вага дитини не відповідає віку. Відповідач була запрошена на засідання комісії у справах неповнолітніх, де її попередили про ситуацію що склалася. На пропозицію влаштування сина до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини з наданням відповідачу часу для поліпшення матеріального стану остання відмовилася. Відповідач пообіцяла виконати рекомендації та вчасно відвідувати дитячого лікаря. Сім'я відповідача регулярно відвідувалася представниками сільської ради, медичними працівниками. На повторну пропозицію забрати сина до дитячого закладу відповідач знову відмовилася. Відповідач з дитиною відвідувала обласну лікарню, де були виписані рецепти лікування дитини, відвідувала Тростянецьку центральну районну лікарню. Працівники медичних закладів не залишили дитину на стаціонарне лікування. До сільської ради 24.04.2017 року надійшла інформація про те, що відповідач разом з дитиною, замотаною у ковдру, ходить по вулиці і розповідає, що її вигнали з дому, проте як було з'ясовано членами комісії відповідача ніхто з дому не виганяв, відповідач поводила себе агресивно та неадекватно, говорила про незрозумілі речі, у зв'язку з цим було викликано дільничного [PERSON] поводила себе неадекватно, дитина потребувала негайного медичного огляду, мати не давала це зробити, що загрожувало життю і здоров'ю дитини, було прийнято рішення про негайне вилучення дитини у матері. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн., щомісяця. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Вважала, що поведінка відповідача, свідчить про її свідоме ухилення від виконання її батьківських обов'язків, оскільки незважаючи на постійні рекомендації лікарів про дотримання відповідно режиму та обсягу харчування дитини, не годувала сина збалансовано, у тому числі білковими продуктами, а тому дитина стрімко втрачала вагу, що загрожувало життю дитини. Дефіцит ваги дитини є результатом винної поведінки матері, відсутністю належного догляду внаслідок очевидно наявного у неї психічного захворювання, яка не дозволяла іншим членам родини годувати дитину, мотивуючи це її побоюванням, що її сина можуть отруїти, яка також агресивно поводила себе агресивно в момент вилучення дитини, не давала його оглянути, хоча [PERSON], очевидно був дуже голодним, переохолодженим, ніжки майже посиніли, тому їх відігрівали гарячою водою, оскільки мати його носила по вулиці, коли було дуже прохолодно замотаного у простирадло, він негайно зреагував на пляшку із сумішшю, яку надали йому члени комісії, і з жадібністю одразу з'їв по дорозі в лікарню. При цьому мати заперечувала, що син голодний. Відповідач проти позову заперечила, вказала, що бажає повернути сина, дуже любить його, хоче, щоб він був з нею. [PERSON] заперечила, що має будь-яке захворювання, вказала, що не вела себе неадекватно, сина годувала належно, заперечувала, що ходила з ним по вулиці і розказувала, що її вигнали з дому. Представник третьої особи - служби у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити, пояснила, що вважає справу резонансною, мати поставила від загрозу життя дитини, який міг померти через те, що йому не годували, дефіцит ваги досяг такого рівня, що організм почав втрачати м'язову масу, було зневоднення, дитина навіть не могла сидіти, реагувала лише на пляшку з сумішшю, очевидно під час вилучення її у матері дуже хотіла їсти. Мати незважаючи на постійний контролю з боку органу опіки і піклування та педіатра не забезпечила належний догляд та режим харчування синові, що є результатом наявної в неї психічного захворювання. На цей час стан здоров'я дитини значно покращився, [PERSON] набрав вагу, але через виявлені у дитини захворювання і психічний стан матері повернення його додому не відповідає його інтересам, мати не зможе забезпечити йому належний догляд. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], відомості про батька відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження було вказано відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України, тобто зі слів матері (а.с. 3,4). Відповідно до довідки виконавчого комітету Боромлянської сільської ради [PERSON] проживає по [ADDRESS], разом з сином [PERSON] [INFO] (а.с. 12). Питання виконання [PERSON] батьківських обов'язків було предметом обговорення на засіданні Комісії у справах неповнолітніх при виконкомі Боромлянської сільської ради, яке відбулось 06.03.2017 року.Приводом цього засідання став лист КЗ «Амбулаторії загальної практики сімейної медицини» у с.Боромля, в якому йшлось про здійснення відповідачем неналежного догляду за сином, зокрема, через недбале ставлення матері, дитина втратила багато ваги, яка не відповідає віку дитини. Після огляду дитини в рік - 06.02.2017 року, вона була направлена на обстеження до дитячого відділення Тростянецької центральної районної лікарні, але мати відмовилась. В подальшому з 11.02.2017 року дитина перебувала у реанімаційному відділенні Сумської обласної дитячої клінічної лікарні. Мати у спілкуванні з лікарем веде себе агресивно, не виконує рекомендацій, харчування не збалансоване, в раціоні відсутнє м'ясо, сир, масло, каші. Під час відвідування дитини 24.02.2017 року та її обстеження було установлено, що дитина хвора, після довгої роз'яснювальної бесіди про можливі наслідки для малюка, мати погодилась на госпіталізацію дитини в інфекційне відділення Тростянецької ЦРЛ у результаті засідання Комісії [PERSON] визнала свою негативну поведінку, обіцяла виконувати всі рекомендації, вчасно відвідувати дитячого лікаря (а.с.8). Згідно з актами відвідання сім'ї від 21.02.2017, 14.04.2017, 21.04.2017, 24.04.2017 по [ADDRESS] будинок має пічне опалення, запасу дров обмаль, помешкання чисте, проте потребує вологого прибирання, свіжо приготована їжа не завжди є, житлово-побутові умови задовільні, меблі та побутова техніка є достатній кількості, у господарстві тримають домашню птицю. Під час відвідування [PERSON] 24.04.2017 року остання поводила себе неадекватно та агресивно, говорила незрозумілі речі. У зв'язку з тим, що дитина потребувала негайного медичного огляду і перешкоджанням матері це зробити, що на думку членів комісії загрожувало життю та здоров'ю дитини, членами комісії було порушено питання про негайне відібрання дитини у матері (а.с. 6,7, 8, 9) Рішення виконавчого комітету Боромлянської сільської ради № 36 від 24.04.2017 року було вирішено негайно відібрати [PERSON] у матері [PERSON], та влаштувати малолітню дитину до КЗ «Сумської обласної ради «Сумський обласний будинок дитини» на повне державне забезпечення», де з 24.04.2017 року і по цей час він і перебуває (а.с. 10,46). Вирішуючи питання про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з вимогами статті 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Згідно з частинами 4 - 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини Згідно з висновком органу опіки та піклування Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету сільської ради від 24.04.2017 року визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON] (а.с. 11). Оцінюючи обґрунтованість указаного висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та оцінюючи відповідність такого висновку інтересам дитини відповідача, суд враховує роз'яснення, викладені у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за змістом яких, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] показала, що є фахівцем Боромлянської сільської ради Тростянецького району. 24.04.2017 року до Боромлянської сільської ради надійшов дзвінок з вулиці, де проживає [PERSON], повідомили, що вона ходить по вулиці з дитиною на руках. Виїхала Комісія у справах неповнолітніх на місце, зустріли [PERSON] на вулиці, вона говорила незрозумілі речі, її вмовили піти додому, де на той час в неї не було порозуміння з членами родини. Вона поводила себе агресивно та неадекватно, не давала дозволу торкатись дитини, постійно повторювала одне й те саме, що її образили, сина від неї не могли відірвати.Коли дитини вдалось роздягнути та оглянути, то його ноги були переохолоджені, очевидно була надмірна втрата ваги, шкіра та кістки, їжі для дитини не було, лише паска. Було викликано працівника поліції, дитину з матір'ю повезли до районної лікарні, а потім відповідача було направлено на огляд до психіатричної лікарні. До сільської ради до цього випадку неодноразово надходили повідомлення від лікаря - педіатра про неналежний догляд [PERSON] за сином. Допитана в судовому засіданні як свідок заступник головного лікаря з охорони дитинства та материнства [PERSON] суду показала, що до 6 місяців син відповідача розвивався задовільно, згідно з віком, у 2 місця був бронхіт, короста. На першомуроці життя він тричі лікувався у районній лікарні, був в обласній лікарні. В СОДКЛ мати вела себе неадекватно, не завжди годувала дитину, лікарі допомагали готувати суміш, годували дитину. Відповідач також виїжджала з сином до Лебединського району, про що була повідомлена місцева служба у справах дітей, яка перевіривши умови проживання дитини, визнала їх незадовільними, і [PERSON] одразу повернулась до с.Боромля. Після вилучення дитини у квітні 2017 року у матері, стан [PERSON] був критичним, явний дефіцит ваги, безбілкові набряки суглобів внаслідок недостатнього добового харчування. Якби дитина і надалі залишилась би з матір'ю, з великою вірогідністю б настала смерть. На цей час дитині діагностоване вроджене захворювання - целіакія, тобто непереносимість білка глютену, який є в злакових, відсутність в організмі відповідних ферментів для його перетравлення. Така хвороба почала проявлятись, коли дитині почали уводити в їжу прикорм. [PERSON] буде установлена інвалідність, йому потрібна спеціальна дієта з виключення продуктів із вмістом злакових, та уведенням продуктів із підвищеним вмістом білку тощо, також йому потрібен постійний прийом препарату «Креон», щорічне обстеження у лікаря. На сьогодні його аналізи відправлені до закладу «Охматдит». [PERSON] вважала, що повернення дитині матері на цей час недоцільно, попередня поведінка матері, яка поставила під загрозу життя дитини, у тому числі на фоні психічних розладів матері, вказує на те, що мати не зможе забезпечити належний догляд за сином в домашніх умовах. Допитана в судовому засіданні як свідок педіатр амбулаторії загальної практики сімейної медицини у с.Боромля [PERSON] пояснила, що до року проблем зі здоров'ям у сина відповідача не було, він набирав вагу відповідно до норм, але після року почався дефіцит ваги, педіатр надавала матері регулярно рекомендації щодо того, якими продуктами слід годувати дитину, зокрема білковими продуктами, скільки разів, але [PERSON] не дотримувалась рекомендацій, неадекватно реагувала на її зауваження. Гіпотрофія, яка наступила у дитини дуже стрімко, це наслідок неналежного годування дитини матір'ю. У квітні 2017 року, коли комісія приїхала на виклик і оглянула дитину, стан хлопчика був жахливий, було зневоднення, родичі відповідача, вказували, що [PERSON] не давала годувати дитину, а він очевидно хотів їсти. Така ситуація сталась через психічні розлади, які проявились у матері, вона неадекватно сприймала рекомендації щодо догляду за дитиною, легковажно заперечувала наявність будь-яких проблем та необхідність його лікування в умовах медичного закладу. Повернення дитини матері не є безпечним для дитини через хворобу [PERSON], яка зумовила таке несумлінне ставлення до життя та здоров'я дитини. Указані свідчення узгоджуються із наданою Комунальним лікувально-профілактичним закладом Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» випискою з історії розвитку [PERSON], [INFO], з 03.01.2017 року спостерігався з приводу гіпотрофії 1 ступеню; з 11.02.2017 по 20.02.2017 - лікувався на базі Комунальної установи Сумська обласна дитяча клінічна лікарня з приводу білково-енергетичної недостатності середнього ступеню тяжкості внаслідок порушення догляду за дитиною, мав місце кандидоз порожнини рота, синдром сполучної гідроцефалії, ураження центральної нервової системи, дефіцитна анемія 1 ступеню, дисплатична кардіопатія, без серцевої недостатності. 24.04.2017 року хлопчик доставлений до закладу та наступного дня госпіталізований до педіатричного відділення комунальної установи «Сумська міська дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди» для корекції стану: недостатність харчування: ІІІ ступеню (вага фактична 6100 г, вага належна мінімальна - 9100 грам, дефіцит ваги - 32,9 %) анемія дефіцитна 1 ступеню; затримка фізичного на нервово-психічного розвитку.19.05.2017 року дитина була повернута до закладу у відносно стабільному стані, проте з ознаками білково-енергетичної недостатності (а.с.46,65-67). Очевидна гіпотрофія та дефіцит ваги у дитини відповідача на момент її вилучення у неї представниками органу опіки та піклування та служби у справах дітей 24.04.2017 року підтверджується світлинами із зображенням дитини (а.с.43,44). У результаті перебування дитини в Комунальному лікувально-профілактичному закладі Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» стан здоров'я дитини покращився, він набрав вагу (а.с.78-84). Відповідно до інформації комунального закладу Сумської обласної ради «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2» [PERSON], [INFO] була направлена до закладу лікарем-психіатром у примусовому порядку у супроводі працівників поліції. З метою вирішення питання доцільності госпіталізації 25.04.2017 року було установлено, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого захворювання у вигляді шизофренії, внаслідок чого являє загрозу для себе та оточуючих, неспроможна самостійно задовольняти свої потреби на побутовому рівні, обстеження та лікування можливе лише в стаціонарних умовах. У зв'язку з тим, що особа потребує госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку 25.04.2017 адміністрація закладу звернулася до Охтирського міськрайонного суду про застосування відносно [PERSON] госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку, проте рішенням вказаного суду в примусовій госпіталізації було відмовлено. 27.04.2017 року за направленням лікаря-психіатра, в примусовому порядку, у супроводі працівників поліції [PERSON] була госпіталізована до ОСПЛ № 2 у зв'язку з погіршенням психічного стану здоров'я і наступного дня оглянута ЛКК, діагноз підтверджено. У задоволенні повторно поданого до Охтирського міськрайонного суду клопотання про застосування до [PERSON] госпіталізації було відмовлено, в подальшому [PERSON] була виписана (а.с. 62). Разом з тим, згідно з інформацією, наданою комунальним закладом Сумської обласної ради «Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер ім. О.Співака» [PERSON], [INFO], проходила обстеження на ЛКК закладу 16.07.2017, винесений діагноз: «Легка розумова відсталість». На момент огляду антисоціальних та ауто агресивних тенденцій не виявила (а.с. 58). З урахуванням викладеного та на підставі досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що відповідач, будучи матір'ю [PERSON], не забезпечила належного харчування дитині, не виконувала в умовах установленого дефіциту ваги рекомендації лікаря-педіатра щодо збалансованого харчування із необхідністю уведення білкових продуктів, що очевидно створило загрозу для здоров'я та життя дитини. Установлений у дитини серйозний дефіцит ваги є наслідком недбалого ставлення матері до нього. Судом не установлено, що відповідачеві будь-хто чинив перешкоди у належному піклуванні про фізичний розвиток дитини.Незважаючи на те, що у дитини візуально відмічалось стрімке зменшення ваги, [PERSON] не реагувала на це, відмовлялась від госпіталізації за пропозицією лікаря, не оцінила ступінь серйозності ситуації та не спрогнозувала цілком ймовірний за твердженням допитаних в суді лікарів летальний наслідок для сина.Відношення матері не змінювалось тривалий час, незважаючи на постійні попередження про необхідність належного годування дитини з боку лікарів тачленів комісії у справах неповнолітніх при виконавчому комітеті Боромлянської сільської ради. При цьому отримувані відповідачем суми соціальної допомоги, наявність в родині в господарстві домашньої птиці, дозволяли забезпечити дитині необхідне збалансоване харчування (а.с.36-41). Суд розцінює поведінку [PERSON],в тому числі щодо невжиття заходів щодо лікування дитини та створення умов для збалансованого харчування як свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, а тому висновок органу опіки та піклування Боромлянської сільської ради суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам малолітнього [PERSON], узгоджується з дослідженими під час судового розгляду доказами і не суперечить закону. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина. При вирішенні вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] суд виходить з таких мотивів. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною 2 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ураховуючи викладене, відповідач як мати, незважаючи не позбавлення її батьківських прав, зобов'язана утримувати сина до досягнення ним повноліття. Судом установлено, що станом на час розгляду справи відповідач не має регулярного офіційного заробітку, що дає правові підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач є працездатною особою, не визнана в установленому порядку інвалідом, не має інших дітей та осіб, яких вона за законом зобов'язана утримувати, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] аліментів у твердій грошовій суміу розмірі, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти підлягають стягненню з дня пред'явлення позивачем позову, тобто з 28квітня 2017 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з таких мотивів. У зв'язку з тим, що позивачі за позовами про стягнення аліментів та за позовами про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб відповідно до статті 3 та 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від оплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1280 грн. (640 грн. х 2). На підставі пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць.

Outcome: approved