Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач у липні 2019 року звернулась до суду з позовом до Відокремленого підрозділу «Шахта Фащевська» Державного підприємства «Луганськвугілля» про стягнення невиплаченої заробітної плати, стягнення заборгованості по заробітній платі. Вобґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 15.10.2010 р. по 02.01.2016 р. позивач працювала на відокремленому виробничому підрозділі «Шахта Фащевська» ДП «Луганськвугілля» на посаді машиніста котельних установок теплопостачання. За період з 2014 по 2016 роки заробітна плата позивачу не виплачувалась, станом на 01.04.2016 р. заборгованість по заробітній платі складає 29722,27 грн. Після звільнення позивача, станом на день подачі позову відповідач так і не здійснив належний розрахунок по виплаті заробітної плати, в зв`язку з чим і подано даний позов. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.07.2019 року провадження у справі відкрито та розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом сторін. Відповідач у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом № 226/п від 15.10.2010 р. позивач була прийнята на роботу ВП «Шахта Фащевська» ДП «Луганськвугілля» на посаду машиніста котельних установок теплопостачання та відповідно до наказу № 128/п від 31.12.2015 року була звільнена, на підставі ст. 38 КзП України, за власним бажанням з 01.02.2016 року (а.с. 6). Проте, судом встановлено, на день звільнення відповідач не виплатив позивачу заробітну плату за період з 2014 року по 01.04.2016 року в сумі 29722,27 грн. (а.с. 12). Таким чином, відповідачем визнано факт наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем, яка станом на 01.04.2016 р. становить 29722,27 грн. та яка підлягає примусовому стягненню в судовому порядку. Згідно ст. 94 КЗпП, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, враховуючи, що відповідачем не було проведено розрахунок при звільненні та не виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 29722,27 грн., на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 29722,27 грн. невиплаченої заробітної плати. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 768 гривень 40 копійок судового збору. На підставі викладено,

Outcome: approved