Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач у cічні 2019 р. звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 27.11.2012 р. він був прийнятий на роботу до ТОВ «АВС-Транс» на посаду водія автотранспортного засобу по переводу з ПрАТ «Київтрансекспедиція» на підставі наказу від 27.11.2012 р. №143-к. Відповідно до наказу від 13.12.2013 р. №25-к позивач був звільнений з посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. На момент звільнення відповідач не здійснив розрахунку по заробітній платі, а також за весь період роботи не здійснив виплату заробітної плати. Заборгованість по заробітній платі на день звільнення складає 16 291,82 грн., із врахуванням індексу інфляції сума заборгованості за період з листопада 2012 р. по грудень 2013 р. становить 37 890,37 грн., середній заробіток із врахуванням індексу інфляції за період затримки з 14.12.2018 р. по 10.01.2019 р. становить 101 081,00 грн. З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути розмір невиплаченої заробітної плати з урахуванням індексації в розмірі 37 890,37 грн. та середній заробіток із врахуванням індексації в суму 101 081,00 грн. Ухвалою суду від 17.01.2019 р. розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву (а.с. 15-16). 18.02.2019 р. відповідач подав відзив на позовну заяву, зазначив про безпідставність та необгрунтованість позовних вимог з огляду на те, що при звільненні з позивачем проведено всі необхідні виплати, зоборгованість із заробітної плати відсутня. За період 2012-2013 рр. заробітна плата водіїв складала 1,80-200 грн./км.+ премія за перевезення небезпечних вантажів. Заробітна плата формувалась як мінімальна заробітна плата у розмірі 1300,00 грн. - 1400,00 грн., а також 7600,00 грн. -11600,00 грн. за місяць коштів на відрядження. Ці кошти покривали витрати на паливо, оплату за проїзд по платним дорогам, усі інші невитрачені кошти залишалися у водіїв і витрачались на власний розсуд і на особисті потреби. Позивач просить стягнути середній заробіток із врахуванням індексації за період з 14.12.2018 р., проте надає розрахунок за період з грудня 2013 р. по грудень 2018 р. Крім того, позивачем пропущено строк звернення до суду терміном 3 місяці з вимогою про стягнення середнього заробітку. З огляду на викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.11.2012 р. на підставі наказу №143-к позивача прийнято на роботу до ТОВ «АВС-Транс» на посаду водія автотранспортного засобу по переводу з ПрАТ «Київтрансекспедиція» (а.с. 10). 12.12.2013 р. позивача звільнено з даної роботи на підставі наказу №25-к від 13.122.013 р. (а.с. 10). Відповідно до довідки від 11.02.2019 р. №1, за період робот из 27.11.2012 р. по 13.12.2013 р. дохід [PERSON] склав 16 291,82 грн., сума до виплати з урахуванням утримання становить 14 376,26 грн. З індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу [PERSON] вбачається, що позивачу була нарахована заробітна плата ТОВ «АВС-Транс» (код ЄДРПОУ 30963752) за листопад 2012 р. 230,91 грн., за період з грудня 2012 р. по лютий 2013 р. - по 1280,00 грн. щомісяця, з березня 2013 р. по травень 2013 р. - по 1290,00 грн. щомісяця, з червня 2013 р. по серпень 2013 р. - по 1 300,00 грн. З вересня 2013 р. по грудень 2013 р. в індивідуальних відомостях відсутні дані щодо нарахувань заробітної плати позивачу ТОВ «АВС-Транс» (а.с. 12-13). Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівнику, регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох раз на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з частиною шостою статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. У статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру відповідно до положень частини першої статті 2 цього Закону є об'єктом індексації грошових доходів населення. Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. У статтях 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Позивач зазначає, що відповідно до відомостей ДПІ заборгованість відповідача по заробітній платі складає 16 291,82 грн., проте з наданих індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу вбачається, що відповідачем нараховувалась заробітна плата до вересня 2013 р., а після цієї дати до моменту звільнення позивача (13.12.2013 р.) відомості про нарахування заробітної плати відсутні, тобто виплата позивачу заробітної плати проведена не була. Протилежних відомостей відповідачем надано не було. А тому саме з вересня 2013 р. по день звільнення позивача (13.12.2013 р.) підлягає стягненню невиплачена заробітна плата в розмірі 3 905,15 грн. з розрахунку: вересень - 1 155,34 грн., жовтень - 1 155,34 грн., листопад - 1 155,34 грн. та грудень 2013 р. - 439,13 грн., із врахуванням індексації виходяч з наступного розрахунку: вересень 2013 р. не індексувався, жовтень 2013 р. - 1 155,34 грн. * 10,4 %=120,15 грн., листопад 2013 р. - 1 155,34 грн. * 10,2 % = 117,84 грн. та грудень 2013 - 439,13 грн. * 10,5 % = 46,10 грн., у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підялгає стягненню заборгованість по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції на загальну суму 4 189,24 грн. У постанові Верховного суду від 16.01.2018 р. у справі №446/509/16-ц зазначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Відповідач просить відмовити працівнику щодо стягнення середнього заробітку через пропуск тримісячного строку звернення до суду з такою вимогою. Судом встановлено, що позивач був звільнений 13.12.2013 р., з позовом до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки звернувся в січні 2019 р., тобто з пропуском строку звернення. Клопотання про поновлення такого строку позивачем подано не було, а тому вимога про стягнення середнього заробітку задоволенню не підлягає. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем доведені позовні вимоги частково, у зв'язку з чим підлягають частковому задоволенню, з відповідача підлягає стягненню невиплачена заробітна плата із врахуванням індексації в розмірі 4 189,24 грн. за період з вересня 2013 р. по грудень 2013 р. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 47, 94, 116 КЗпП України, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» ст. ст. 81, 258, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

Outcome: partial