Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Позивач через свого представника звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить поділити майно подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 16.01.2019 року заочним рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області шлюб між нею та відповідачем по справі було розірвано. Під час шлюбу у сторін народилися спільні діти: повнолітня [PERSON] та неповнолітній [PERSON] . Також позивач зазначає, що під час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти та шляхом спільних фінансових зусиль придбали рухоме майно, а саме: транспортний засіб ВАЗ 2107 зеленого кольору, 1998 року випуску, номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , який було зареєстровано на відповідача 14.02.2008 року. Позивач стверджує, що на сьогодні транспортний засіб фактично використовується одноособово відповідачем. На теперішній час сторони не дійшли взаємної згоди, щодо розпорядження вищевказаним спільним майном тому [PERSON] просить суд захистити її майнові права та визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного транспортного засобу, який належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Відомостей про звернення позивачів до суду з аналогічною позовною заявою немає. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 23.09.2019 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача адвокат Метельов П.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на задоволенні позовної заяви. Представник відповідача адвокат Пухтаєвич О.О. просила суд відмовити у задоволенні позовної заяви врахувавши доводи викладені у відзиві на позов та зазначила, що угода укладена на біржових торгах не є підставою для набуття права власності та не являється договором купівлі-продажу. У відзиві наданому до суду відповідач зазначив, що він не згоден з позовом, вважає, що підстав для задоволення позову немає. На думку відповідача позивач не є добросовісним та зловживає своїми процесуальними правами. Про реєстрацію автомобіля на ім`я відповідача є відомості але відсутній договір купівлі-продажу або іншого правочину, за яким би був придбаний спірний автомобіль. Відповідач стверджує, що доказування не може грунтуватись на припущеннях, а існування реєстрації автомобіля на його ім`я не може свідчити, що автомобіль придбаний за кошти подружжя. Позивач не указує, коли та у кого був придбаний спірний автомобіль та що було підставою для його реєстрації. Доказів, що автомобіль куплений за кошти подружжя, у позивача немає. Також немає доказів про користування відповідачем спірним автомобілем. Крім того, на думку відповідача, не можна визнавати право власності за двома особами у разі неподільності речі, так як автомобіль неподільна річ та зареєструвати його на двох осіб неможливо, тому відповідач вважає позов необгрутованим та таким, що не підлягає задоволенню. З`ясувавши позиції учасників процесу і перевіривши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. 20 серпня 1995 року Хмельницьким м/в реєстрації актів громадського стану було зареєстровано шлюб між сторонами по справі. 16 січня 2019 року шлюб було розірвано рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області, що підтверджується ксерокопією рішення суду, яке набрало законної сили 18 лютого 2019 року (а.с. 67-68). Спірний автомобіль ВАЗ 2107 зеленого кольору, 1998 року випуску, номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] було зареєстровано за відповідачем [PERSON] 14.02.2008 року, що підтверджується ксерокопією довідки начальника територіального сервісного центру №6346 від 16.08.2018 №31/20/6-377 (а.с. 10). Автомобіль ВАЗ 2107 було придбано 14.02.2008 на підставі біржової угоди №11-1020 від 14.02.2008 виданої УАТБ Харків на ім`я [PERSON] , що підтверджується довідкою начальника територіального сервісного центру №6346 від 22.11.2019 №31/20/6-576 (а.с. 65). Згідно ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.\~77\~ЦПК України\~предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.15\~ЗУ «Про\~товарну біржу»\~біржовою операцією\~визнається угода,\~що відповідає\~сукупності зазначених\~нижче умов: а)\~якщо вона\~являє собою\~купівлю-продаж,\~ поставку\~ та\~ обмін\~товарів,\~допущених до\~обігу на\~товарній біржі;\~б)\~якщо її\~учасниками є\~члени біржі;\~в)\~якщо вона\~подана до\~реєстрації та\~зареєстрована на\~біржі не\~пізніше наступного\~за здійсненням\~угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 17 ЗУ «Про товарну біржу» правила біржової торгівлі розробляються відповідно до чинного законодавства і є основним документом, що регламентує порядок здійснення біржових операцій, ведення біржової торгівлі та розв`язання спорів з цих питань. Відповідно до ч.4 ст.656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Враховуючи, що біржові торги це спосіб продажу або купівлі товарів у порядку, визначеному правилами або іншими нормативними документами Біржі, тому посилання відповідача, що придбання автомобіля на товарній біржі не може вважатися договором купівлі-продажу, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до вимог ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності. Згідно ч.1\~ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. ВС зазначив, що тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. ВС зауважив, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 зазначено, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідачем не надано доказів та не доведено факту, що автомобіль придбаний за власні кошти і є його особистою власністю. Таким чином, враховуючи, що спірний автомобіль набутий сторонами за час шлюбу, то він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши в власність за позивачем та відповідачем по 1/2 частини автомобіля.

Outcome: approved