Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат АО «Інвікта» Терновий Р.Б. звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів в розмірі 333924,50 гривень та суми судових витрат в розмірі 24420,30 гривень. Позовні вимоги мотивує тим, що 17 вересня 2019 року між [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 14350 доларів США, а остання зобов`язалася оформити документи на оренду землі на 15 років в розмірі 278 га, що знаходиться на території Великоснітинської сільської ради в строк до 20.12.2019, а у випадку невиконання вказаного доручення зобов`язалась повернути кошти в строк до 20.12.2019. Відповідач зазначені в розписці роботи не виконала та гроші не повернула. 08 січня 2020 позивачем [PERSON] подано до суду заяву про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 09.01.2020 була задоволена шляхом накладання арешту на майно, що належить відповідачу (Справа № 2-з/381/2/20). Ухвалою суду від 20 січня 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого розгляду. 29.01.2020 до канцелярії суду відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в зв`язку з поверненням нею боргу. 19 лютого 2020 року представником [PERSON] адвокатом АО «Інвікта» Терновим Р.Б. подано до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 1271,27 гривень, а саме: 3 відсотки річних за період з 21.12.2019 по 28.12.2019 в розмірі 231,14 грн. та проценти на рівні облікової ставки НБУ за період з 21.12.2019 по 28.12.2019 в розмірі 1040,13 грн., також стягнути судові витрати в розмірі 26300,25 гривень. Розгляд справи просить провести без участі позивача та/або його представника. 03.03.2020 до канцелярії суду відповідач [PERSON] подала заперечення проти заяви про зміну предмету позову, в яких просила відмовити повністю в задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог та стягнення з неї судових витрат. Ухвалою суду від 22 травня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись судом належним чином, розгляд справи просили провести без їх участі. Відповідач в судовому засіданні просила відмовити повністю в задоволенні позовних вимог [PERSON] . 29.01.2020 [PERSON] подала до суду заяву в порядку ст..158 ЦПК України, в якій просила суд, скасувати заходи забезпечення даного позову. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 17 вересня 2019 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 14350 доларів США, на оформлення документів на оренду землі на 15 років в розмірі 278 га, що знаходиться на території Великоснітинської сільської ради (121 га,115 га, 51 га) 50 $ х 287 га = 14350 $. Договір оренди землі на 287 га буде зареєстрований на ТОВ «Аго-Мрія «Фастів» в строк до 20.12.2019. В разі невиконання вищевказаної роботи до 20.12.2019 [PERSON] зобов`язалась повернути [PERSON] суму в розмірі 14350 доларів США, про що нею власноручно було написано розписку (а.с.15). Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Виходячи з вимог статтей 1046,1047 ЦК України, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування цих положень закону, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки (правовий висновок Верховного суду України, викладений у постанові від 12 квітня 2017 року в справі № 6-487цс17). Так, надаючи оцінку вказаній вище борговій розписці в сукупності з наявними в матеріалах справи доказами, суд приходить до висновку, що вказана розписка не може свідчити про наявність зобов`язань відповідача перед позивачем, щодо повернення коштів, виходячи з наступного. Надана до позовної заяви копія розписки та оглянутий в судовому засіданні її оригінал від 17.09.2019 не може слугувати доказом укладання договору позики, оскільки кошти були передані [PERSON] не в борг, а на оформлення документів оренди землі, а тому застосування вимог ст. 1048 ЦК України є в даному випадку безпідставним. Не відповідають дійсності твердження позивача про те, що [PERSON] повинна була повернути кошти в строк до 20.12.2019, оскільки до вказаної дати вона повинна була виконати певний комплекс робіт, а в разі їх невиконання повернути кошти, але термін повернення коштів в розписці не зазначений. Вважаючи отримання відповідачем коштів позикою, позивач повинен був звернути увагу на вимоги статті 1049 ЦК України, якою передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позивач вимогу про повернення коштів до відповідача не пред`являв. Змінивши предмет позову, представник [PERSON] адвокат АО «Інвікта» Терновий Р.Б. звернувся до суду з заявою до [PERSON] , в якій просив стягнути з останньої 3% річних за період з 21.12.2019 по 28.12.2019 в розмірі 231,14 грн. та проценти на рівні облікової ставки НБУ за період з 21.12.2019 по 28.12.2019 в розмірі 1040,13 грн., також, стягнути з [PERSON] судові витрати в розмірі 26300,25 гривень, мотивуючи заяву тим, що відповідач [PERSON] зазначені в розписці роботи не виконала, а зазначені в розписці кошти повернула 29.12.2019. В судовому засіданні, 15.06.2020 відповідач надала для огляду оригінал розписки, із зазначенням на зворотній стороні, що [PERSON] отримав від відповідача [PERSON] суму 14 350 дол.США і претензій до неї не має. Копія розписки відповідач долучила до матеріалів справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд не може погодитись з позовною вимогою [PERSON] про стягнення з відповідача процентів в сумі 1040,13 грн. відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦПК України, оскільки так званої «позики» від позивача відповідач не отримувала. Відповідно до змісту розписки від 17.09.2019 [PERSON] отримала кошти не в борг, а як попередню оплату за виконання певного виду робіт. Враховуючи відмову позивача від подальшого виконання робіт, передбачених умовами розписки, 29.12.2019 вона повернула позивачеві кошти в сумі 14 350 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою, складеною власноручно позивачем. В силу приписів ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного та враховуючи безпідставність позовних вимог про стягнення з позивача коштів, безпідставною та необґрунтованою є вимога про стягнення з позивача судових витрат в розмірі 26300,25 гривень, а саме: витрат на правничу допомогу в розмірі 22500 гривень та судового збору в розмірі 3800,25 гривень, тому в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу необхідно відмовити в повному обсязі. Крім цього, згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи, те, що у позові [PERSON] відмовлено повністю, судовий збір стягненню з відповідача не підлягає. Також, згідно приписів частин 9, 10 статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови в задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Таким чином, заходи забезпечення позову, що застосовані ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.01.2020 необхідно скасувати.

Outcome: dismissed