Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач у травні 2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 659 598,20 грн.. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.02.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір, відповідно до якого Банк надав [PERSON] грошові кошти (кредит) в іноземній валюті у сумі 15 944,21 дол. США, строком з 27.02.2008 року по 27.05.2015 року зі сплатою 15 % річних. Відповідно до положень зазначеного кредитного договору [PERSON] зобов'язався повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки, комісію та інші передбачені договором платежі у встановлені договором строки. Позичальником [PERSON] у встановлені кредитними договорами строки, повернення наданого кредиту та сплати відсотків за його користування не дотримуються, у зв'язку з чим у нього перед банком станом на 25.03.2013 року виникла заборгованість у розмірі 56 264,20 дол. США. 26.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір відступлення прав за вказаним кредитним договором у зв'язку з чим позивач набув права вимоги до відповідача та звернувся до суду для захисту своїх прав. В судове засідання 11.12.2014 року представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - Зауліна О.Г. (діє на підставі довіреності від 03.06.14), але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю (а.с.103). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином у встановленому порядку, про що свідчать наявні у матеріалах справи (а.с.63-64). При цьому, в минулому судовому засіданні 11.08.2014 року брала участь його представник [PERSON] (діє на підставі довіреності від 28.07.14), яка зазначила, що сума позову велика та просила надати час для з'явлення до суду відповідача. Крім того, 02.09.2014 року [PERSON] особисто надав до суду клопотання в якому зазначив, що з 26.03.2008 року по 11.02.2010 року він своєчасно виконував свої зобов'язання за кредитним договором, але з настанням світової кризи у 2008 році та підвищенням курсу долара він не в змозі був виконувати зобов'язання належним чином, заперечував проти нового кредитора та набуття ним права відносно стягнення заборгованості у іноземній валюті. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача [PERSON] та неповідомленням про причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у його відсутність, згідно ст. 169 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, додані до неї документи прийшов до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.02.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] (надалі відповідач, позичальник, боржник), на підставі кредитної заявки останнього від 27.02.2008 року (а.с.14), був укладений Кредитний договір № СL-508/005/2008, відповідно до якого Банк надав [PERSON] грошові кошти (кредит) в іноземній валюті у сумі 15 944,21 дол. США, строком з 27.02.2008 року по 27.05.2015 року, зі сплатою (відповідно до п.3. договору) 11,49 % річних, з цільовим призначенням (відповідно до п.2 договору) на придбання автомобіля (а.с.7-12). Зі змістом, умовами та правовими наслідками зазначеного кредитного договору відповідач був ознайомлений та згодний, про що свідчать його підписи на кожній сторінці договору. У день укладання кредитного договору між Банком та відповідачем був підписаний Додаток № 1 до зазначеного кредитного договору, який (відповідно до п.5 кредитного договору) є його невід'ємною частиною та відповідно до якого між сторонами було узгоджено графік погашення кредиту, в якому було детально зазначено, в які саме строки та які саме суми відповідач має сплачувати на користь Банка для погашення наданого йому кредиту. Зі змістом, умовами та правовими наслідками зазначеного додатку відповідач був ознайомлений та згодний, про що свідчить його підпис на додатку (а.с.15-18). Відповідно до п.2. кредитного договору Банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на умовах, зазначених у договорі. Згідно п.1.1. кредитного договору в порядку передбаченому цим договором Банк надає позичальнику кредит в розмірі та валюті, визначеній у частині № 1 цього договору, а позичальник приймає кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у договорі. Відповідно до п.1.5.1. кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється щомісяця у розміри та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковими перерахуваннями на поточний рахунок. Згідно п.1.6.1. кредитного договору позичальник зобов'язаний повністю повернути Банку суму отриманого кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту та відповідно до умов за п.1.5. цього договору. Згідно п.. 3.1.-3.1.3. кредитного договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань по цьому договору, позичальник несе відповідальність в порядку і на умовах, визначених в цьому договорі, а саме: - за порушення зобов'язань з повернення кредиту, процентів у визначені договором строки, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочки; - за прострочення боргових зобов'язань понад 15 днів сплатити штраф у розмірі 0,01 % від суми прострочених зобов'язань, але не менше 25 грн.; - за прострочення боргових зобов'язань понад 30 днів сплатити штраф у розмірі 0,02 % від суми прострочених зобов'язань, але не менше 50 грн. Згідно п. 6.4. кредитного договору детальний розпис сукупної вартості кредиту визначається банком в додатках до цього договору. З позову вбачається, що Банк умови кредитного договору виконав та надав відповідачу кредитні кошти. 26.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (надалі позивач, кредитор) було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого позивач набув, а ПАТ «ОТП Банк» відступ права вимоги за кредитними договорами у тому числі і за вищевказаним кредитним договором (а.с.72-84), що підтверджується Додатком № 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю, в якому зазначений перелік кредитних договорів (а.с.85-99). З матеріалів справи вбачається, що позивач згідно Свідоцтва серії А01 № 215694 про державну реєстрацію юридичної особи, зареєстрований як юридична особа (а.с.30-31), згідно довідки АБ № 624314 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій, перебуває на обліку у Головному управлінні статистики у м. Києві (а.с.36), згідно Банківської ліцензії за № 191 та дозволів НБУ (а.с.68-71) має право надання банківських послуг, визначених частиною 1 та п.5-11 та п.1-4 ч. 2 та 4 ст. 47 Закону України «Про Банки і Банківську діяльність» (а.с.13), тобто має всі необхідні документи щодо здійснення діяльності пов'язаної з послугами надання кредитів, тощо. Відповідачу було відомо про можливість застосування кредитором процедури примусового дострокового повернення кредиту, оскільки така процедура прописана у кредитному договорі, який він особисто підписав. Судом встановлено, що позивачем була направлена відповідачу Досудова вимога про погашення заборгованості за вказаним кредитним договором від 25.06.2011 року (а.с.19-20). У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитними договорами у позичальника перед позивачем, станом на 22.05.2014 року виникла прострочена заборгованість, загальна сума якої за розрахунком заборгованості, становить - 56 264,20 дол. США, що за курсом НБУ станом на 22.05.2014 року (1 дол. США = 11,72 грн.), складає - 659 598 (шістсот п'ятдесят дев'ять тисяч п'ятсот дев'яносто вісім) гривень 20 копійок, з яких: - заборгованість за кредитом - 11 578,35 дол. США, що за вказаним курсом становить 135 735,42 грн., - заборгованість по відсотках - 521,50 дол. США, що за вказаним курсом становить 6 113,65 грн., - пеня за прострочення зобов'язань - 44 164,46 дол. США, що за вказаним курсом становить 517 749,12 грн.. Розрахунок заборгованості зазначений у позові та доданий до матеріалів справи (а.с.3 та 21). Судом встановлено, що розділом «3» кредитного договору передбачено у разі невиконання зобов'язань стягнення з позичальника на користь кредитора пені та штрафів. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. На підставі вищезазначеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, заявлені обґрунтовано. Отже, допустивши прострочення кредиту, відповідач порушили не тільки свої договірні зобов'язання, а й вимоги законодавства України. Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На момент розгляду справи, доказів погашення відповідачем зазначеної вище заборгованості, сплати відсотків, пені, інфляційних збитків, тощо у суду не має. За таких обставин, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача всієї суми заборгованості, яка виникла у нього за кредитним договором, обґрунтованими та такими, що відповідають умовам цього договору та ст. 1050 ЦК України. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільний кодекс України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст.. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. У Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - зазначено, що відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином вбачається, що Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». При цьому згідно із ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. У зв'язку з зазначеним суд доходить висновку, що кредитор має право заявляти вимоги щодо виконання відповідачем своїх зобов'язань у грошовій одиниці України в еквіваленті за курсом НБУ станом на 22.05.2014 року, так як це не суперечить законодавству України. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідач був обізнаний про розгляд вказаної справи у судовому порядку, проте за весь час її розгляду не надав суду обґрунтованих належних доказів щодо неправомірності висунутих до нього позовних вимог. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до змісту ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, позивач поніс витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 2926 від 17.04.2014 року (а.с.5). Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають також і ці витрати. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved