Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач Публічне Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 26.08.2008 року у розмірі 22926, 05 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між Публічним Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н від 26.08.2008 року. Відповідно до кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору станом на 29.03.2013 року сума заборгованості по кредитному договору склала 22926,05 грн. На підставі викладеного позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача Публічного Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - Подпльота О.В., яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позові, зазначила, що строк дії кредитного договору не скінчився, відповідач добровільно суми боргу не повернув, договір в установленому порядку недійсним не визнавався. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ст.74 ЦПК України. Законний представник відповідача - [PERSON], надала суду Рішення Сімферопольського районного суду від 10.01.2014 р., згідно з яким [PERSON] визнаний недієздатним і йому призначено опікуна - його мати [PERSON]. Законний представник проти задоволення позову заперечувала, вказала на те, що її син з 2000 року страждає тяжким психічним захворюванням, постійно знаходиться на лікуванні у психіатричному закладі, укладати кредитний договір не міг, кредитних коштів не отримував, у період укладання кредитного договору у 2008 році проживав в селі і до міста не виїжджав. Її син ніколи не працював в ТОВ «Ланкон Крим», трудова книжка її сина знаходиться у неї і в ній відсутні записи про роботу сина у зазначеному товаристві. Крім того, законний представник відповідача зазначив, що з 2008 року банк жодного разу не надсилав претензій та вимог про повернення кредиту, а звернувся до суду із позовом лише у 2013 році, отже є сумнів щодо існування такого кредитного договору. Просила вважати кредитний договір недійсним. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. По справі встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 26.08.2008 року між Публічним Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н. (а.с.6) Відповідно до кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав. Внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору станом на 29.03.2013 року сума заборгованості по кредитному договору склала 22926,05 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 6952,50 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 10595,05 грн.; заборгованість з комісії за користування кредитом - 3810,59 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процента складова) - 1067,91 грн. Добровільно відповідач зобов'язання по кредитному договору на час розгляду справи не виконав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з простроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, а одностороння відмова від зобов'язання та одностороння зміна умов зобов'язання згідно зі ст.525 ЦК України не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких між сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] шляхом написання заяви про надання кредиту, отримав від позивача кредитну картку з встановленою сумою кредитного ліміту 7000 грн. Згідно представленого розрахунку, позивачем було отримано зазначені кредитні грошові кошти, з яких було вирахувано суму комісії 500 грн., сплата якої передбачена умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна GOLD», довідку про які було отримання відповідачем. (пам'ятка клієнта) Законним представником відповідача не представлено до суду доказів, які спростували факт отримання відповідачем від банку зазначеної суми грошових коштів, а також доказів, які б спростували правильність проведеного розрахунку суму заборгованості за кредитом та процентами. Доводи опікуна [PERSON] стосовно того, що її син не укладав кредитний договір, не підтверджені належними доказами, навпаки, опікун зазначила, що підпис на договорі схожий з підписом її сина. З позовом про визнання договору недійсним, опікун до суду не зверталася. Судом до початку розгляду справи по суті було роз'яснено права опікуна, як законного представника відповідача, заявити зустрічний позов, але відповідного клопотання не надійшло. Надана до суду заява, в якій опікун просила вважати договір недійсним, не є зустрічним позовом. Таким чином, доводи опікуна відповідача про відмову у задоволені у позову з тих підстав, що кредитний договір є недійсним, суд не може прийняти до уваги, як підстави для відмови у позові. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, визначаючи суму, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Представник відповідача зазначила, що вона також не згодна з вимогами банку про стягнення суми заборгованості, оскільки такі вимоги заявлені аж у 2013 році, проте з 2008 року до моменту звернення до суду позивач жодного разу не надсилав претензій та вимог про повернення кредиту. З огляду на те, що представник відповідача не має юридичної освіти, за характером праці не стикається із застосування нормативно-правових актів, тобто є юридично необізнаною особою, суд приймає такі заперечення відповідача як заяву про застосування строку позовної давності. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Із заяви позичальника вбачається, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Відповідно до п.2 Умов і правил надання банківських послуг кредитний ліміт - це розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, обумовлений договором, на умовах платності і повернення. Згідно пп.3.1.1 п.3 Умов і правил надання банківських послуг строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки. Картка дійсна до останнього календарного дня, зазначеного місяця. За закінченням строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви тримача про закриття Картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій. За умовами п.5.3 Умов і правил надання банківських послуг строки і порядок погашення по Кредиту (кредитному ліміту, кредитної лінії) по платіжним карткам з встановленим Мінімальним обов'язковим платежем наведений у Пам'ятці Клієнта, яка є невід'ємною частиною Договору. Платіж включає плату за користування Кредитом, передбачену тарифами, і частку заборгованості по Кредиту. Відповідно до умов договору (заява позичальника) №б/н від 26.08.2008 р. порядок погашення заборгованості визначений як здійснення щомісячного платежу у розмірі 7% від суми заборгованості. Згідно пам'ятці Клієнта розмір щомісячного платежу становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості. (а.с.59) Згідно п.2 Умов і правил надання банківських послуг мінімальний обов'язків платіж це розмір боргових зобов'язань, які щомісячно підлягають сплаті тримача протягом строку дії картки. Цей платіж розраховується як сума овердрафту і суми щомісячного платежу, що складається з нарахованих процентів і частки заборгованості по кредиту. Згідно умов, викладених у Пам'ятці клієнта строк внесення щомісячного платежу визначений до 25 числа місяця, що слідує за звітним. Таким чином, за домовленістю, що була досягнута між сторонами, сторони встановили як строк дії договору, який обумовлений строком дії картки, який продовжується до моменту, поки тримач не звернеться до Банку із заявою про закриття картрахунку (п.3 Умов і правил надання банківських послуг), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. При цьому, виходячи із умов, викладених у Пам'ятці клієнта, умов і правил надання банківських послуг (п.2), суд приходить до висновку, що сторонами встановлений обов'язковий щомісячний платіж у сумі не менше 50 грн., який, виходячи із суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом та порядком зарахування грошових коштів на погашення заборгованості, забезпечує лише обов'язкову щомісячну сплату процентів за користування кредитом, що, відповідно до пп.5.5 Умов і правил надання банківських послуг і Пам'ятки клієнта, нараховуються щомісяця. Таким чином, з представлених позивачем доказів вбачається, що погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів (обов'язковість сплати процентів) визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. З представленого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що відповідач жодного разу не сплатив щомісячного обов'язкового платежу, обов'язковість сплати якого для відповідача настала 28.11.2008 р. (з урахуванням пільгового періоду, строку сплати платежу до 25 числа місяця, що передував звітному періоду, а також строку нарахування процентів відповідно до пп. 5.5.2) З вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся до суду 20.05.2013 року, включивши до позовних вимог як всю суму кредитного ліміту, так і суму процентів, комісії і суми штрафів. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами, сплатити щомісячно відсотки та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору сторони визначилися про погашення щомісяця платежу, який не може бути меншим 50 грн., які згідно порядку зарахування на погашення заборгованості зараховуються саме як сплата відсотків за користування кредитом (мінімальний обов'язків платіж), оскільки така сума не покриває сплату відсотків, комісії та частки основної суми боргу, суд приходить до висновку, що у банку виникло право на звернення до суду із вимогами про стягнення із відповідача заборгованості за відсотками після 28.11.2008. При цьому суд виходить з того, що позичальник отримав грошові кошти 16.10.2008 року, йому встановлений 30 днів пільговий період, під час якого позичальник не сплачує відсотки за користування кредитом. Пільговий період закінчився 17.11.2008 року. З 17.11.2008 р. до 25.11.2008 р. позичальнику банком розраховані відсотки за користування кредитом із розрахунку 2,5 % щомісячно, а з 26.11.2008 по 28.11.2008 р., у зв'язку із несплатою позичальником обов'язкового мінімального платежу нараховані відсотки з завищеною відсотковою ставкою, згідно п.5.5.1 Умов. Розмір відсотків нараховується банком в останній операційний день місяця за кожен календарний день фактично витрачених в рахунок Кредиту коштів, з дня списання суми з карткового рахунку, яким відповідно до представленого розрахунку заборгованості є саме 28.11.2008 р. (а.с.3) Отже початок позовної давності для стягнення такого виду платежу, як відсотки, необхідно обчислювати саме з цієї дати окремо за кожен місяць. Разом з тим, приймаючи до уваги, що зобов'язання позичальника зі сплати основної суми боргу продовжуються, оскільки умовами договору не визначений конкретний строк погашення всієї суми кредитного ліміту, який обумовлений строком дії картки, що продовжується кожен раз і його закінчення пов'язане із відповідним зверненням позичальника про це, чого не було зроблено, а нарахування відсотків здійснюється з загальної суми заборгованості щомісяця, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним лімітом, яка згідно надано розрахунку складає 6952,50 грн., суми заборгованості за відсотками за період з 20.05.2010 р. до 29.03.2013 р. (згідно наданого розрахунку), яка становить 6355,47 грн. Крім того, умовами договору встановлено відповідальність позичальника у разі прострочення строків виконання зобов'язань, яка полягає у сплаті ним штрафу у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. (пп.8.6 Умов і правил надання банківських послуг). Відповідно до ст..611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. За приписами ст. 549 ЦК України штраф є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають суттєве значення. З пояснень опікуна [PERSON] вбачається, що її син страждає тяжким психічним захворюванням, декілька разів на рік перебуває на лікуванні у психіатричному закладі, потребує постійного застосування медичних препаратів, на які витрачається значна частина грошових коштів опікуна. Вона працює перукарем в с. Новий Сад, має щомісячний дохід 1200 грн.. Її син внаслідок захворювання не працює, перебуває на її утриманні, інших доходів вони не мають. Такі пояснення опікуна підтверджені частково і рішенням Сімферопольського районного суду від 10.01.2014 р. (а.с.58) З урахуванням зазначеного, суд вважає необхідним зменшити розмір неустойки (штрафу) і стягнути з відповідача штраф у розмірі 500 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача суми щомісячної комісії за користування кредитом, то суд приходить до висновку, що у задоволенні таких вимог необхідно відмовити, оскільки строк давності для звернення до суду із вимогами про стягнення комісії, сплата якої передбачена згідно пам'ятці клієнта у розмірі 500 грн., що списується при першій витраті по картці, сплив, оскільки таке списання відбулося 17.10.2008 р. (розрахунок заборгованості). Сплата ж щомісячної комісії за користування кредитом, про яку ставить питання позивач, умовами кредитного договору не передбачено. (пам'ятка клієнта, яка є невід'ємною частиною договору). Суду позивачем не представленого доказів того, що між сторонами було укладено письмового договору про збільшення строку позовної давності як загальної так і спеціальної, як це передбачено ст.259 ЦК України, отже з урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягненню з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 13807,97 грн., з яких заборгованість за кредитом - 6952,50 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 6355,47 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст.525, 526, 1050,1054 ЦК України,

Outcome: partial