Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач у\~квітні 2018\~року звернувся\~до Дзержинського\~районного суду\~м.\~Харкова з\~позовом,\~який був\~уточнений,\~та згідно\~якого просить\~суд стягнути\~з [PERSON],\~яка діє\~в своїх\~інтересах та\~в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованості у розмірі 5680, 23 грн. за кредитним договором №б/н в 14.07.2011 року, а також судовий збір. Свої уточнені позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 14.07.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5700, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 20.05.2015 року позичальник [PERSON] помер. В процесі розгляду справи було встановлено, що правонаступниками померлого [PERSON] є [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] та [PERSON]. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 14.07.2011 року становить 5680, 23 грн., яка складається з наступного: 5396, 97 грн. заборгованість за кредитом, 283, 26 грн. заборгованість за відсотками. З метою досудового врегулювання спірних відносин, враховуючи приписи статей 1281, 1282 ЦК України позивачем на адресу відповідної нотаріальної контори та відповідача направлялись претензії кредитора, які не були задоволені. Просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Так, із інформації, що викладена у анкеті-заявці, у цьому документі не міститься інформації про вид картки, який мав бути виданий [PERSON], так само і не має зазначена анкета-заявка погодженого між банком та [PERSON] розміру кредиту - не встановлено кредитний ліміт. Також не міститься інформації про вид та розмір відсоткової ставки за кредитом. Надана позивачем анкета не містить жодної інформації щодо передачі картки заявнику, а лише містить особисту інформацію [PERSON] Позивач просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 5396,97 грн. та заборгованість за відмотками в розмірі 283, 26 грн., при цьому рахунок заборгованості зроблений по 31 грудня 2017 року, що є протиправним. У січні 2018 року на адресу [PERSON] надійшов лист-претензія, в якому банк вимагав здійснити сплату в розмірі 5680, 23 грн. та [PERSON] звернулась до банку з листом про надання інформації щодо підстави виникнення заявленої заборгованості, на що їй було відмовлено у наданні будь-якої інформації та документів щодо заявленої суми боргу. Про те, що спадкова справа була відкрита ще в 2015 році позивачу повідомлено Третьою Харківською державною нотаріальною конторою офіційним листом. Про смерть [PERSON] банк був повідомлений відповідачем особисто у лютому 2017 року, шляхом надання копії свідоцтва про смерть, що письмово зафіксовано посадовими особами відділення банку. Також співробітників банку було повідомлено про відкриття спадщини та коло спадкоємців. Натомість, банк звернувся до відповідача лише у січні 2018 року, тобто після спливу шестимісячного строку, встановленого положеннями ст. 1281 ЦК України. З урахуванням предявлення банком вимог до спадкоємиці поза межами означених строків, вважає, що це є підставою для відмови позивачу у задоволенні його вимог. Окрім того, підлягає застосування норма ст. 1282 ЦК раїни щодо визначення обєму відповідальності кожного зі спадкоємців. Від позивача\~-\~Акціонерного товариства\~комерційного банку\~«Приват Банк»\~надійшла відповідь\~на відзив,\~згідно якого\~позивач наголошує,\~що оскільки\~банк дізнався\~про смерть\~позичальника не\~одразу,\~а тільки\~2017\~року в\~розрахунку заборгованості\~вбачається продовження\~нарахувань заборгованості\~за відсотками\~та пенею\~до 28.02.2017\~року.\~Одразу після\~отримання інформації\~про смерть\~позичальника банк\~зупинив нарахування\~відсотків та\~пені,\~що вбачається\~з розрахунку\~заборгованості (останнє\~нарахування станом\~на 28.02.2017\~рік).\~Банком здійснено\~перерахунок заборгованості\~та повернено\~на рахунок\~позичальника помилково\~нараховані відсотки\~та штрафи\~з дати\~смерті позичальника\~до моменту\~коли банк\~дізнався про\~його смерть.\~Банком належним\~чином виконані\~вимоги законодавства\~в частині\~зупинення нарахування\~заборгованості по\~кредиту у\~зв'язку\~зі смертю\~позичальника та\~списанню помилково\~нарахованих відсотків\~та санкцій,\~а розрахунок\~заборгованості містить\~тільки той\~борг,\~який виник\~до смерті\~позичальника. Позивачем 25.09.2017 року була направлена претензія кредитора до Третьої Харківської державної нотаріальної контори. 27.10.2017 року отримано відповідь приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON], в якій зазначалось, що претензію кредитора долучено до матеріалів спадкової справи після [PERSON] та спадкоємці повідомлені про кредиторські вимоги банку до [PERSON] та зміст ст. 1282 ЦК України роз'яснено. Тобто вимога про погашення заборгованості була предявлена до спадкоємців через нотаріуса, а отже позивачем не пропущено строк пред'явлення кредиторських вимог до спадкоємців померлого. Також від Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» та [PERSON] були надані письмові пояснення, які фактично повторюють позовні вимоги та заперечення щодо них. Як встановлено матеріалами справи, відповідно до укладеного договору №б/н від 14.07.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5700, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (Т. 1, а. с. 9). [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з памяткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (Т. 1, а. с.19). Позивач свої зобовязання за кредитним договором №б/н від 14.07.2011 року виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит, у розмірі, встановленому зазначеним договором. 20.05.2015 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №496102, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (Т. 1, а. с. 36) Станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором №б/н від 14.07.2011 року становить 5680, 23 грн., яка складається з наступного: 5396, 97 грн. заборгованість за кредитом, 283, 26 грн. заборгованість за відсотками. На адресу Третьої Харківської державної нотаріальної контори за вих. №SAMDN50000047635666 від 10.09.2017 року Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» була направлена претензія кредитора в порядку статті 1281 Цивільного кодексу України (Т. 1, а. с. 39) Як вбачається із листа завідувача Третьої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] від 27.09.2017 року за вих. №1874/01-16 «Щодо направлення претензій за належністю», Третя Харківська державна нотаріальна контора повідомила банк, що претензія до спадкоємців [PERSON] надійшла до нотаріальної контори 27.09.2017 року, зареєстрована в журналі реєстрації вхідної кореспонденції за №888/01-16. У звязку з тим, що спадкова справа (№21/2015) вже заведена [PERSON], приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, претензія банку переслана за належністю (Т. 1, а. с. 40). На адресу [PERSON] за вих. №SAMDN50000047635666 від 19.12.2017 року банком направлено лист-претензію з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором (а. с. 66). [PERSON] в свою чергу звернулася з листом до ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою надати їй інформацію з приводу заборгованості померлого чоловіка, проте їй було надано відповідь, згідно якої за відсутності свідоцтва про право на спадщину у заявника, яке б надавало право розпорядження рахунками чоловіка, банк не має права розкривати їй банківську таємницю (Т. 1, а. с. 67-70). Згідно листа приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за вих. №10/02-14 від 25.01.2018 року, спадкоємцями [PERSON] є його дружина [PERSON], син [PERSON], [INFO], мати [PERSON] по 1/3 частці кожен (а. с. 71). Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов'язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 цього Кодексу). Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Відповідно до частини 1 статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1282 Цивільного кодексу України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 Цивільного кодексу України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Згідно до ч.ч. 2, 3 статті 1281 Цивільного кодексу України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Згідно п.п. 2.1 п. 2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Відповідно вимог п. 8.9 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.12.2010 року №3253/5, у журналі реєстрації вхідних документів підлягають реєстрації: заяви про прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів, повідомлення про накладення заборони відчуження нерухомого майна, повідомлення суду і слідчих органів про накладення арешту та інші, якщо вони надійшли поштою або подані нотаріусу кур'єром до дня вчинення нотаріальної дії, заяви батьків про надання згоди неповнолітній дитині на відчуження майна, заява одного з подружжя про згоду на розпорядження майном, заява від співвласника про відмову від переважного права купівлі частки в праві спільної часткової власності, заяви про скасування заповіту або довіреності тощо, незалежно від того, чи були вони подані нотаріусу особисто або повіреною особою, кур'єром, чи надійшли поштою. Отже, виходячи із змісту статті 1281 Цивільного кодексу України та вищенаведених норм, які регулюють діяльність нотаріуса, - претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи, тому правомірним слід вважати, що законодавством допускаються два способи предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: безпосередньо до спадкоємців; опосередковано, через нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер 20.05.2015 року, претензію кредитора позивач направив рекомендованим листом 25.09.2017 року, що підтверджується фіскальним чеком ПН 215600426655 від 25.09.2017 року та записом №119 у реєстрі згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів «Претензії кредитора до ДНК» (Т. 1, а. с. 37). Однак, незважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки матеріали справи не містять доказів щодо наявності та складу майна, одержаного відповідачами у спадщину та вартості такого майна. Так, у разі смерті боржника за кредитним договором спадкоємець несе відповідальність лише у межах вартості майна, одержаного у спадщину (частина 1 статті 1282 Цивільного кодексу України) Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 ЦПК України). Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобовязані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства - суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обовязок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов'язані із з'ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред'явлення вимоги до спадкоємців боржника. Звертаючись із позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], [PERSON], як до спадкоємців [PERSON], позивач мав довести, що спадкоємцями майна є саме відповідачі. Всупереч свого процесуального обовязку, позивач не надав доказів на підтвердження того, що спадкодавцю за життя взагалі належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно. Так, наприклад [PERSON] та [PERSON] проживали за одним місцем реєстрації, про що свідчать відмітки у паспортах громадян України, проте сам лише факт спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент його смерті та відсутність відмови від спадщини, не свідчить, що відповідач отримував він померлого майно у спадщину і як наслідок набув обовязок задовольняти вимоги кредитора. Оскільки матеріали справи не містять жодних відомостей щодо наявності та складу майна, одержаного відповідачами у спадщину, вартості такого майна, клопотання про витребування таких доказів суду не заявлялось, а судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до\~висновку,\~що у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed