Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитом в сумі 782700,06 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до укладених між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] кредитного договору №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року, додаткового договору №1 від 01.06.2009 року до кредитного договору №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року, додаткового договору №2 від 01.06.2009 року до кредитного договору №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 35000 доларів \~США, строком погашення не пізніше 28.12.2026 року зі сплатою відповідної платні за користування кредитом. У якості забезпечення наданого кредитного договору 28.12.2006 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та [PERSON] і [PERSON] були укладені відповідні договори поруки №SR-ML-200/645/2006 та 01.06.2009 року додаткові договори №1 від 01.06.2009 року, на підставі яких поручителі взяли на себе зобовязання відповідати за повне і своєчасне виконання [PERSON] його зобовязань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність з позичальником за виконання останнім умов кредитного договору. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. \~ У ході судового розгляду цивільної справи позивачем було уточнено розмір позовних вимог. Так, 17.07.2012 року до Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшла заява представника позивача за довіреністю [PERSON], в якій він просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року в розмірі 551927,34 гривень, у звязку із зменшенням розміру пені, та судові витрати (том 1 а.с.58). Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], повідомлені судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися і не повідомили суд про причини неявки. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та участі відповідачів [PERSON] та [PERSON], проти задоволення позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] та [PERSON] заперечував у повному обсязі. У попередніх судових засіданнях представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] просив суд визнати поруку за договорами поруки №SR-ML-200/645/2006 від 28.12.2006 року припиненою, так як, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, позивач відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання, у звязку з чим мав предявити до поручителів позов протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, тобто до 11.03.2015 року включно, однак звернувся до суду лише 18.06.2012 року. Крім того, як вбачається зі змісту додатку №1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 26.11.2010 року заборгованість за кредитним договором №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року не була предметом договору купівлі-продажу кредитного портфелю, укладеного 26.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 17.03.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02.06.2015 року, було визнано припиненою поруку за договором поруки №SR-ML-200/645/2006 від 28.12.2006 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON], на підставі ч.4 ст.559 ЦК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 28.12.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» (банк), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та у звязку з договором купівлі-продажу кредитного портфелю, укладеного 18.03.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором, та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір №МL-200/645/2006 (том 1 а.с.6-9), згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 35000 доларів США з цільовим використанням його на купівлю нерухомого майна, що підтверджується кредитною заявкою від 28.12.2006 року (том 1 а.с.17) та меморіальним валютним ордером №11 від 28.12.2006 року (том 1 а.с.18), а [PERSON], в свою чергу, зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі не пізніше 28.12.2026 року, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором. Відповідно до п.1.5.1 частини №2 кредитного договору №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі платежу та не пізніше дати платежу, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. На підставі п.3 частини №1 кредитного договору №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року встановлено, що проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованого відсотку 5,99% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору; ставка FIDR може змінюватися банком). Пунктом 4 частини №1 кредитного договору №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року передбачено, що повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником платежів, що зменшуються, тобто щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту. Відповідно до п.1.4.1.2 частини №2 кредитного договору №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року проценти нараховуються щомісячно в день сплати процентів, але не пізніше дати платежу, на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення та сплачується позичальником відповідно до умов п.1.5 кредитного договору. 01.06.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 та додатковий договір №2 до кредитного договору №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року (том 1 а.с.10, 11). Згідно п.3.1 додаткового договору №1 від 01.06.2009 року до кредитного договору №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року на період з моменту підписання додаткового договору до 01.06.2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися процентна ставка, розмір та вид якої визначено кредитним договором. Відповідно до п.3.2 додаткового договору №1 від 01.06.2009 року до кредитного договору №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року на період з 01.06.2009 року до 02.11.2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка в розмірі 7% річних. На підставі п.3.3 додаткового договору №1 від 01.06.2009 року до кредитного договору №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року на період з 02.11.2009 року до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, що складається з фіксованого відсотку в розмірі 7% річних та FIDR. У звязку з тим, що позичальником не було дотримано зазначених вище умов кредитного договору та додаткових договорів, банком на підставі п.1.9 частини №2 кредитного договору №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року було здійснено вимогу дострокового виконання позичальником його зобовязань за кредитним договором в повному обсязі. Так, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направив [PERSON] досудову вимогу вих.№21757 від 14.07.2011 року про погашення заборгованості за кредитним договором №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року, яка була отримана ним особисто 12.08.2011 року (том 1 а.с.21). Зазначена вимога підлягала виконанню протягом 30 календарних днів з дня її одержання, але до моменту подання позову до суду вона не виконана і відповідні суми позивачу на даний час не сплачені. Відповідно до п.4.1.1 частини №2 кредитного договору №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом у визначені кредитним договором строки позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожен день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум. 28.12.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» (банк), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та у звязку з договором купівлі-продажу кредитного портфелю, укладеного 18.03.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором, та [PERSON] (поручитель) був укладений договір поруки №SR-ML-200/645/2006, на підставі якого поручитель взяла на себе зобовязання відповідати за повне і своєчасне виконання [PERSON] його зобовязань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року (том 1 а.с.14). Крім того, 28.12.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» (банк), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та у звязку з договором купівлі-продажу кредитного портфелю, укладеного 18.03.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором, та [PERSON] (поручитель) був укладений договір поруки №SR-ML-200/645/2006, на підставі якого поручитель взяла на себе зобовязання відповідати за повне і своєчасне виконання [PERSON] його зобовязань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року (том 1 а.с.14, 15). Відповідно до п.1.2 договорів поруки №SR-ML-200/645/2006 від 28.12.2006 року [PERSON] та [PERSON] ([PERSON]Л.) відповідають як солідарні боржники і банк може звернутися з вимогою про виконання боргових зобовязань як до боржника, так і до поручителя, чи до всіх одночасно. Згідно п.п.3.1, 3.2 договору поруки №SR-ML-200/645/2006 від 28.12.2006 року у випадку невиконання позичальником боргових зобовязань перед банком за кредитним договором, поручитель зобовязаний здійснити виконання боргових зобовязань в обсязі, заявленому банком. Так, досудові вимоги вих.№21758 від 14.07.2011 року та вих.№21759 від 14.07.2011 року про погашення заборгованості за кредитним договором №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року були надіслані банком на адресу [PERSON] і [PERSON] та отримані особисто останніми 11.08.2011 року (том 1 а.с.19, 20). Зазначені вимоги підлягали виконанню протягом 30 календарних днів з дня їх одержання, але до моменту подання позову до суду вони не виконані і відповідні суми позивачу на даний час не сплачені. Таким чином, [PERSON] вимоги кредитного договору №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року не виконує, в обумовлені строки кредит та відповідну платню по ньому не сплачує. Позивач звертався до відповідачів з вимогою про сплату заборгованості по кредиту, попереджав про звернення до суду, однак останні заходів до погашення заборгованості не вжили. Станом на 09.12.2011 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року у розмірі 782700,06 гривень, а саме: 33597,67 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.06.2012 року складає 268529,37 гривень, сума заборгованості за тілом кредиту; 1860,32 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.06.2012 року складає 14868,60 гривень, сума заборгованості за нарахованими процентами; 499302,19 гривень нарахована пеня за неналежне виконання боргових зобовязань у період з 07.06.2011 року по 09.12.2011 року (том 1 а.с.22). 17.07.2012 року представник позивача уточнив позовні вимоги шляхом зменшення розміру заборгованості за пеню до 268529,37 гривень (том 1 а.с.58). Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю, укладеного 18.03.2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (покупець) та ПАТ «ОТП Банк» (продавець), продавець продав (переуступив) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (Додаток 1), а покупець прийняв такий кредитний договір та зобовязався сплатити на користь продавця винагороду (том 1 а.с.29-38, 231-246). Згідно підпункту «а» п.3.3 договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 року покупець набув усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу, правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій. На підставі підпункту «б» п.3.3 договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 покупець набув право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності. Відповідно до ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч.1 ст.516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобовязані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є належним правонаступником ПАТ «ОТП Банк» та надав суду всі необхідні документи, що підтверджують перехід до нього права вимоги у спірному зобовязанні, зокрема договір купівлі-продажу кредитного портфелю, укладений 18.03.2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк», додаток №1 до зазначеного договору. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст.543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. На підставі ст.544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обовязок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є поручителями перед позивачем за виконання [PERSON] умов кредитного договору №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року. У звязку з невиконанням позичальником вимог зазначеного кредитного договору у позивача виникло право вимагати від відповідачів виконання зобовязань по кредитному договору, які останні ігнорують. Тому є підстави для стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача суми основного боргу по несплаченому кредиту, процентів за користування кредитними коштами та пені з урахуванням уточнених позовних вимог відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. \~ При цьому, відповідно до рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 17.03.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02.06.2015 року, поруку за договором поруки №SR-ML-200/645/2006 від 28.12.2006 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON], на підставі ч.4 ст.559 ЦК України визнано припиненою. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У звязку з викладеним, суд приходить до висновку, що порука за договором поруки №SR-ML-200/645/2006 від 28.12.2006 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON], є припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України. Крім того, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, ч.4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя. Отже, порука це строкове зобов'язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст.251, 252 ЦК України). У тексті ч.4 ст.559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову» як умови чинності поруки. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи ч.4 ст.559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Судом встановлено, що договором поруки №SR-ML-200/645/2006 від 28.12.2006 року, укладеним між ЗАТ «ОТП» та [PERSON], певний строк поруки не передбачений. Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у Постанові від 23 травня 2012 року (справа №6-33цс12), умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У звязку з тим, що [PERSON] не було дотримано зазначених вище умов кредитного договору та додаткових договорів, банком на підставі п.1.9 частини №2 кредитного договору №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року було здійснено вимогу дострокового виконання позичальником його зобовязань за кредитним договором в повному обсязі. Так, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направив [PERSON] досудову вимогу вих.№21757 від 14.07.2011 року про погашення заборгованості за кредитним договором №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року, яка була отримана ним особисто 12.08.2011 року. Зазначена вимога підлягала виконанню протягом 30 календарних днів з дня її одержання. Також досудові вимоги вих.№21758 від 14.07.2011 року та вих.№21759 від 14.07.2011 року про погашення заборгованості за кредитним договором №МL-200/645/2006 від 28.12.2006 року були надіслані банком на адресу [PERSON] і [PERSON] та отримані особисто останніми 11.08.2011 року (том 1 а.с.19, 20). Зазначені вимоги підлягали виконанню протягом 30 календарних днів з дня їх одержання. Отже, позивач відповідно до положень ст.1050 ЦК України та п.1.9.1 кредитного договору №ML-200/645/2006 від 28.12.2006 року скористався своїм правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов'язання, а саме на 11.09.2011 року. При цьому, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», після зміни строку виконання основного зобов'язання, звернулося до суду з позовом лише 18.06.2012 року, тобто зі спливом 9 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином, судом встановлено, що кредитор не звернувся до поручителя [PERSON] із відповідним позовом у судовому порядку протягом шести місяців після закінчення дати виконання основного зобов'язання. Враховуючи вимоги ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що строк дії поруки [PERSON] припинився 11.03.2011 року, тобто після спливу 6 місяців протягом якого банк або його правонаступник могли звернутися до поручителя у судовому порядку. За таких обставин, порука за договором поруки №SR-ML-200/645/2006 від 28.12.2006 року, укладеним між ЗАТ «ОТП» та [PERSON], є припиненою. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, так як судове рішення в частині позовних вимог до [PERSON] ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] У звязку із відмовою у задоволенні позову в частині вимог до відповідачів [PERSON], [PERSON], враховуючи положення ст.88 ЦПК України, суд вбачає за необхідне не стягувати з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь позивача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial