Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 16.01.2019 р. між державою України в особі НБУ та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою І.Г. За умовами договору продавець взяв на себе зобов`язання передати майно у приватну власність покупця, а покупці зобов`язались прийняти майно та сплатити за нього обумовлені грошові суми, у наступних частках: [PERSON] - 1/100 частки у праві власності; [PERSON] - 65/100 часток у праві власності; [PERSON] - 34/100 часток у праві власності. За договором купівлі - продажу відчужується нерухоме майно: житловий будинок (літ. «А») загальною площею 1 514,6 кв. м., житловою площею 679,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який наказом Головного управління охорони культурної спадщини від 10.06.2011 р. аз № 10/34-11, внесений до переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини. Відповідно до п. 2.1. договору продаж майна вчиняється за суму у розмірі 52 288 850,00 грн. пропорційно часткам, що купуються покупцями, а саме: [PERSON] - 522 888,50 грн., [PERSON] - 33 987 752,50 грн. та [PERSON] - 17 778 209,00 грн. Стороном передбачили час виникнення права власності на нерухоме майно - з моменту державної реєстрації, за умови повного виконання покупцями зобов`язань по сплаті ціни договору. Позивач та третя особа повністю сплатили передбачені договором кошти. Разом з тим, згідно з інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач також набула права власності на належну їй частку 1/100 у майні. Так, частка [PERSON] не може бути виділена в натурі, з огляду нате, що в абсолютних величинах відповідачу фактично належить лише 15,146 кв. м. з яких: житлова площа 6 796 кв. м., нежитлова - 8,35 кв. м. За висновком судового експерта Лісниченка С.В. , складеного за результатами проведеного будівельно-технічного дослідження 10.04.2019 р. № 2-10/04 розмір частки нерухомого майна, яка належить на праві власності відповідачу є недостатньою для влаштування окремою відокремленої квартири. Спільне володіння і користування майном між співвласниками є неможливим. За кілька днів до строку здійснення оплати вартості майна за угодою відповідач повідомила про втрату інтересу до нерухомості і запропонувала сплатити її вартість її частки. Зрештою позивач позичив відповідачу кошти для слати за договором. Натомість [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не дійшли згоди щодо взаємної участі у відновленні технічного стану будинку та його використання. Взаємовідносини щодо спільного користування майном у позивача та третьої особи з одної сторони та відповідача з іншої сторони не склалися. Сторони не можуть дійти згоди щодо подальшого утримання та використання майна. Так, лише за березень 2019 р. позивачем на утримання майна понад 150 000,00 грн., в той час як відповідач ухилилась від витрат на утримання майна. . Кожен із співвласників має своє бачення на використання спільного майна, що призводить до поглиблення конфлікту. За таких обставин представник Позивача просить суд припинити право власності [PERSON] на 1/100 частку у житловому будинку (літ. «А»), що розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер: 1254946480000; визнати за [PERSON] право власності на 1/100 частку у житловому будинку (літ. «А»). що розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер: 1254946480000; виплатити на користь [PERSON] вартість 1/100 частки у праві власності на житловий будинок (літ. «А») , що розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер: 1254946480000, що складає 522 888,50 грн., які були попередньо внесені [PERSON] на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м. Києва; стягнути з відповідач судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу у розмірі 135 000,00 грн. . Провадження у справі відкрито 20.05.2019 р., відповідно до приписів ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Від представника відповідача надійшов відзив на позов де зазначено наступне. Позовні вимоги є безпідставними, такими що не засновані на нормах законодавства. Матеріал справи не містять будь - яких доказів, що сторони не дійшли згоди в утриманні майна - позивач не звертався до [PERSON] з будь - якими пропозиціями узгодження дій по використанню будинку. Наразі будинок є об`єктом культурної спадщини і має використовуватись виключно як житло. Проте, технічний стан будівлі е є задовільний і дані щодо розроблення і погодження позивачем з органом охорони культурної спадщини відповідної документації та дозволу на виконання робіт відсутні. Також, [PERSON] вважає, що укладений договір купівлі - продажу не відповідає вимогам закону і звернулась до суду за розв`язанням даного спору. Крім того, представник відповідача зазначає, що були відсутні підстави для реєстрації за [PERSON] права власності на частину майна, за відсутності підписів під Актом прийому - передачі майна (будинку) у спільну власність, а отже вимоги про припинення права власності є передчасними. За таких обставин представник [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. [PERSON] скористалась правом надати пояснення на відзив на позов і зазначила наступне. Як третя особа, [PERSON] повністю підтримує позовні вимоги [PERSON] та підтверджує обставини викладені у позові щодо спору який виник між третьою особою, [PERSON] та [PERSON] . Відзив же не містить спростувань щодо підстав позову та фактичних обставин справи. Разом з тим, позивачем було наведено обставини, які свідчать про необхідність застосувати положення ст. 365 ЦК України та з урахуванням позицій Верховного Суду у даному питанні. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити, надав додаткові пояснення та докази. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позву у зв`язку із його безпідставністю. Також подала клопотання про зменшення розміру витрат на професійну допомогу до 65 000,00 грн. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши надані докази та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується сторонами, що 16 січня 2019 р. між державою Україна в особі Національного банку України, в особі Голови Національного банку України Смолія Я.В. (продавець) та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (покупці) було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою І.Г. за умовами якого продавець взяв на себе зобов`язання передати майно у приватну власність покупцям, а покупці зобов`язались прийняти майно та сплатити за нього обумовлені грошові суми, у наступних частках кожний: [PERSON] - 1/100 частка у праві власності; [PERSON] - 65/100 часток у праві власності; [PERSON] - 34/100 часток у праві власності. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, відповідно до положень ст. 655 ЦК України. Так, як свідчить текст договору відчужено наступне нерухоме майно: житловий будинок (літ. «А») загальною площею 1514,6 кв. м. , житловою площею - 679,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який наказом Головного управління охорони культурної спадщини від 10 червня 2011 року № 10/34-11 внесений до переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини. Також, як свідчить договір купівлі - продажу, продаж майна за домовленістю сторін, за результатами торгів (аукціону) оформлених Протоколом № 1 Проведення повторного аукціону з продажу державного майна, що обліковуються на балансі національного банку України, вчиняється за суму 52 288 850,00 грн., яка сплачується покупцями на розрахунковий рахунок продавця. При цьому сторони домовились (п. 2.1.1. договору), що покупці сплачують вказану суму пропорційно часткам, що ними купуються, а саме6 [PERSON] - 552 888,50 грн.; [PERSON] - 33 987 752,50 грн.; [PERSON] - 17 778 209,00 грн. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації, за положеннями ч. 2 ст. 331 ЦК України. Також сторони обумовили (6.7 договору), що право власності на майно виникає у покупців з моменту державної реєстрації за умови повного виконання зобов`язань покупцями по сплаті цини договору. Як свідчать надані представником позивача докази, право власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на частки житлового будинку (літ. «А») [ADDRESS] зареєстровано у встановленому законом порядку, а саме за позивачем 65/100 часток, за відповідачем 1/100 часток, третьою особою - 34/100 часток. Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Також слід зазначити, що підстави вважати, що договір купівлі - продажу не відповідає вимогам закону відсутні з огляду на висновки, зроблені колегією суддів судової палати з розгляду цивільних прав Київського апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг Національного банку України, представників [PERSON] [PERSON] на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2019 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Національного банку України, Товарної біржи «Універсальна товарно-сировинна біржа», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Слінькової Ірини Геннадіївни про визнання недійсними аукціону та договору купівлі - продажу нерухомого майна, визнання незаконними та скасування записів про право власності. Так, судом апеляційної інстанції було скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.12.2019 року, яким визнано недійним повторний аукціон з продажу державного майна , що обліковується на балансі Національного банку України - житлового будинку (літ. 2А»)загальною площею 1514,6 кв. м., житловою 679,6 кв. .м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , результати якого оформлено Протоколом № 1 Проведення повторного аукціону з продажу державного майна, що обліковується на балансі Національного банку України від 07 грудня 2018 року; визнано недійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна житлового будинку (2Літ. А») загальною площею 1514,6 кв.м., житловою площею 679,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений 16 січня 2019 року Національним банком України та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою І.Г., зареєстрованим в реєстрі за № 94; визнано незаконним та скасовано запис про право власності № 30612782 від 07.03.2019 р., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою І.Г.; визнано незаконним та скасовано запис про право власності № 30612470від 07.03.2019 р., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою І.Г. та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] в повністю. При цьому колегією суддів зазначено, що у справі позивач була саме тією особою, яка вчиняла дії з укладення договору з Товарною біржою, збирала документи на та заповнювала Заяву на участь в аукціоні, брала участь у процедурі аукціону, особисто підписувала договір купівлі - продажу за результатами аукціону та сплатила вартість своєї частки. Представник позивача просить суд припинити право власності відповідача на 1/100 частку майна у спільному майні, визнати право власності на таку частку за [PERSON] та виплатити на користь [PERSON] відповідної компенсації. З приписами ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, згідно до положень ст. 356 ЦК України. Відповідно до положень ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. В свою чергу положеннями ч. 1 ст. 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. За ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, в розумінні положень ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними, відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, за положеннями ст.. 80 ЦПК України. Так, за заявою [PERSON] фахівцями ТОВ «Український центр судових експертиз» за результатами проведення експертного будівельно - технічного дослідження, 10.04.2019 р. складено висновок експерта № 2-10/04 відповідно до якого без збільшення часток співвласників, розділити житловий будинок (літ. «А»), загальною площею 1514,6 кв. м., житловою площею 679.6 кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] , які сукупно володіють 99/100 часток у праві власності, з одного боку, та [PERSON] , яка володіє 1/100 часткою у праві власності, з іншого боку, таким чином, що частка [PERSON] та [PERSON] сукупно складатиме 1499.454 кв. м.- загальної площі, з яких 672,804 кв.м. - житлова площа, а частка [PERSON] складатиме 15,146 кв. м. - загальної площ, з яких 6,796 кв. м. - житлова площа відповідно, не вбачається можливим в зв`язку з нестачею площі для влаштування однієї відокремленої квартири. Також за вказаним висновком без збільшення часток співвласників виділити в натурі 1/100 частку у праві власності на житловий будинок (літ. «А»), загальною площею 1514,6 кв. м., житловою площею 679.6 кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та фактично складатиме 15,146 кв. м. - загальної площ, з яких 6,796 кв. м. - житлова площа відповідно, не вбачається можливим в зв`язку з нестачею площі для влаштування однієї відокремленої квартири. Такі висновки не спростовані представником відповідача , при цьому під час розгляду справи представником [PERSON] не заперечувалось, що 1/100 часку спільному майні не є незначною. Також під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що співвласники мають бажання спільно утримувати та використовувати спірне майно. 23.08.2019 р. позивач [PERSON] внесено на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м. Києва суму у розмірі 552 888,50 грн. - суму внесену [PERSON] в якості оплати 1/100 частки житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується платіжним дорученням № 40 від 23.08.2019 р., оригінал якої міститься в матеріалах справи.. Слід зазначити про те, що визначальною при прийнятті рішення щодо можливості припинення права співвласника на частку у спільному майні на вимогу співвласників є та обставина, що шкода спричинена припиненням права власності не буде істотною. Такий правовий висновок у постановах Верховного Суду України від 16.01.2012 року по справі № 6-81кс11, від 15.05.2013 року по справі № 6-37цс13 та від 02.07.2014 року по справі № 6-68цс14, від 23.11.2016 року по справі № 6-1943цс16. Верховний Суд у постанові від 07.02.2019 р. у справі № 686/17974/17 дійшов схожих висновків та зазначив, що право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною . Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майн за вимогою інших власників. Також колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначено - аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Отже, висновок про істотність шкоди має бути прийнятий з урахуванням обставин справи, яка розглядається. Приймаючи рішення щодо по суті справи, суд вважає за можливе зробити висновок, що припинення права власності [PERSON] на частку у спільному майні не спричинить відповідачу істотної шкоди, зважаючи на розмір частки - 1/100, неможливості її виділу в натурі та з огляду на те, що відповідач не проживає у будинку де має частку права власності. Крім того, слід зауважити на те, що співвласники також мають право на захист своїх прав в разі неможливості спільного користування майном та відсутність заперечень третьої особи - [PERSON] щодо вирішення спору обраним позивачем способом та підтримання нею заявлених [PERSON] вимог. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині припинення права на частку [PERSON] у спільному майні з виплатою відповідної компенсації. При цьому, суд вважає за можливе взяти до уваги та покласти в основу рішення щодо розміру компенсації, грошову суму у розмірі 552 888 грн. 50 коп., внесену [PERSON] в якості плати за 1/100 частку житлового будинку [ADDRESS] за договором купівлі - продажу нерухомого майна від 16 січня 2019 р., за відсутні підстав вважати, що вартість частка майна належного відповідачу не відповідає зазначеній сумі. За приписами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи і серед іншого, витрати на правову допомогу. Судовий збір, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Так, представник позивача просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 135 000,00 грн. З іншого боку, представник [PERSON] просить суд зменшити такі витрати до 65 000,00 грн., оскільки їх вартість є неспівмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, їх обсягом. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, за ч. 3 ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, на виконання вищенаведених вимог процесуального законодавства представником позивача у позові наведено об`єм робіт та наданих послуг, що їх було виконано адвокатом, з урахуванням п. 2.1. заявки 4/с-ЖД від 06.03.2019 р на надання правничої допомоги на підставі договору про надання професійної допомоги від 06.03.2019 р., надано докази сплати [PERSON] суми у розмірі 135 000,00 грн. на підставі укладеного договору. Твердження ж представника відповідача, що розмір витрат на правничу допомогу не є співмірним із ціною позову, за відсутності належного обгрунтування, не може бути покладений в основу рішення про відмову у стягненні з [PERSON] таких витрат. За таких обставин, з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі5 228 грн. 90 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 135 000 грн. 00 коп. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved