Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 01.10.2014 року уклав з відповідачем договір № [NUMBER] Про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу від 20.01.2014 року на суму 157 000 грн. на строк до 05.01.2015 року під 25 % річних. Строк вкладу скінчився, але відповідач кошти не повертає. Позивач вважає, що у зв'язку з цим має право на повернення суми вкладу і відсотків зі сплатою інфляційних втрат та 3% річних. Також відповідач на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» повинен платити пеню у розмірі 3% від суми послуги. Тому позивач, уточнивши вимоги, просить стягнути з відповідача вклад в розмірі 157 000 грн. 00 коп., відсотки у розмірі 8 774 грн. 79 коп., 6 485 грн. 65 коп. пені, 8 454 грн. 51 коп. інфляційних, 694 грн. 89 коп. 3% річних, 7 000 грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди. Сторони про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, але в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований, але підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.10.2014 року позивач уклав з відповідачем договір № [NUMBER] Про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу від 20.01.2014 року на суму 157 000 грн. на строк до 05.01.2015 року зі ставкою 25 % річних. Після закінчення строку договору позивач подав відповідачу заяву про повернення грошового вкладу, однак відповідач коштів не повернув. Встановлене підтверджується договором, випискою по рахунку позивача, зверненнями позивача та відповіддю на його звернення./а.с.7-15/ Із встановленого вбачається, що спірні правовідносини між сторонами є цивільними і врегульовані ст.ст. 526, 625, 1058 ЦК України, за положеннями яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до умов договору за відрахуванням податків позивач мав отримати суму відсотків 8340,63 грн.. Відтак до видачі позивачу належить загальну суму вкладу з відсотками 165 340,63 грн.. Тому така сума підлягає стягненню з відповідача. Виходячи з того що станом на 26.02.2015 року строк простроченого виконання зобов'язання становить 51 день, позивач має право на відшкодування інфляційних втрат на суму 5 125,56 грн. та сплату відповідачем 3% річних у сумі 706,66 грн.. Відтак позов про стягнення інфляційних втрат та 3%річних підлягає задоволенню у визначеному розмірі та в межах заявлених вимог позивачем. Таким чином, окрім заборгованості з повернення вкладу з відсотками, слід стягнути з відповідача на відшкодування інфляційних втрат на суму 5125,56 грн., 3% річних 694, 89 грн.. Позивачем заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 6 485 грн. 65 коп. на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та 7000 грн. відшкодування моральної шкоди на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України. Втім ці вимоги не підлягають задоволенню. Так відповідно до ст.ст. 546, 547, 549 ЦК України пеня встановлюється договором або законом. Зазначений договір між сторонами не містить домовленостей про пеню. Законом також не передбачено пені для спірних правовідносин по банківському вкладу. Для спірних правовідносин існують лише загальні наслідки невиконання зобов'язання відповідно до ст.625 ЦК України, які вже застосовані судом. Положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджуються на спірні правовідносини. У задоволенні позову у іншій частині слід відмовити за необґрунтованістю. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди якщо це передбачено законом або договором. Зазначений договір між сторонами не містить домовленостей про право на відшкодування моральної шкоди. Законом також не передбачено відшкодування моральної шкоди за невиконання зобов'язання. Положення ч.1 ст. 1167 ЦК України розповсюджуються на правовідносини пов'язані з спричиненням шкоди, а не на договірні правовідносини. Відтак вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: partial