Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивач - Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», яке є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі за текстом «ПриватБанк») звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві вказав, що відповідно до умов договору № PLPDSE00000085 від 04.04.2006 року відповідач [PERSON] 04.04.2006 отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. В порушення умов договору відповідач ухиляється від виконання свої зобов'язань щодо повернення кредиту, відсотків та інших витрат за кредитним договором в зв'язку з чим має заборгованість станом на 19.05.2014 у сумі 183759,32 грн., яка складається з наступного: 5438,16 грн. - заборгованість за кредитом, 4500,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 51292,52 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 122528,64 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В зв'язку з цим, посилаючись на норми ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 15, 107,110 ЦПК України, позивач просить стягнути на його користь з відповідача остаточну заборгованість в сумі 183759,32 грн., а також понесені ним судові витрати у розмірі 1837,59 грн. У судовому засіданні представник позивача Кашаєва О.Г. позов підтримала в повному обсязі, наполягала на його задоволенні. Надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснила, що факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується прибутково-видатковим касовим ордером з його підписом. В зв'язку з цим вважає, що надані до суду документи підтверджують волевиявлення відповідача на отримання кредиту у вищевказаний сумі. Подальше розпорядження відповідача кредитними коштами не є предметом даного спору. Додатково повідомила, що відповідач з початку виконував взяті на себе зобов'язання та вносив плату за кредитом, також в 2010-2011 року з нього були стягнуті кошти на погашення заборгованості за кредитом, на виконання судового наказу виданого Шишацьким районним судом Полтавської області 10 квітня 2007 року. Інших судових рішень стосовно [PERSON] за вказаним договором не виносилось. [PERSON] дійсно звертався в неофіційному порядку до служби безпеки «ПриватБанку» з інформацією про вчинення відносно нього шахрайських дій з боку [PERSON] проте, жодних офіційних перевірок цього факту не проводилось, а [PERSON] було рекомендовано звернутись до правоохоронних органів. Додатково повідомила, що [PERSON], на незаконні дії якої посилається відповідач, була засуджена за вчинення шахрайських дій по відношенню до «ПриватБанку» з використання підроблених документів, у випадку ж з [PERSON] всі документи були справжні, а відповідні договори підписані відповідачем. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що дійсно особисто підписував вищевказаний кредитний договір та прибутково-видатковий касовий ордер на отримання грошей. Проте гроші за договором у відділенні «ПриватБанку» по вул. Пролетарська, 22 у м. Полтаві за нього отримала його працедавець [PERSON] (як встановлено судом в подальшому вірні анкетні данні вказаної особи [PERSON] (а.с.33), [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], що перебувала у змові з керівником філії банку. В подальшому вона особисто здійснювала погашення заборгованості за кредитом та обіцяла виплатити кредит. З офіційними зверненнями до правоохоронних органів щодо шахрайських дій [PERSON] відповідач не звертався вважаючи це безперспективним. Вважає, що за даним зобов'язанням замість нього повинна відповідати [PERSON], яка при отриманні ним кредиту виступила поручителем перед банком. Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши та оцінивши наявні письмові докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні юридичні факти та супроводжуючі їх правовідносини. 04.04.2006 року у м. Полтаві між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № РLPDSE00000085. За умовами даного договору Банк (позивач) надає відповідачу строковий кредит у сумі 10000,00 грн. на строк 36 місяців по 03.04.2009 включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків в розмірі 2,00% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і сплатою комісії щомісячно в період сплати в розмірі 1.50% від суми виданого в обмін на зобов'язання Позичальника (відповідача) з повернення кредиту, сплати відсотків, комісії за користування кредитом (а.с. 6-7). Для погашення заборгованості за цим договором, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісією за користування кредитом, позичальник повинен щомісяця у період сплати з «04» по «09» число кожного місяця надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі згідно графіку , що становить 548,08 грн. на протязі 35 місяці та 631,19 грн. останній платіж. Згідно п. 3.2. договору при порушенні Позичальником терміну повернення кредиту він зобов'язується сплачувати банку відсотки за користування кредитом в розмірі 8,30% в місяць від суми залишку непогашеного кредиту. У разі невчасної сплати заборгованості по відсотках і комісії Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. 04.04.2014 року між у м. Полтаві між Приватбанк та [PERSON] було укладено договір поруки за № PLPDSE00000085, згідно якого поручитель [PERSON] поручилась перед кредитором - ПриватБанк за виконання боржником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором від 04.04.2014 № PLPDSE00000085 (а.с.30). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позички, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач належним чином виконав свої зобов'язання за даним договором надавши відповідачу кредит у вищевказаному розмірі, що підтверджується копією прибутково-видаткового касового ордеру № 60404В001 від 04 квітня 2006 року про видачу [PERSON] 10000 грн., особисто підписаного [PERSON] (а.с.32). Незважаючи на обов'язки, визначені законом та встановлені договором, відповідач [PERSON] свої зобов'язання перед позивачем належним чином не виконав та не виконує, внаслідок чого, згідно розрахунку позивача станом на 19.05.2014 року, має заборгованість у сумі 183759,32 грн., яка складається з наступного: 5438,16 грн. - заборгованість за кредитом, грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 122528,64 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с.4-5). 10 квітня 2014 року Шишацьким районним судом Полтавської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором на суму 14425,59 грн.(а.с.29). Вказаний наказ виконаний частково, а саме в період з 07.10.2010 по 14.11.2011 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість на суму 4177.11 грн., що підтверджується випискою з 04.04.2009 по 03.09.2014 по рахунку [PERSON] [NUMBER] (а.с.31). Як встановлено судом з пояснень представника позивача Кашаєвої О.Г. розмір стягнутої за судовим наказом заборгованості до наявного розрахунку заборгованості у зазначеному спорі включений не був, а отже заборгованість за кредитом не підлягає коригуванню судом. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд вважає, що обставини на які посилається позивач підтверджуються належними та допустимими доказами дослідженими судом в судовому засіданні, в той же час відповідачем не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог. Наданий відповідачем та досліджений в судовому засіданні аудіо запис його телефонної розмови між ним та [PERSON], яка зі слів відповідача мала місце в 2006 році, суд не вважає належним доказом необґрунтованості позовних вимог оскільки зі змісту вказаної розмови не можливо встановити, які саме правовідносини обговорюються її учасниками, послугами якого банку вони користувались та інше (а.с. 27-28). Посилання відповідача на те, що замість нього перед кредитором (позивачем) повинна відповідати поручитель [PERSON] суд вважає необґрунтованими виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з частиною першою статті 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Отже законом передбачено право позивача звернутися до суду до кожного з боржників окремо. Крім того, предметом спору є різні самостійні договірні відносини: між кредитором і боржником - за кредитним договором; між кредитором і поручителем - за договором поруки. В зв'язку з вищевикладеним суд визнає цілком обґрунтованими позовні вимоги в частині наявності заборгованості за кредитом, по процентам за користування кредитом та комісії за користування кредитом на загальну суму 61230,68 грн. (5438,16 грн. +4500,00 грн. +51292,52 грн.). В той же час слід зауважити, що умови споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності (Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013р. № 7-рп/2013).

Outcome: partial