Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Ульянова, звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 вересня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №645 серії ВТВ №748459 по спадковій справі 119/2001, яке видане на ім`я [PERSON] . Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що у липні 2013 року відповідач, [PERSON] , звернулася до головного бухгалтера СТОВ ім. Ульянова [PERSON] з проханням виписати їй дублікат свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) на ім`я померлого чоловіка [PERSON] . В порушення Порядку визначення розміру майнових паїв, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року №177, [PERSON] видала [PERSON] дублікат свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії СУ №459 на ім`я [PERSON] . На підставі вищевказаного дубліката свідоцтва державним нотаріусом на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 вересня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №645 серії ВТВ №748459 по спадковій справі 119/2001. Позивач зазначає, що дублікат свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії СУ №459 на імя [PERSON] видано незаконно, а тому свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 вересня 2013 року, зареєстроване в реєстрі за №645 серії ВТВ №748459 по спадковій справі 119/2001, є недійсним. У судове засіданні представник позивача не з`явився, надав суду заяву в якій просить справу розглядати без участі представника позивача за наявними матеріалами. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, надала суду заяву в якій просить справу розглядати без участі їх представника, заперечень по даній справі не мають. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників по справі. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши подані представником позивача документи та матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив таке. [INFO] помер чоловік відповідача [PERSON] , 1939 року народження, що підтверджується копією спадкової справи №119/2001, яка надана Сумським обласним державним нотаріальним архівом /а.с.38-46/. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: -мотоцикл модель МТ-ІО-361981 року випуску, двигун № [NUMBER] , рама № [NUMBER] , коляска № [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , належного спадкодавцю на підставі технічного паспорту, зареєстрованого у Шосткінському МРЕВ ДАІ 02.07.1981; чотириста сімдесят шість гривень /а.с.38-40/; -земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,145 га, розташовані на території Жихівської сільської ради Середино-Будського району Сумської області, належних спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії СМ №01914, виданого на підставі рішення Жихівської сільської Ради народних депутатів від 23 січня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №245 /а.с.41-43/; -майнова частка (пай), посвідчена дублікатом свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат), серії СУ №459, виданим Жихівською сільською радою Середино-Будського району Сумської області 25 липня 2013 року, замість втраченого свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) у колективному майні КСП ім. Ульянова, виданого Жихівською сільською радою Середино-Будського району Сумської області 27 квітня 2002 року, належного спадкодавцю на підставі рішення зборів співвласників майна КСП ім. Ульянова від 17 березня 2000 року /а.с.44-45/. Оглядом спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] /а.с.38-46/ встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом являлась його дружина [PERSON] , яка вказану спадщину прийняла шляхом сумісного проживання із спадкодавцем на день відкриття спадщини. Так, відповідач [PERSON] звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Як спадкоємець першої черги за законом після смерті чоловіка, відповідач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.10.2001 на мотоцикл модель МТ-ІО-361981 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та чотириста сімдесят шість гривень /а.с.40/; свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.04.2008 на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,145 га, розташованих на території Жихівської сільської ради Середино-Будського району Сумської області, та свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.09.2013 на майнову частку (пай) у колективному майні КСП ім. Ульянова /а.с.45/. Із вищевказаної спадкової справи судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 1222, ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з вимогами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України відповідач має повне право на спадкове майно. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1 та 3 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Як зазначив позивач у позовній заяві свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.09.2013 №645, видане на ім`я [PERSON] видане на майно (майновий сертифікат), яке не належало померлому [PERSON] на праві власності. Зокрема, дублікат майнового сертифікату виданий на ім`я останнього з порушенням положень чинного законодавства України, яке регулює порядок визначення розміру майнових паїв. Відповідно до пункту 2 Методики уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177, майновий пай - частка майна члена підприємства у пайовому фонді, виражена у грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду. Порядок отримання свідоцтва про право власності на майновий пай врегульовано Порядком визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2001 року №177 (далі Порядок). Так, згідно п.13 Порядку, майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво. Пунктом 14 Порядку встановлено, що свідоцтво видається сільською, селищною або міською радою згідно із списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства. Для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Судом встановлено, що 25.07.2013 головою Жихівської сільської ради Середино-Будського району Сумської області видано [PERSON] дублікат свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії СУ №459 /а.с.16/, при цьому, згідно Протоколу №4 загальних зборів співвласників колишніх членів КСП ім. Ульянова від 18 вересня 2001 року громадянин [PERSON] не включений до списку осіб, колишніх членів КСП ім. Ульянова, які мають право на майновий пай /а.с.4-10/. Отже, з викладеного вбачається, що дублікат свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії СУ №459 [PERSON] виданий виданий не уповноваженим на те органом, що не узгоджується з нормами матеріального права. Таким чином, законодавством чітко встановлено, що повноваження на розпорядження майном і право на розпорядження майном мають лише загальні збори співвласників майнових паїв. З огляду на вищенаведене, належних та допустимих у розумінні ст.77-78 ЦПК України доказів прийняття загальними зборами членів співвласників майнових паїв, рішення про виділення [PERSON] в натурі майна, суду не надано, виділення та передача майна в натурі головою Жихівської сільської ради Середино-Будського району Сумської області порушує вимоги матеріального права, а отже саме дублікат майнового сертифікату повинен бути визнаний судом недійсним. Так, у цивільній справі №917/927/17 Верховний Суд зробив наступний висновок:\~«тобто свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Отже, правовстановлюючим документом у цьому випадку є недійсне рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого видані відповідні свідоцтва та дійсність яких може бути підтверджена (не підтверджена) судом при вирішенні спору щодо дійсності рішення відповідного органу, на підставі якого було видано оскаржуване заявником свідоцтво. Оскільки рішення про оформлення права власності правомірно визнано недійсним, то й документи, якими оформлюється відповідне право мають бути визнані недійсними також». Отже, Верховний Суд висловив свою позицію щодо недійсності свідоцтва про право власності, видане на підставі рішення органу місцевого самоврядування, що є цілком логічним, оскільки визнання рішення недійсним тягне за собою наслідком недійсність документа, виданого на його виконання. Проте, наявний в матеріалах справи дублікат свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії СУ №459, виданий на ім`я [PERSON] , виданий не на виконання рішення загальних зборів співвласників майнових паїв, тому мав бути самостійним об`єктом позовних вимог. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 20 лютого 2012 року по справі №6-78цс11, в якій зазначено:\~«оскільки судом встановлено, що рішення про передачу земельної ділянки у власність відповідача сільською радою не приймалося, а тому наведені заявником приклади не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права. Суд касаційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку без скасування правової підстави видачі такого акта рішення сільської ради». Таким чиним, суд, враховуючи вищевикладене, дійшов висновку, що в даній цивільній справі позивач мав висунути позовну вимогу саме про визнання недійсним дубліката свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії СУ №459, виданого на ім`я [PERSON] , оскільки даний дублікат був виданий неуповноваженим на те органом та без відповідного рішення загальних зборів співвласників майнових паїв. Щодо позовної вимоги позивача про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 вересня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №645 серії ВТВ №748459 по спадковій справі 119/2001, яке видане на ім`я [PERSON] , суд зазначає таке. Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульований\~ст.1301 ЦК України, якою визначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Пунктом 27\~Постанови Пленуму Верхового Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування»\~роз`яснено, що у відповідності до\~ст.1301 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Судом вже було встановлено, що [PERSON] є спадкоємицею за законом першої черги після смерті свого чоловіка, [PERSON] , а тому правомірно успадкувала належне спадкодавцю спадкове майно. Тому, в розумінні ст.1301 ЦК України та роз`яснень вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, видане на її ім`я свідоцтво право на спадщину не може бути визнано судом недійсним. Крім цього, суд звертає увагу на те, що свідоцтво про право на спадщину не має правочинного характеру, воно не може визнаватися недійсним із посиланням на ст.203, 215236 ЦК з огляду на таке. Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 р. (судова справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, в даному випадку свідоцтва є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то такий правочин не породжує в його сторін прав, а відтак свідоцтво, як посвідчувальний документ, втрачає свою юридичну силу, і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє. Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №927/849/17, від 17.04.2019 у справі №916/641/18, від 15.05.2019 у справі №906/1169/17. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 вересня 2013 року, зареєстроване в реєстрі за №645 серії ВТВ №748459 по спадковій справі 119/2001, яке видане на ім`я [PERSON] , не може бути визнане судом недійсним, оскільки воно не є правочином, а лише засвідчує наявність у відповідачки відповідного права (права власності на майновий сертифікат). А як вже було з`ясовано судом, вказаний майновий сертифікат виданий в порушення вимог чинного законодавства України, тому позивачеві слід було заявити позовну вимогу про визнання недійсним саме майнового сертифікату, оскільки недійсність останнього в подальшому призвела б до недійсності і вищевказаного свідоцтва.

Outcome: dismissed