Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивач у вересні 2021 року звернувся у суд з позовом про розірвання шлюбу між ним та відповідачкою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі з 5 вересня 2009 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] . На його ім`я також записана і друга дитина відповідачки, яка народилася під час їхнього перебування у шлюбі, [PERSON] , [INFO] . Однак спільне життя у нього з відповідачкою не склалося, так як між ними не було взаєморозуміння, відповідачка протягом 9-10 місяців щорічно перебувала на заробітках у Польщі, зраджувала йому у подружній вірності та народила доньку від іншого чоловіка. У зв`язку з такою поведінкою відповідачки по відношенню до нього, до сім`ї, він з часом втратив до неї почуття кохання та поваги. Вже тривалий час вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин. Переконаний, що їх шлюб розпався остаточно і примирення між ними не можливе. На підставі наведеного просить шлюб розірвати. В судовому позивач та його представник позов підтримали, надали пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснили, що подружнє життя у позивача з відповідачкою не склалося, з листопада 2020 року вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин. Позивач втратив до відповідачки хороші почуття і примирення між ними неможливе, переконаний, що їх шлюб розпався остаточно. Просять позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала та зазначила, що дійсно подружнє життя з позивачем не склалося, з лютого 2021 року вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин. Вона народила доньку від іншого чоловіка, а тому переконана, що їх шлюб розпався остаточно і примирення між ними не можливе. Просить позов задовольнити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений один із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 5 вересня 2009 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] . Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, виникали сварки, близько року вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин та що сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не проживають разом і не підтримують сімейних відносин вже тривалий час, втратили один до одного хороші почуття і помиритися не бажають, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.ст.12, 89, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved