Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Гришко Сергій Олександрович 11 грудня 2020 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович, згідно якого просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №25162 вчинений 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла по договору кредиту №2008/25-100-221 від 06.10.2008 року за період з 12.03.2015 року по 12.09.2015 року та складається з: прострочена заборгованість - 6 739,55 дол. США, прострочена заборгованість по нарахованих %-2 127,26 дол. США. В обґрунтування заявленого позову Позивач посилається на те, що 24 листопада 2020 року, під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №57787215, йому стало відомо про те, що 26 листопада 2018 року постановою Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитром Миколайовичем за заявою представника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. №25162 від 31.10.2017 року, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості, що виникла по договору кредиту №2008/25-100-221 від 06.10.2008 року за період з 12.03.2015 року по 12.09.2015 року та складається з: прострочена заборгованість - 6 739,55 дол. США, прострочена заборгованість по нарахованих %-2 127,26 дол. США. Між тим, вказаний виконавчий напис Позивач вважає таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий напис нотаріуса вчинено із грубим порушенням порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В. від 24.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Також ухвалою суду від 24.12.2020 року витребувано з АТ «Укрсоцбанк» завірені належним чином копії документів, які були представлені приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чуловському В.А., на підставі яких приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. був вчинений виконавчий напис №25162 від 31.10.2017 року. У підготовче засідання призначене на 25.01.2021 року з`явився лише представник Позивача - адвокат Гришко С.О., інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, розгляд справи відкладено на 22.03.2021 року. 10.02.2021р. представником Позивача було подано до суду заяву про забезпечення позову. На адресу суду 19.02.2021 року від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. надійшло клопотання, в якому останній заперечував проти позовної заяви [PERSON] , просив відмовити у її задоволенні в повному обсязі. Також зазначив, що позивачем не доведено неправомірності вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису №25162 від 31.10.2017 року, позивач до теперішнього часу не сплатив борг за своїми кредитними зобов`язаннями. Крім того, матеріали справи не містять доказів порушень прав позивача. Справу просив розглядати за його відсутністю. Ухвалою суду від 22.02.2021 року у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Гришко С.О. про забезпечення позову по даній справі відмовлено. У підготовче засідання призначене на 22.03.2021 року з`явився представник [PERSON] - адвокат Гришко С.О., просив суд витребувати документи у нотаріуса. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 26.04.2021 року Ухвалою суду від 22.03.2021 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича: належним чином засвідчений виконавчий напис №25162, виданий 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А.; та документи, на підставі яких був вчинений даний виконавчий напис №21562 від 31.10.2017 року. 18.05.2021 року на адресу суду на виконання ухвали суду від 22.03.2021 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича надійшли витребуванні судом документи (а.с.69-75). У підготовче засідання призначене на 24.05.2021року з`явився представник [PERSON] адвокат Гришко С.О., позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити. Щодо закриття підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті не заперечував. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Ухвалою суду від 24.05.2021 року підготовче засідання по цивільній справі було закрите, та призначено до судового розгляду по суті на 14 липня 2021 року. На електронну адресу суду 24.05.2021 року надійшла заява представника АТ «Альфа-Банк» про заміну позивача АТ «Укрсоцбанк» правонаступником АТ «Альфа-Банк». Також в заяві просили справу розглядати за відсутністю представника Банку. До суду 04.06.2021 року на виконання ухвали суду від 22.03.2021 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. надійшов лист, в якому зазначено, що на підставі Додатку 45 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження правил нотаріального діловодства» від 22.12.2010 року №3253/45 приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. було складено Акт вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, який погоджено протоколом №58/11-21 засідання експертної комісії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18.02.2021 року. На підставі такого Акту відбулося знищення документів, на підставі яких вчинялись у 2017 року виконавчі написи, за закінченням терміну зберігання, у зв`язку з чим надати копії документів за виконавчим написом №25162 від 31.10.2017 року не є можливим (а.с.128-134).. У судове засідання призначене на 14.07.2021 року з`явився представник [PERSON] - адвокат Гришко С.О., не заперечував проти заяви заміни сторони відповідача УТ «Укрсоцбанк» правонаступником АТ «Альфа-Банк». Інші учасники процесу у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 24.11.2021 року. Ухвалою суду, повний текст якої складено 16.07.2021 року, було розглянуто та задоволено клопотання представника АТ «Альфа-Банк» було здійснено заміну відповідача Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» у порядку процесуального правонаступництва у цивільній справі на Акціонерне товариство «Альфа-Банк». У судовому засіданні 24.11.2021 року був присутній представник позивача - адв. Гришко С.О., який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити за обставин, додатково викладених у поясненнях від 24.11.2021 року. Інші учасники процесу у судове засідання не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. На електронну адресу суду 19.11.2021 року надійшло клопотання представника АТ «Альфа-Банк» про відкладення розгляду справи, відзиву на позовну заяву не надав. Представник Кулєшова О.В. - адв. Гришко С.О., у задоволенні клопотання представника АТ «Альфа-Банк» про відкладення розгляду справи заперечив, просив суд розглядати справу за відсутності представника АТ «Альфа-Банк», оскільки останній про час та місце розгляду справи був повідомлені належним чином та завчасно, а дії представника АТ «Альфа-Банк» щодо безпідставного перенесення розгляду справи, вважав ні чим іншим, як зловживання своїми процесуальними правами, з метою безпідставного затягування розгляду цивільної справи. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстави першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими. Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, оскільки поважність причин неявки представника відповідача та третіх осіб суду не підтверджена належним чином, зважаючи на межі та строки розгляду справи, а також належне сповіщення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та третіх осіб. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 06.10.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №2008/25-100-221, відповідно до якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 29 797,00 доларів США, зі сплатою 09,00 процентів річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 05 жовтня 2015 року. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 31.10.2017 року вчинив виконавчий напис за реєстраційним номером 25162, за яким стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла по договору кредиту на купівлю автотранспортних засобів №2008/25-100-221 від 06 жовтня 2008 року, боржником за яким є [PERSON] . Стягнення заборгованості проводиться за період з 12 вересня 2015 року по 12 вересня 2017 року. Сума заборгованості згідно виконавчого напису складається з: прострочена заборгованість - 6 739,55 дол. США, прострочена заборгованість по нарахованих %-2 127,26 дол. США. Загальна сума заборгованості становить 8 866,81 дол. США, та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. Із вказаного виконавчого напису вбачається, що він вчинений на підставі ст. ст. 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та п. 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Відповідно до Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капітуляції банків» від 23 березня 2017 року, правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків банку, що приєднується, виникає у банку - правонаступника з моменту, визначеного передавальним актом, затвердженим загальними зборами банку, що приєднуються, та банку - правонаступником. Банк - правонаступник АТ «Альфа-банк» у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення у тому числі поруки), а також набуває обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. Відповідно до ч. 2 п. 1.2. розділу ї статуту АТ «Альфа-банк», затвердженого протоколом №4/2019 рішення Спільних загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-банк» та АТ «Укрсоцбанк» від 21 листопада 2019 року, та погодженого НБУ 26 листопада 2019 року, АТ «Альфа-банк» є правонаступником всього майна, прав і зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» на підставі передавального акту (затвердженого рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» № 5/2019 від 15.10.2019 р.) та протоколу № 4/2019 від 15.10.2019 р. рішення Загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-банк»». Отже, внаслідок реорганізації відбулася заміна кредитора, а саме: АТ «Альфа-банк»» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів №2008/25-100-221 від 06 жовтня 2008 року. 26 листопада 2018 року постановою Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитром Миколайовичем за заявою представника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відкрито виконавче провадження №57787215 за виконавчим написом №25162 від 31.10.2017 року. Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нормою ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до приписів якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, стаття 50 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису) передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за поданими стягувачем документами, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Так, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що матеріали справи не містять інформації, за який період та яким чином розрахована заборгованість (окремо за тілом кредиту та окремо за відсотками), яким чином застосовувалась відсоткова ставка за користування кредитом, як були враховані та розподілені платежі з погашення заборгованості, здійсненні позивачем, коли був останній платіж, а також коли у відповідача виникло право вимоги, з урахуванням того, що за умовами п. 1.1.1 Кредитного договорі (графік погашення заборгованості по кредиту), вбачається, що Сторони встановили, строки виконання зобов`язань зі сплати ануїтетних платежів у розмірі 354,73 (триста п`ятдесят чотири) долара США 73 центи - щомісячно до 10 числа кожного календарного місяця згідно графіку, а дата повернення кредиту 05.10.2015 року. Також, у матеріалах справи відсутні документи на підтвердження надіслання та вручення боржнику повідомлень, досудових вимог із визначеними сумами заборгованості, розрахунків заборгованості та виписок. Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються, а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі №910/13233/17 від 29.01.2019 року та інших. Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року по справі № 910/10374/17 щодо втрати чинності постановою №662 зазначило, що оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, якою повинен був керуватися нотаріус при вчиненні виконавчого напису. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, вбачається, що в порушення вказаних положень матеріального права оспорюваний виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору на купівлю автотранспортних засобів №2008/25-100-221 від 06 жовтня 2008 року, який нотаріально не посвідчувався. Отже, нотаріус при вчиненні напису не перевірив належним чином безспірність розміру суми, що підлягає стягненню за виконавчим написом, та здійснив виконавчий напис на підставі правочину, за яким, чинне на той час законодавство не давало можливості вчинення такої нотаріальної дії. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким. Що не підлягає вимоканню. Саме до таких висновків прийшла ВП ВС у своїй постанові від 21.09.2021р. по справі № 910/10374/17 Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Заперечуючи проти позову, відповідачем, в свою чергу, не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту його правомірної поведінки, не спростовано тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Розглядаючи справу, суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, відповідачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.76-81 ЦПК України на підтвердження своїх заперечень. Своїми правами, визначеними ЦПК України відповідач також не скористався. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, так як на час вчинення спірного виконавчого напису був відсутній факт безспірності суми заборгованості за кредитним договором, вимогу про усунення порушень виконання зобов`язань позивач не отримував, а сам виконавчий напис вчинений на підставі договору, який нотаріально не посвідчувався. З урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» як правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved