Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивач у грудні 2018 р. звернувся до суду з вказаною вище позовню заявою про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] , а саме: виділити у користування позивача житлові кімнати: кімната - 10,4 кв.м. (на плані № 8), кімната 10,4 кв.м. (на плані № 9), разом з лоджією навпроти цих кімнат 2,47 кв.м. + 2,47 кв.м. та вбудовану шафу загальною площею 1,1 кв.м. (на плані № 2) житловою площею 20,8 кв.м. що максимально можливо в натурі відповідає його частці в праві власності на квартиру; залишити у користування відповідача житлові кімнати, кімната - 16,9 кв.м. (на плані № 6), кімната - 18,1 кв.м. (на плані №7), разом з балконом 3,02 кв.м., житловою площею 35 кв.м., що перевищує в натурі розмір її частки в праві власності на квартиру; залишити в загальному користуванні: кухню - 5,9 кв.м., вбиральню - 1,1 кв.м., ванну кімнату - 2,2 кв.м, коридор - 7,6 кв.м.; розділити між позивачем та відповідачем особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються на кватриру, а саме: централізоване водопостачання холодної і гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) відповідно до встановленого порядку користування квартирою; розподілити між позивачем та відповідачем суму боргу за комунальні послуги, який створився внаслідок порушення відповідачем відповідних вимог законодавства, з урахуванням сплаченої позивачем суми з комунальних платежів щодо квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24.01.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 12.03.2019 р. 12.03.2019 р. фіксація судового засідання не проводилася, у зв`язку з неякою сторін. 02.07.2019 р. фіксація судового засідання не проводилася, у зв`язку з неякою сторін. 13.11.2019 р. позивач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином (а.с. 57). Проте, позивачем було подано заяву, в якій просив суд позовну заяву розглянути у його відсутність, вимоги щодо визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю підтримує. Відповідачка [PERSON]. , про час та місце слухання справи повідомлена судом належним чином, відзив на позовну заяву не надавала. Судова повістка не була отримана відповідачем, оскільки конверт повернувся на адресу суду з відміткою пошти за закінченням встановленого строку зберігання, а тому суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності останньої на підставі наявних в матеріалах справи доказів. (а.с. 58) Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з п. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що спірна квартира є чотирикімнатною, житлова площа - 55,8 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 16,9 кв.м. (на плані ТП - кімната № 6), 2-а кімната - 18,1 кв.м. (на плані № 7), 3-я кімната - 10,4 кв.м. (на плані № 8), 4-а кімната 10,4 кв.м. (на плані № 9), кухня - 5,9 кв.м., вбиральня - 1,1 кв.м., ванна кімната - 2,2 кв.м., коридор - 7,6 кв.м., вбудована шафа - 1,1 кв.м., квартира обладнана лоджією 3,02+2,47+2,47 кв.м., загальною площею квартири - 77,7 кв.м., із них Ѕ частини квартири належить позивачу, що становить 38,85 загальної, та 27,9 кв. м. житлової площі.. (а.с. 7-8) Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 03.03.2016 р. [PERSON] передав [PERSON] Ѕ частки квартири [ADDRESS] . Встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.12.2017 р. вселено [PERSON] в квартиру [ADDRESS] . Судом встановлено. відповідно до договору купівлі-продажу від 23.03.2018 р. № 758, [PERSON] передав належну йому на праві особистої приватної власності Ѕ частку квартири, що в цілому складається з: чотирьох житлових кімнат, загальною площею 77,70 кв.м., житловою площею 55,80 кв.м. [ADDRESS] у власність [PERSON] (а.с. 3-4) Судом встановлено, що згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Ѕ частини вищезазначеної квартири належить [PERSON] на праві спільної часткової власності згідно договору купівлі-продажу від 23.03.2018 р. (а.с. 5-6) Судом встановлено, що [PERSON] належить Ѕ частки квартири 27,9 кв.м. на праві приватної власності, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Правовий статус приміщень, які перебувають у приватній власності, регулюється Цивільним кодексом України. Визначення порядку користування житловим приміщенням, що перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб виникає, коли між ними відсутня добровільна згода щодо порядку використання такого майна і розділити (виділити) частину із загального майна технічно неможливо. Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Також у ст. 321 ЦК України вказане, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до п. 14 Постанови № 20 від 22.12.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. В судовому засіданні встановлено, що у сторін склався фактичний порядок користування спірною квартирою, зокрема, позивач користується двома житловими кімнатами по 10,4 кв.м., разом із лоджією навпроти цих кімнат 2,47 кв.м. + 2,47 кв.м., та вбудованою шафою загальною площею 1,1 кв.м., житловою площею 20,8 кв.м., відповідачка користується двома житловими кімнатами - 16,9 кв.м., - 18,1 кв.м., разом з балконом 3,02 кв.м., житловою площею 35 кв.м., в загальному користуванні: кухня -5,9 кв.м., вбиральня - 1,1 кв.м., ванна кімната - 2,2 кв.м., коридор - 7,6 кв.м. Встановлено, що між співвласниками квартири виник спір щодо утримання спільної власності - квартири [ADDRESS] , зокрема в частині оплати комунальних послуг за вказану квартиру. Здійснювати оплату комунальних послуг відповідно до належної йому частки квартири [PERSON] не має можливості, оскільки вказане можливе лише за умови розподілу особових рахунків між співвласниками після встановлення порядку користування житлом. Крім того, без встановлення такого порядку судом, позивач позбавлений можливості, за відсутності згоди іншого співвласника, визначити належну йому частку квартири, з метою вільного користування та утримання. За таких обставин, суд вважає, що порушені права позивача [PERSON] підлягають судовому захисту шляхом встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] . Проаналізувавши запропонований позивачем варіант визначення порядку користування приміщеннями квартири, суд вважає його прийнятним, оскільки спірна квартира складається з чотирьох житлових кімнат і такий варіант відповідає фактичному порядку користування житловими приміщеннями квартири [ADDRESS] , який склався між співвласниками. При цьому суд враховує відсутність заперечень з боку відповідача з приводу даного варіанту. Відтак, [PERSON] необхідно виділити в користування квартири житлові кімнати: дві кімнати по 10,4 кв.м., разом з двома лоджіями навпроти цих кімнат по 2,47кв.м., та вбудовану шафу площею 1,1 кв.м., загальну площю 20,8 кв. м. , [PERSON] необхідно виділити в користування на Ѕ частини квартири 35 кв.м. , що складається з двох житлових кімнат: кімнати - 16,9 кв.м., кімнати - 18,1 кв.м. разом з балконом 3,02 кв.м. В спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити : ванну кімнату площею 2,2 кв.м., вбиральню площею 1,1 кв.м. , коридор площею 7,6 кв.м., кухню площею 5,9 кв.м. Таким чином вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, пропорційно до кількості задоволених позовних вимог в сумі 352,40 грн.

Outcome: approved