Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач у вересні 2011 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 214 998,83 грн.. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 09.07.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське міське відділення № 7860 ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 1342/309, відповідно до якого Банк надав [PERSON] грошові кошти (кредит) у розмірі 45 000 дол. США, строком до 09.07.2017 року, зі сплатою відсотків у розмірі 13 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений Договір іпотеки від 09.07.2007 року. Відповідно до положень кредитного договору, [PERSON] зобов'язався повертати отриманий кредит, сплачувати відсотки та інші передбачені договором платежі. Проте, в обумовлені договором строки [PERSON] свої зобов'язання не виконую та не здійснює відповідні платежі з погашення кредиту. У зв'язку з цим у [PERSON] станом на 30.06.2011 року утворилася заборгованість за вказаним договором у розмірі 214 998,83 грн., що призводить до погіршення фінансового стану Банка. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Терьохін С.Є. від 12.09.2011 року провадження по справі було відкрито (а.с.27). Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В. від 01.11.2013 року зазначену справу було прийнято до провадження та призначено судове засідання (а.с.34). В судове засідання 04.11.2014 року представник позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 23.01.14) не з'явився, але надав суду 04.11.2014р. заяву про розгляд справи за його відсутністю в якій зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином у встановленому порядку (згідно ч.5 ст. 74 ЦПК України), поважних причин неявки суду не представив, чим позбавив суд можливості вислухати його думку по суті. Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надано. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у його відсутність, згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України, у порядку ст.ст.. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ВАТ «Державний Ощадний Банк України» в особі філії Одеське міське відділення № 7860 ВАТ «Ощадбанк» (надалі позивач, кредитор, позичальник) та [PERSON] (надалі відповідач, боржник, позичальник) був укладений Кредитний договір № 1342/309 (надалі кредитний договір), відповідно до якого Банк зобов'язується надати [PERSON] грошові кошти (кредит) в іноземній валюті у сумі 45 000 дол. США, строком повернення (відповідно до п. 1.2. кредитного договору) до 09.07.2017 року, зі сплатою (відповідно до п. 1.1. кредитного договору) 13 % річних (а.с.14-19). Зі змістом, умовами та правовими наслідками зазначеного кредитного договору відповідач був ознайомлений та згодний, про що свідчать його підписи на кожній сторінці договору. З позову вбачається, що згідно внесених до статуту ВАТ «Державний Ощадний Банк України» змін, які були затверджені постановою КМУ від 06.04.2011 року № 502, ВАТ «Державний Ощадний Банк України» було перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний Банк України», яке в свою чергу залишилося правонаступником усіх прав та обов'язків першого. Відповідно до положень зазначеного кредитного договору позивач зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти а позичальник зобов'язався повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки та комісію у встановлені кредитним договором строки. Відповідно до п. 1.5. кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно проводити погашення кредиту та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом. Згідно п. 5.4. кредитного договору у разі ненадання позичальником документів, що передбачені умовами договору, позичальник повинен сплатити на користь Банку неустойку у розмірі 0,05 % від суми кредиту. З позову вбачається, що позивач виконав умови кредитного договору та надав позичальнику кредитні кошти у сумі 45 000 дол. США. В забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем був укладений Договір іпотеки № б./н. від 09.07.2007 року, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку Банка належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS], на яку позивач у разі невиконання умов кредитного договору може звернути стягнення за для забезпечення своїх вимог (а.с.10-13). Зі змістом, умовами та правовими наслідками договору іпотеки відповідач був ознайомлений та згодний, про що свідчить його підпис на цьому договорі. З позову вбачається, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, та не з'являється до позивача у зв'язку з вирішенням питання щодо погашення цієї заборгованості. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором у позичальника перед позивачем, станом на 30.06.2011 року виникла прострочена заборгованість, загальна сума якої, згідно розрахунку заборгованості, становить - 214 998 (двісті чотирнадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто вісім) гривень 83 копійки, з яких: - заборгованість за кредитом - 26 661,93 дол. США, що за курсом НБУ станом на 30.06.11 року (1 дол. США = 7,9727 грн.), еквівалентно 212 567,57 грн., - заборгованість по відсотках - 284,88 дол. США, що за вказаним курсом еквівалентно 2 271,26 грн., - неустойка за ненадання документів - 80 грн.. Розрахунок заборгованості зазначений в позові та додано до матеріалів справи (а.с.3,25). На момент розгляду справи доказів погашення кредиту, сплати відсотків, неустойки з боку відповідача суду не надано. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільний кодекс України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст.. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. Отже, допустивши прострочення оплати кредиту, відповідач порушив не тільки свої договірні зобов'язання, а й вимоги законодавства України. У Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином вбачається, що Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». При цьому, згідно із ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до змісту ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Також судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, позивач поніс додаткові витрати по сплаті державного мита у розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень та по сплаті інформаційно-технічного забезпечення процесу у розмір 120 (сто двадцять) гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжними дорученнями № 3376 від 18.07.2011 року та № 3375 від 8.07.2011 року відповідно (а.с.7-8). Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають і ці витрати. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved