Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його бабуся [PERSON], яка проживала одна за адресою: [ADDRESS], що належала їй на праві приватної власності. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на однокімнатну квартиру [ADDRESS]. 27.06.1995 р. [PERSON] у Другій державній нотаріальній конторі посвідчила заповіт, яким квартиру за адресою: [ADDRESS] заповіла йому. Про наявність вказаного заповіту [PERSON] неодноразово йому повідомляла, хоча сам заповіт знаходився у неї. Спадкоємців крім нього у [PERSON] не було. Його мати уклала шлюб з [PERSON], який у 1992 р. усиновив його та внаслідок чого він змінив своє прізвище на «[INFO]» та по батькові на «[INFO]». Після смерті [PERSON] він у встановлений законом термін звернувся до Третьої Сумської державної нотаріальної контори з метою прийняти спадщину, де йому стало відомо, що існує ще один заповіт, яким [PERSON] заповіла все своє майно відповідачу. 02.03.2015 р. він звернувся до Третьої Сумської державної нотаріальної контори за оформленням права на прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв'язку з наявністю заповіту, посвідченого [PERSON] 17.09.2013 р. на ім'я відповідача. Вважає, що заповіт складений у 2013 р. є недійсним, оскільки на момент підписання заповіту [PERSON] перебувала у такому психічному стані, коли не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними. Просить суд: визнати заповіт [PERSON] посвідчений 17.09.2013 р. приватним нотаріусом Дувановою Т.П. на користь відповідача недійсним; стягнути з відповідача на його користь витрати по справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надали заяву про розгляд справи без участі їхнього представника. Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши докази по справі, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], був усиновлений [PERSON], внаслідок чого змінив прізвище на «[INFO]» та по батькові на «[INFO]», що підтверджується Свідоцтвом про усиновлення серії [NUMBER] від 10.03.1992 р. /а.с.10/. [INFO] [PERSON] померла у віці 79 років, про що 01.09.2014 р. зроблено відповідний актовий запис № 1177, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.09.2014 р. /а.с.11/. Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] звернувся до Третьої Сумської державної нотаріальної контори Сумської області з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] Однак позивачу було повідомлено, що під здійснення перевірки наявності/відсутності заповітів посвідчених від імені спадкодавці було встановлено наявність заповіту посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Дувановою Т.П. 17.09.2013 р. від імені [PERSON] щодо всього належного заповідачці майна не на його користь. У встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України відповідач [PERSON] на користь якої було посвідчено вищевказаний заповіт прийняла спадщину /а.с.15/. Згідно Спадкової справи № 300/2014 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] звернувся з заявою від 13.10.2014 р. до Третьої Сумської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлої [PERSON], однак відповідач [PERSON] подала вказану заяву 16.09.2014 р. Відповідно до заповіту посвідченого 17.09.2013 р. приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Дувановою Т.П. [PERSON], [INFO] на випадок своєї смерті передала усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також все те, на що вона за законом буде мати право заповіла [PERSON], [INFO] /а.с.36-37/. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] зазначила, що з 2006 р. проживає з позивачем, знала добре [PERSON], остання часто хворіла, вона з позивачем часто доглядали за нею, періодично з позивачем проживали з [PERSON] Про [PERSON] нічого не чула. Відомо, що мати відповідача допомагала [PERSON], купувала продукти харчування. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що знала [PERSON] більше 20 років, оскільки проживали в одному під'їзді. Коли помер дід, через рік не стала ходить. В липні 2013 р. приходила на допомогу, купувала хліб та молоко. На рахунок того, чи жив позивач з [PERSON] не знала. [PERSON] добре доглядала [PERSON], оскільки остання на протязі шести місяців до смерті була в безпорадному стані, не ходила. Допитана у судовому засіданні [PERSON] зазначила, що [PERSON] знала близько 15 років, оскільки були сусідами. Позивач [PERSON] внук [PERSON], деякий час проживав з бабусею, потім перестав появлятися у неї. [PERSON] за життя жалілась, нібито внук [PERSON] приходить та забирає гроші, не хотіла щоб останній за нею доглядав. Допитана у судовому засіданні [PERSON] суду пояснила, що знала [PERSON], оскільки жила у сусідній квартирі з нею. Позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] добре знає. Позивач деякий час проживав з [PERSON], однак остання скаржилась на нього, оскільки [PERSON] схильний до алкоголю. Розладів психіки не помічала у [PERSON] Згідно листа від 12.11.2014 р. № 01-11/05/1976 ОКЗ Сумського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру [PERSON], яка мешкала за адресою: [ADDRESS] спостерігалась в консультативній групі з 1998 року з діагнозом: Церебральний атеросклероз, астеноневрологічний синдром; з 2010 р. з діагнозом: Емоційно-лабільний розлад органічного ґенезу; з 2012 р. з діагнозом: Атеросклеротична деменція. У 2014 р. знята у зв'язку зі смертю /а.с.14/. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» роз'яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння). При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦК України суд за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово - психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Відповідно до Висновку судово - психіатричного експерта № 381 від 28.09.2015 р. [PERSON], [INFO], з травня 2012 р. виявляла ознаки Судинної деменції, тому станом на 17.09.2013 р. (під час складання заповіту) [PERSON] виявляла ознаки Судинної деменції. За своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними /а.с.74-76/. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.11.2015 р. по справі призначено посмертну повторну комісійну судово - психіатричну експертизу /а.с.94-95/. Згідно Висновку судово - психіатричного експерта № 10 від 12.05.2016 р. [PERSON], [INFO], на час укладання заповіту 17.09.2013 р. виявляла ознаки судинної (атеросклеротичної) деменції. Дані психічні розлади у [PERSON] позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та можливості керувати ними на час укладання заповіту 17.09.2013 р. /а.с.113-120/. Тобто показання свідків про перебування [PERSON] у стані повного психічного здоров'я на період укладання правочину (заповіту) суперечить задокументованим медичним даним. Частиною 6 статті 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами встановленими статтею 212 ЦПК України, яка передбачає, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно з постановою Верховного суду України від 29.02.2012 р. № 6-9цс12, висновки якого є обов'язковими для судів, висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Таким чином Висновки судово - психіатричних експертів підтвердили неспроможність [PERSON] в момент складення нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання заповіту укладеного 17.09.2013 р. [PERSON], яка померла [INFO] на ім'я [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Дувановою Т.П. недійсним.

Outcome: approved