Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

По справі № 2-8785/2010р. 21.10.2010р. Жовтневий районним судом м. Дніпропетровська під головуванням судді Маймур Ф.Ф. винесено рішення суду за позовними вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», [PERSON] про стягнення заборгованості, яким позовні вимоги банку задоволено частково та з [PERSON] стягнуто у рахунок повернення заборгованості за договором про надання банківських послуг №4405 8850 1426 8848 від 10.02.2009р. - 292 270 грн. 64 коп., а також у рахунок повернення судових витрат 1820грн. В задоволені позовних вимог до ТОВ «УФА «Верус» відмовлено (а.с. № 114-116 т. № 1). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2013р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2010р. було залишено без змін (а.с. № 72-73 т. № 2). 25.02.2014р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява представника відповідача [PERSON]- [PERSON] про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, яка ухвалою суду від 13.03.2014р. під головуванням судді Антонюка О.А. визнана неподаною та повернута заявнику (провадження № 8/201/8/ 2014р. - а.с. № 82-101 т. № 2). 25.03.2014р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська вдруге надійшла заява представника відповідача [PERSON]- [PERSON] про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, в задоволені якої ухвалою суду від 10.04.2014р. під головуванням судді Антонюка О.А. було відмовлено, між тим ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.05.2014р. ухвала суду від 10.04.2014р. була скасована та питання про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами було направлено на новий розгляд до того ж суду (провадження № 8/201/11/ 2014р. - а.с. № 102- 172 т. № 2). Справа надійшла до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 26.05.2014р. та передана в провадження судді Ткаченко Н.В. , яка ухвалою від 02.06.2014р. прийняла справу до свого провадження та призначила справу до розгляду у судове засідання (провадження № 8/201/18/ 2014р. - а.с № 181 т. № 2). При розгляді справи в судовому засіданні 25.06.2014р. заявник та його представники - [PERSON] та [PERSON] (діють за дорученнями від 04.07.2013р. та від 28.10.2013р.відповідно - а.с. № 188, 189 т. № 2) заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами підтримали. Крім того, представник [PERSON] - [PERSON] подав суду заяву від 25.06.2014р., якою виправив помилку у заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, а саме підстави подачі заяви з помилково вказаного п.3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України на вірний - п.1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України (а.с. № 190 т. № 2). Просили суд рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2010р. скасувати на підставі п.1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України. Істотними обставинами вважали винесення 10.12.2013р. рішення Святошинським районним судом м. Києва, яким п. 6.9.Умов та правил надання банківських послуг було визнано недійсним з моменту укладання. При новому розгляді справи, у разі скасування рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2010р. за нововиявленими обставинами, просили відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволені позовних вимог до ТОВ «УФА «Верус», [PERSON] про стягнення заборгованості, скасував заходи забезпечення позову. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Яковенко Т.А. (діє за дорученням від 21.02.2014р. - а.с. № 187 т. № 2) просила відмовити в задоволені заяви по п.1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, посилаючись на те, що незважаючи на визнання недійсним п. 6.9.Умов та правил надання банківських послуг, позовні вимоги банку підлягають задоволенню уже тільки з урахуванням положень ст. 1069 ЦК України. Крім того, повідомила, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2010р. після набрання ним чинності 18.06.2013р. не виконувалось. Пояснити, чому банк не отримував виконавчі листи після 18.06.2013р., не змогла, зазначивши, що за контроль виконання судових рішень в банку відповідають інші працівники. Представник ТОВ «УФА «Верус» в судове засідання не з,явився, про дату розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. № 184 т. № 2). В судовому засіданні 25.06.2014р., з урахуванням думки всіх учасників судового процесу, суд ухвалив розглядати справу за відсутністю представника відповідача - ТОВ «УФА «Верус» на підставі ст. 169 ЦПК України. Суд, вислухав, заявника (відповідача) [PERSON], його представників, представника позивача, ознайомившись з матеріалами цивільної справи, вважає, що заяву представника [PERSON] - [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 21.10.2010р. слід задовольнити і при новому розгляді справи в порядку ст. 365 ЦПК України відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволені позовних вимог до ТОВ «УФА «Верус», [PERSON] про стягнення заборгованості, виходячи з наступного. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2010р. у справі № 2-8785/2010р. за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «УФА «Верус», [PERSON] частково задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «УФА «Верус» та [PERSON] про стягнення заборгованості, яка виникла, в наслідок несанкціонованого овердрафту під час здійснення валютнообмінних операцій з платіжною карткою, яку було видано [PERSON] згідно договору надання банківських послуг № 4405 8850 1426 8848 від 10.02.2009р. В рішенні суду, зокрема, було зазначено, що «вирішуючи вимоги позивача до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 4405 8850 1426 8848 від 10.02.2009р. у розмірі 292 270 грн. 64коп. та приймаючи до уваги, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт зняття коштів з карткового рахунку понад встановленого платіжного ліміту, що призвело до утворення заборгованості, та приймаючи до уваги, що умовами укладеного між сторонами договору передбачений обов'язок відповідача у встановлений термін повернути суму заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за договором № 4405 8850 1426 8848 від 10.02.2009р. - 292 270 грн. 64коп.». Суд при обрунтуванні задоволення в основній частині позовних вимог банку, спирався на п. 6.9 Умов і правил надання банківських послуг, що є невід'ємною частиною договору-заяви № 1212100500087010647, а в резолютивній частині рішення зазначив: «Стягнути з [PERSON] ([ADDRESS], ІПН:[NUMBER]) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (03179, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ЄДРПУ 14360570) у рахунок повернення заборгованості за Договором - 292 270 (двісті дев'яносто дві тисячі двісті сімдесят) гривень 64 коп. Стягнути з [PERSON] ([ADDRESS], ІПН:[NUMBER]) на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ЄДРПУ 14360570) у рахунок повернення судових витрат - 1820 грн.». За змістом ч. 2 ст. 361 ЦПК України та п.3 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 30.03.2012р. «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв,язку з нововиявленими обставинами» перегляд справи у зв'язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а саме перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставин, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення. Суд розглядаючи справу № 2-8785/2010р. та постановляючи по ній рішення, виходив з того, що за вимогами п.6.9 Умов і правил надання банківських послуг, у випадку виникнення заборгованості держателя по картрахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок в роботі обладнання, інших випадках, клієнт зобов'язуется погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення та згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Винесення такого рішення 21.10.2010р. стало можливим тільки завдяки тому, що сторонам та суду не було відомо про недійсність з моменту укладення пункту 6.9 Умов та правил надання банківських послуг, що є невід'ємною частиною договору-заяви № 1212100500087010647 банківського дебетового карткового рахунку (а.с. № 109-111 т. № 2). Так, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2013р. у справі № 2/759/5050/13 за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», пункт 6.9 Умов та правил надання банківських послуг, що є невід'ємною частиною договору-заяви № 1212100500087010647 банківського дебетового карткового рахунку, визнано недійсним з моменту укладення договору (а.с. № 112-113 т. № 2). Святошинський районний суд м. Києва, розглядаючи справу № 2/759/5050/13 дійшов висновку, «що вказана заборгованість виникла на підставі пункту 6.9 Умов та правил надання банківських послуг, яким передбачено, що у випадку виникнення заборгованості держателя по картрахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок в роботі техніки, інших випадках, клієнт зобов'язується погашати заборгованість на протязі 30 днів з моменту її виникнення. Спір виник у зв'язку з тим, що, на думку позивача, вказана умова договору є несправедливою і такою, що укладена з використанням нечесної підприємницької практики. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ч.1 та ч.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Ст. 15 Закону встановлює, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Частина 3 вказаної статті (в редакції на час виникнення правовідносин) встановлювала, що продавець (виконавець), який реалізує продукцію, повинен обов'язково зазначати ціну кожної одиниці такої продукції або однієї категорії продукції та ціну однієї стандартної одиниці цієї продукції. Написи щодо ціни реалізації продукції мають бути чіткими і простими для розуміння. Ціна продукції повинна включати в себе всі податки та неподаткові платежі, які, відповідно до законодавства, сплачуються споживачем під час придбання відповідної продукції. Суд враховує ту обставину, що ціна є одним із визначальних критеріїв для здійснення споживачем свідомого вибору. Ціна товару (послуги) є істотною умовою будь-якого договору, а тому має погоджуватися сторонами. Крім ціни, має погоджуватися сторонами і її зміна, та її зміна в односторонньому порядку, є недопустимою. В даному випадку 16.02.2009р. сторони погодили ціну (курс валют) зняття валюти ларі по курсу UAN/GEL 3,4722 грн. Ціна (курс валют) встановлювалася банком на час зняття коштів через банкомат. Споживач в такому випадку робив свій свідомий вибір щодо конвертації власних коштів у гривні в іноземну валюту по запропонованому курсу та враховуючи свої фінансові можливості. На підставі пункту 6.9 Умов та правил надання банківських послуг відповідач, через місяць змінив курс валют, по якому позивач здійснив зняття валюти, внаслідок чого позбавив його права вибору щодо конвертації власних коштів у гривні в іноземну валюту по відповідному валютному курсу і поставив споживача перед фактом конвертації коштів по іншому курсу. За таких обставин споживача було позбавлено права на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору, що тягне істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. На підставі оспорюваного пункту Умов та правил надання банківських послуг позивача було позбавлено права на інформацію щодо отримуваної послуги. За таких обставин суд визнає, що пункт 6.9 Умов та правил надання банківських послуг є несправедливим. Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.». Таким чином, Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2013р. у справі № 2/759/5050/13 за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», пункт 6.9 Умов та правил надання банківських послуг, що є невід'ємною частиною договору-заяви № 1212100500087010647 банківського дебетового карткового рахунку, визнано недійсним з моменту укладення. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2013р. у справі № 2/759/5050/13 та рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2010р. у справі № 2-8785/2010р. безпосередньо пов'язані, між ними існує преюдиційний, матеріально-правовий зв'язок. Адже факти, встановлені у справі № 2/759/5050/13 мають істотне значення для справи № 2-8785/2010р., а тому визнання недійсним з моменту укладення пункту 6.9 Умов та правил надання банківських послуг, що є невід'ємною частиною договору-заяви № 1212100500087010647 банківського дебетового карткового рахунку у справі № 2/759/5050/13 обумовлює зовсім інше вирішення спору судом у справі № 2-8785/2010р. Тобто рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2010р. у справі № 2-8785/2010р., про стягнення заборгованості підлягає перегляду у зв'язку з нововиявленими обставинами, оскільки задовольняючи у цій справі позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд керувався пунктом 6.9 Умов та правил надання банківських послуг, що є невід'ємною частиною договору-заяви № 1212100500087010647 банківського дебетового карткового рахунку, визнаним в подальшому недійсним з моменту укладення рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2013р. у справі № 2/759/5050/13. Таким чином, нововиявлена обставина існувала з 10.02.2009р., цей факт визначено рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2013р. у справі № 2/759/5050/13, яке вступило в законну силу та не потребує доказування. Але, сторонам та суду про цю нововиявлену обставину стало відомо лише з 10.12.2013р., з моменту ухвалення (проголошення) рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2013р. у справі № 2/759/5050/13, яке не оспорювалося та вступило в законну силу. При розгляді заяви про перегляд рішення суду від 21.10.2010р. за нововиявленими обставинами, суд вважає, що строки подачі такої заяви до суду представником [PERSON] - [PERSON] не пропущено, оскільки ч.1 ст. 362 ЦПК України (в редакції Закону України № 4176-VІ (4176-17) від 20.12.2011р.) встановлено, що строк подачі заяви на підставі п.1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України становить 3 роки. В судовому засіданні 25.06.2014р. представник [PERSON] - [PERSON] надав відповідну письмову заяву, яка була вручена і представнику ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій зазначив, що заява в інтересах [PERSON] ним подавалася саме на підстав п.1 ч.2.ст.361 ЦПК України (про що свідчить весь її текст та наведені аргументи), а посилання на прикінці заяви на п.3 ч.2 ст. 361 ЦПК України є лише його технічною опискою (а.с. № 189, 190, т. № 2). При задоволені заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, судом також враховано те, що рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська не виконувалось взагалі із дня набрання ним законної сили 18.06.2013р. (положення п. 10 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 30.03.2012р.). Ці обставини в судовому засіданні 25.06.2014р. повідомила на запитання головуючого представник позивача (а.с. № 194 т. № 2). Після прийняття змін до глави 4 розділу V ЦПК України Законом України № 4176-VІ (4176-17) від 20.12.2011р.), та згідно п.17 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 30.03.2012р. «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв,язку з нововиявленими обставинами» перевірка наявності підстав для перегляду судового рішення у зв.язку з нововиявленими обставинами або підстав для скасування судового рішення проводяться в одному судовому засіданні. Суд розглядає справу по суті спору з урахуванням встановлених судом нововиявлених обставин. Таким чином, одночасно зі скасуванням рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21.10.2010р. за нововиявленими обставинами, суд вважає можливим в одному засіданні відразу винести рішення про відмову в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «УФА «Верус», [PERSON] про стягнення заборгованості, заявлених 20.01.2010р. (а.с. № 2-4 т. № 1), оскільки стягнення з [PERSON] суми заборгованості 292 270 грн. 64 коп. та судових витрат у сумі 1820грн. стало можливим саме з посиланням на порушення [PERSON] п. 6.9. Умов та правил надання банківських послуг, який було визнано недійсним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2013р. у справі № 2/759/5050/13. Суд не може покласти в основу рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» ті аргументи представника позивача - Яковенко Т.А., що позовні вимоги банку підлягають задоволенню навіть і без п. 6.9. Умов та правил надання банківських послуг, а з урахуванням тільки положень ст. 1069 ЦК України, оскільки цей висновок, по-перше, невагомий з огляду на встановлені рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2013р. обставини (преюдиція - ч.3 ст. 61 ЦПК України), а по-друге, позовна заява, подана до суду 20.01.2010р. містить посилання тільки на ст. 526, 527, 530 ЦК України (а.с. № 2-4 т.№ 1). Обговорюючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, та з урахуванням тих обставин, що суд дійшов до висновку про необгрунтованість позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд не вважає за можливим стягувати з відповідачів на користь позтивача понесені банком судові витрати по справі на загшальну суму 1820грн. (а.с. № 8 т. № 1). Оскільки, суд прийшов до висновку про відмову в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», [PERSON] про стягнення заборгованості, то на підставі ст. 154 ЦПК України підлягають скасуванню в повному обсязі і заходи забезпечення позовних вимог, вжиті ухвалою судді Маймур Ф.Ф. від 29.01.2010р. (а.с. № 41 т. № 1). На підставі викладенного,

Outcome: approved