Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що між ним та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 від 01 червня 2013 року до договору 20130516130146 від 01.06.2013 року про відкриття кредитної лінії в межах зарплатних проектів. Відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень зі сплатою 32 % (тридцяти двох відсотків) річних на строк з 01.06.2013 року по 31.05.2015 року, отриману суму кредиту відповідач зобов'язався погашати до встановленого п. 2 строку, а нараховані відсотки - до 25 числа кожного місяця. Однак, відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 01 жовтня 2014 року заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 7500,66 гривень, в тому числі: заборгованість по кредиту - 3000 грн., заборгованість по несплачених відсотках - 700,66 грн. сума штрафу - 3800 грн. А тому просить суд позов задовольнити. 16 січня 2015 року до суду надійшло клопотання позивача ПАТ «Брокбізнесбанк» про збільшення позовних вимог у зв'язку з нарахуванням відсотків за користування кредитом та пені згідно з розрахунком заборгованості станом на 16.01.2015 року в сумі 11 607, 27 грн. Представники позивача Ковч Т.Б. в судове засідання не з'явився, проте, звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги повністю підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказував, що банк в ліквідовано, куди платити по кредитних зобов'язаннях він не знав, тому перестав вносити кошти та заперечував проти нарахованої суми заборгованості позивачем, саме, щодо нарахованої суми штрафу, просив суд зменшити, посилаючись на важке матеріальне становище. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність»за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що згідно додаткової угоди № 1 від 06 червня 2013 року до договору 20130516130146 про відкриття кредитної лінії в межах зарплатних проектів відповідач отримав кредит у розмірі 3 000 гривень зі сплатою 32 % річних на строк з 01.06.2013 року по 31.05.2015 року, отриману суму кредиту відповідач зобов'язався погашати до встановленого п. 2 строку, а нараховані відсотки - до 25 числа кожного місяця. Взяті на себе зобов'язання перед банком [PERSON] не виконує, що призвело до виникнення заборгованості по кредитному договору, розмір якої відповідно до наданого розрахунку станом на 16 січня 2015 року становить 11 607,27 гривень, в тому числі: заборгованість по кредиту - 3000 грн., заборгованість по несплачених відсотках - 1007,27 грн. сума штрафу-7600. Таким чином, між сторонами виникли цивільні права і обов'язки відповідно до умов кредитного договору та вимог ст.ст. 11, 509 ЦК України, тобто зобов'язання у правовідносинах, в яких одна сторона має вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а друга сторона має право вимагати виконання його обов'язку. На підставі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зі змісту ст. 610 ЦК України вбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ч.1 п.4 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Стаття 612 ЦК України вказує, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки грошове зобов'язання виконано боржником не було, то мало місце порушення вимог ст. 1054 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний достроково повернути банку заборгованість за кредитним договором. Згідно ч. 1 ст. 546 ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 3 вересня 2014 року №6-100цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Матеріали справи свідчать, що розмір боргу за кредитним договором становить 11 607,27 гривень з яких розмір штрафу - 7 600 гривень, а заборговані за кредитом - 3 000 грн. Тобто розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. В судовому засіданні відповідача посилався на те, що розмір пені є завищеним. Матеріалами справи доведено, що на даний час матеріальне становище відповідача є важким, так, згідно довідки про доходи загальна сума нарахованих доходів за 2014 рік становить 23 961,44 гривень, при цьому із його заробітної плати проводитися утримання аліментів на утримання дитини та стягнення по виконавчому документу, який виданий Глибоцьким районним судом Чернівецької області 16 серпня 2013 року. Враховуючи, що пеня значно перевищує розмір основної заборгованості, суд вважає за можливе, застосувавши ст.549, ч.3 ст. 551 ЦК України, зменшити суму пені до 3 000 гривень, тобто до суми заборгованості за кредитом. Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 707,27 гривень в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Разом з тим, згідно Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати - 243,60 гривень. Таким чином, судовий збір відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 243,60 гривень. На підставі наведеного, ст.. ст. 256, 257, 260, 261, 267, 509, 526, 530, 1046, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: partial