Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач ТОВ «Автотранслогістика» звернувся до суду з позовом до [PERSON], ТОВ СК «Альфа-Гарант» про відшкодування збитків заподіяних в результаті ДТП, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів різницю між виплаченою сумою страхового відшкодування та реальною вартістю виконання робіт, необхідних для відновлення автомобіля «Лексус», д.н.з. [NUMBER], заподіяної в результаті ДТП в розмірі 79898,05 грн. та судового збору. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 12.12.2016 в м. Києві по вул. Ак.Туполєва, 19 відбулась ДТП за участю автомобіля «Ніссан»,\~д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Лексус», д.н.з. [NUMBER], власником якого є ТОВ «Автотранслогістика». В результаті ДТП було пошкоджено транспортні засоби. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 09.03.2017 року винним у вказаній ДТП визнано [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. На час пригоди цивільно-правова відповідальність автомобіля «Ніссан»,\~д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ТОВ СК «Альфа-Гарант» за договором обов'язкового страхування наземного транспорту за полісом серії АЕ № 7979009. Відповідно до складеного експертом-оцінювачем звіту № 5668/12/16 від 16.12.2016 року, розмір матеріального збитку власнику автомобіля «Лексус», д.н.з. [NUMBER], становить 34017,80 грн., вартість відновлювального ремонту становить 79453,87 грн. 13.12.2016 року позивач звернувся до ТОВ СК «Альфа-Гарант» з заявою-повідомленням про настання страхового випадку. 05.04.2017 року страховик ТОВ СК «Альфа-Гарант», перерахував на поточний банківський рахунок позивача суму страхового відшкодування в розмірі 17403,95 грн. З метою відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивач звернувся до спеціалізованої СТО ТОВ «Автоцентр «Форто» , фактична вартість відновлювального ремонту становить 97302,00 грн. за рахунком- фактурою № Ф-000000691 від 16.12.2016 року. Проте, страховиком було здійснено лише частину виплати страхового відшкодування в розмірі 17403,95 грн., тим сам не виконавши в повному обсязі свого обов'язку за укладеним договором обов'язкового страхування наземного транспорту за полісом серії АЕ № 7979009. Що і змусило позивача звернутись до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення з них різниці між виплаченою сумою страхового відшкодування та реальною вартістю виконання робіт, необхідних для відновлення автомобіля «Лексус», д.н.з. [NUMBER], заподіяної в результаті ДТП в розмірі 79898,05 грн. та судового збору. У судовому засіданні 29.11.2017 року представник позивача позов підтримує та просить його задовольнити з підстав викладених в позові. У судове засідання 29.11.2017 року представник відповідача ТОВ СК «Альфа-Гарант», не з'явився, однак направив до суду заперечення в яких просить у задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що свій обов'язок по відшкодування шкоди здійснив в повному обсязі, а шкода, яка нараховані згідно звіту № 5668/12/16 від 16.12.2016 року, є значно завищеною. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в частині 1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи, що з вини відповідача було пошкоджено в ДТП транспортний засіб позивача, а також нездійснення в повному обсязі страхової виплати для відшкодування матеріальної шкоди позивачу, зважаючи на відсутність між обома відповідачами солідарного обов»язку, який бм випливав із солідарного зобов»язання, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial