Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Крецул Л. М., що діє на підставі Договору про надання правової допомоги № 46 від 02 листопада 2018 року та ордеру серії ПТ № 084384 від 25.07.2019 року,\~звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою\~до [PERSON] ,\~в якій просить стягнути з останнього на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.04.2017 року по 31.01.2019 року у розмірі 12755 гривень 61 копійок. В обґрунтування позовних вимог позивачем в позові зазначено, що заочним рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 04 серпня 2016 року\~ стягнуто з [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів та заробітку на користь\~ [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 18 травня 2016 року. [PERSON] не сплачує аліменти, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на січень 2019 року склала 44540 гривень 35 копійок, а сума пені по аліментах за період з 01.04.2017 року по 31.01.2019 року складає 12755 гривень 61 копійок. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 07 лютого 2019 року\~прийнято до провадження позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені по аліментах\~та відкрито провадження у цивільній справі № 631/783/19 (провадження 2/631/819/19). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 04 лютого 2020 року було визначено про заочний розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені по аліментах. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені по аліментах судом не вживалось. [PERSON] та її представник адвокат Крецул Л. М. у судове засідання не з`явилися, хоча про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи були\~сповіщені завчасно\~відповідно до\~приписівЦивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, представник позивача адвокат Крецул Л. М. 04 лютого 2020 року надала заяву, яка була зареєстрована за вхідним номером 675/20-вх, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просила розгляд справи провести за її відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно відповідно до вимог Цивільного процесуального законодавства України, у тому числі шляхом розміщення судового оголошення на офіційному вебсайті судової влади України (https://nv.hr.court.gov.ua/sud2028/pres-centr/11/858695/). Своїм правом на надання відзиву проти позову відповідно до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, [PERSON] не скористався. Причини неявки відповідача суду не відомі. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, відповідно до частини 1\~статті 280 Цивільного процесуального кодексу України\~у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини,\~виходить з наступних підстав та мотивів. Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до частин 1, 3 та 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як вбачається із матеріалів справи, заочним рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 04 серпня 2016 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів та заробітку на користь\~ [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2016 року (а. с. 8 9). Зі змісту рішення суду вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого ВРАЦС Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області 04.03.2010 року, актовий запис № 27, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Вказане рішення набрало законної сили, у зв`язку з чим 22 серпня 2016 року Нововодолазьким районним судом Харківської області виданий виконавчий лист по справі № 631/856/16-ц (а. с. 6), який направлено на примусове виконання до Нововодолазького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Відповідно до розрахунку заборгованості по стягненню аліментів, складеного 22 лютого 2019 року старшим державним виконавцем Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Луговим В. М. встановлено, що відповідач по справі [PERSON] станом на 31 січня 2019 року має загальну суму заборгованості по аліментах у розмірі 44540 гривень 35 копійки. Крім того, з вказаного розрахунку вбачається, що за період часу з квітня 2017 року по січень 2019 року відповідач взагалі не сплачував аліменти на утримання доньки (а. с. 7). Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами\~Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року. Вирішуючи даний спір суд виходить з приписів частини 2 статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, якими чітко визначений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічне за своїм правовим змістом роз`яснення міститься також й у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому суд зауважує, що згідно з положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. При цьому, відповідно до частини 2 статті 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3\~статті 181 Сімейного кодексу України). У будь якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Частиною 4 статті 195 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. У відповідності до частини 2 статті 195 Сімейного кодексу України\~заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Як вбачається з розрахунку державного виконавця, заборгованість [PERSON] за аліментами державним виконавцем обраховано виходячи з розміру середньомісячної номінальної заробітної плати на одного працівника по Нововодолазькому району Харківської області, що в повній мірі узгоджується з приписами частини 2 статті 195 Сімейного кодексу України. Відомостей щодо оскарження відповідачем розмір такої заборгованості у встановленому законом порядку, матеріали справи не містять. Також в ході судового розгляду справи судом не встановлено наявності спору між сторонами з приводу розміру заборгованості за аліментами, визначеного державним виконавцем. Згідно з частиною 1 статті 196 Сімейного кодексу України\~при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як роз`яснено у пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки /пені/ настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. При цьому, відповідно до приписів статті 549 Цивільного кодексу України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Отже, неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць\~\~та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14 616цс18). При цьому, згідно з частиною 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що загальний розмір неустойки за прострочення сплати аліментів у період з квітня 2017 року по січень 2019 року розрахований представником позивача відповідно до вимог закону та складає 12755 гривень 61 копійку. При цьому, суд бере до уваги, що відповідач жодних процесуальних документів на висловлення своєї позиції до суду не надав. З огляду на вказане, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені по аліментах належить задовольнити в повному обсязі. Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень\~частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, частиною 6 цієї ж норми процесуального права визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Положеннями частин 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08 листопада 2011 року, який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 3 зазначеного вище Закону, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. Так, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду (частина 1 абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір»). Із даним позовом [PERSON] звернулась до суду у 2019 році. Відповідно до абзацу 3\~статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» № 2629-VIII від 23 листопада 2018 року, з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 1921 гривень, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинна була б сплатити судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок. Проте,\~враховуючи положення\~пункту 3\~частини 1\~статті 5\~Закону України\~«Про судовий\~збір»,\~які передбачають,\~що у\~справах про\~стягнення неустойки\~(пені)\~за прострочення\~сплати аліментів,позивач звільняється від сплати судового збору, судові витрати слід покласти на відповідача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved