Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 3 грудня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру за адресою: [ADDRESS] , власником якої є позивач в рахунок погашення заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №750/4-4186 від 20 вересня 2006 року за період з 1 січня 2016 року по 26 вересня 2018 року в сумі 157\~540,47 грн. Зазначає, що на розгляді на даний час перебуває справа про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: [ADDRESS] . Тому просить виконавчий напис вчинений 3 грудня 2018 року визнати таким, що не підлягає виконанню. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 3 січня 2020 року позов залишено без руху. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 січня 2020 року відкрито провадження, призначено справу до розгляду на 4 березня 2020 року. Протокольною ухвалою головуючого від 4 березня 2020 року відкладено розгляд справи до 2 квітня 2020 року у зв`язку з відсутністю доказів сповіщення третьої особи. Протокольною ухвалою головуючого від 2 квітня 2020 року у зв`язку з відсутністю доказів сповіщення третьої особи. Протокольною ухвалою головуючого від 2 квітня 2020 року відкладено розгляд справи до 21 травня 2020 року за клопотанням представника відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 21 травня 2020 року відкладено розгляд справи до 25 червня 2020 року за клопотанням представника відповідача. 25 червня 2020 року відкладено розгляд справи до 20 серпня 2020 року у зв`язку з перебуванням головуючого на лікарняному. Протокольною ухвалою головуючого від 20 серпня 2020 року відкладено розгляд справи до 27 жовтня 2020 року у зв`язку з витребуванням додаткових документів. 27 жовтня 2020 року відкладено розгляд справи до 23 грудня 2020 року у зв`язку з перебуванням головуючого на лікарняному. Суд, вислухавши пояснення з`явившихся учасників, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: 20 вересня 2006 року між АКБ СР «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №750/4-4186, за яким остання отримала кредит у розмірі 200\~000,00 грн. зі сплатою 18% річних (а.с.10-11). В забезпечення виконання зобов`язань за договором між банком та [PERSON] укладено іпотечний договір, за яким іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю чотирьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-15). Виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем 3 грудня 2018 року звернено стягнення на квартиру, загальною площею 94,93 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №750/4-4186 від 20.09.2006 року за період з 1 січня 2016 року по 26 вересня 2018 року в сумі 157\~540 грн. 47 коп., з яких 137\~996 грн. 19 коп.-заборгованість за кредитом, 19\~544 грн. 28 коп. заборгованість за відсотками (а.с.31). Позивач посилається на те, що в Зарічному районному суді м. Суми розглядається справа №591/6373/17 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру за адресою: [ADDRESS] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в рахунок погашення заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №750/4-4186 від 20.09.2006 року, а саме: за кредитом 137\~996,19 грн., за відсотками 12\~112,28 грн. інфляційні витрати за кредитом 10\~860,54 грн., інфляційні витрати за % - 1\~253,78 грн. У вказаній справі 10.05.2018 року було постановлене заочне рішення, яким позовні вимоги позивача були задоволені. Разом з цим, як вбачається з ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 5 жовтня 2018 року представник [PERSON] звернувся до суду з заявою про скасування заочного рішення у справі №591/6373/17. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15 лютого 2019 року заочне рішення від 10.05.2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, що свідчить про те, що у боржника наявні заперечення проти суми боргу. Оспорюваний виконавчий напис був вчинений 3 грудня 2018 року, тобто банк звернувся до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису в той період, коли йому було відомо, що боржник подав заяву про скасування заочного рішення, а отже не погоджується з сумою стягнення. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Таким чином, встановлено, що на момент вчинення виконавчого напису існував спір про право. За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.\~\~ При цьому, відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої\~статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат»\~(далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим\~Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України\~\~22 лютого 2012 року№ 296/5 та зареєстрований у Міністерстві\~юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2\~Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2\~Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому\~стаття 50 Закону «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду\~\~України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, та постанові Верховного Суду\~\~України від 23 січня 2018 року № 61-154св18. Таким чином, в процесі розгляду справи встановлено, що позивач заперечує суму заборгованості, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. До того ж на момент видачі виконавчого напису існувало рішення Зарічного районного суду м. Суми по спору між тими ж сторонами з того ж предмету, яке в подальшому було скасоване. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 20 грудня 2019 року між адвокатом Маківським Олексієм Вікторовичем та [PERSON] укладено договір про надання професійної правничої допомоги. Частиною 8 ст.\~141\~ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в т. ч. і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Стороною позивача не надано розрахунку з описом виконаних робіт, а тому вимога про стягнення витрат на правничу допомогу не є обгрунтованою та в її задоволенні належить відмовити. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Стороною позивача не надано розрахунку з описом виконаних робіт, а тому вимога про стягнення витрат на правничу допомогу не є обгрунтованою та в її задоволенні належить відмовити. Крім того, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 768 грн.40 коп.

Outcome: approved