Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (далі - УКБ Мінжитлокомунгосп України) звернулося до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 1218 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 26.01.2009 наказом УКБ Мінжитлокомунгосп України [PERSON] був прийнятий на роботу керівником Харківського Комітету технічного нагляду за будівництвом (далі - Комітет). Відповідно до Положення про Комітет господарську діяльність Комітет організовує на принципах госпрозрахунку і самоокупності, веде відокремлений облік результатів свої діяльності, складає статистичну і податкову звітність, сплачує податки згідно з чинним законодавством України, звітує перед УКБ Мінжитлокомунгосп України. Згідно з п.9 Положення, Начальник Комітету здійснює керівництвом діяльністю Комітету, несе персональну відповідальність за виконання покладених на Комітет завдань. В процесі керування Комітетом, його керівником - [PERSON] було допущено виникнення заборгованості зі сплати страхових внесків до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд) у розмірі 1218 грн. Згідно довідки з ЄДРПОУ - Харківський комітет технічного нагляду за будівництвом має статус Філії УКБ Мінжитлокомунгосп України та не є юридичною особою. Згідно наказу УКБ Мінжитлокомунгосп України №18 від 21.07.2010 року, Комітет підлягав ліквідації шляхом припинення. За процедурою припинення згідно чинного законодавства України, суб'єкт господарювання для зняття з обліку у державних органах повинен сплатити всі наявні борги. Проте, керівником Комітету [PERSON] ця вимога була проігнорована. Відносно Комітету було здійснено реєстраційну дію щодо виключення філії (Комітету) із Єдиного державного реєстру, яке відбулося 10 лютого 2011 року. Керівником Комітету - [PERSON] було порушено порядок та строки сплати страхових внесків за діючими вилами загальнобовязкового державного соціального страхування до Фонду. Через несплату виникла недоїмка у сумі 1218 грн. згідно Звіту про нараховані внески, перерахування та витрати, пов'язані із загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за 9 місяців 2010 року. Така бездіяльність керівника Комітету - [PERSON] призвела до того, що 29.10.2013 року до УКБ Мінжитлокомунгосп України як головного підприємства надійшов адміністративний позов від Фонду про стягнення заборгованості у розмірі 1218 грн. Окружним адміністративним судом м. Києва було винесено Постанову від 13.12.2013 року у справі №826/15837/13-а про стягнення суми заборгованості з УКБ Мінжитлокомунгосп України у сумі 1218 грн. Крмі того, своєю Постановою Суд задовольнив клопотання Управління капітального будівництва Мінрегіону та розстрочив борг на три місяці шляхом сплати рівними щомісячними платежами по 416 грн. У зв'язку з викладеним, позивач була вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення майнової шкоди з відповідача. Представник позивача Бригадир М.І. в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів, та ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №17202325 від 18.09.2013 року Філія УКБ Мінжитлокомунгосп України в Харківській області створена 26.01.2009 року. 10.02.2011 року відповідно до повідомлення про закриття відокремленого підрозділу до ЄДР було внесено відповідний запис за №10681040048020131 від 10.02.2011 року (а.с. 11-12,23). Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України Серії АБ №173519 керівником Філії УКБ Мінжитлокомунгосп України був [PERSON] (а.с. 19). Зі звіту про нараховані внески, перерахування та витрати, пов'язані з загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за 9 місяців 2010 року вбачається, що заборгованість філії УКБ МЖКГУ перед Фондом складає 1218 грн. (а.с.22). Відповідно до платіжного доручення №102 від 11 березня 2014 року УКБ Мінрегіону України сплатило Харківському обласному відділенню ФСС ТВП за прострочення заборгованості згідно постанови Окружного суду м. Києва від 13.12.2013 року №826/15837/13-а суму в розмірі 1218 грн. (а.с.25). Як вбачається з матеріалів справи, позивач надсилав на адресу відповідача лист-вимогу №309 від 27.11.2013 року, в якому просив сплатити заборгованість Фонду у розмірі 1218 грн. (а.с.24). Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством (частина 2 ст.130 КЗпП України). Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Положенням ч.1 ст.134 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працював керівником Філія УКБ Мінжитлокомунгосп України в Харківській області. Між сторонами договір про повну матеріальну відповідальність [PERSON] не укладався. Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.03.97, №12 від 03.12.97 за правилами ст.132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача, в межах пред'явлених позовних вимог обґрунтовані та підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved