Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач у грудні 2018 р. звернулась до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 06.05.2008 р. між нею та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №11342126000, відповідно до умов якого позивач отримала в кредит 100 000 дол. США (505 000,00 грн.), строком до 06.05.2038 р., зі сплатою 13 % річних. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, сторони уклали договір іпотеки №84708 від 06.05.2008 р., предметом якого є квартира [ADDRESS], право власності за позивачем зареєстровано в БТІ м. Києві. 16.12.2015 р. позивачу стало відомо, що предмет іпотеки зареєстрований на праві власності за ТОВ «Кей Колект» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.08.2015, що вчинене приватним нотаріусом КМНО Суперфін Б.М. Позивач вважає, що вказане рішення є протиправним та таким, що прийнято всупереч вимогам чинному законодавству, оскільки реєстрація проведена без відповідних підстав, предмет іпотеки зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект» в порядку примусового звернення стягнення на нерухоме майно в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника та майнового поручителя, у власності осіб не знаходиться інше житлове майно. Підстава виникнення права власності, а саме, договір іпотеки, не є підставою для виникнення, переходу або припинення права власності на нерухоме майно, чого нотаріусом враховано не було. Крім того, у спірній квартирі зареєстровано 6 осіб, в тому числі малолітня [PERSON], [INFO], ООП Святошинської РДА в м. Києві не надавався дозвіл на відчуження права власності на квартиру, в якій зареєстрованою є малолітня особа, чим порушуються права дитини. З огляду на викладене, позивач просить визнати незаконними дії відповідача щодо проведення державної реєстрації права власності на квартиру, скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру від 06.05.2008 р. Ухвалою суду від 21.12.2018 р. позовну заяву залишено без руху з підстав наявності недоліків (а.с. 26-27). 14.01.2019 р. позивачем, на виконання вимог ухвали суду від 21.12.2018 р. подано відповідні документи (а.с. 29А, 30). Ухвалою суду від 17.01.2019 р. розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву, третій особі роз'яснено право подання пояснень по суті позову (а.с. 32-33). В установлений строк відповідач заперечення та відзиву на позовну заяву не подав, конверт з позовною заявою та додатками до неї повернувся на адресу суду за закінченням встановленого строку зберігання. 04.02.2019 р. до суду надійшли пояснення по справі від ТОВ «Кей-Колект», в яких зазначено про безпідставність позовних вимог, з огляду на те, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства, на момент прийняття рішення у нотаріуса були повноважень для здійснення такої дії. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає застосовувати інші, встановлені Законом України «Про іпотеку» способи звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки його положення розповсюджуються на примусову реалізацію майна, а стягнення на предмет іпотеки звернуто в позасудовому порядку у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні іпотечного договору від 09.09.2008 р. Посилання позивача на порушення прав дитини, не може бути прийнято до уваги, оскільки в договорі іпотеки позивач засвідчила, що укладення даного договору не порушує права дітей, тобто жодних прав на майно, що передається в іпотеку у неповнолітньої немає, а тому порушень прав дитини не відбулося. Крім того, представник третьої особи зазначає, що вказані позовні вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. У задоволенні позову просить відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 06.05.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11342126000 (а.с. 12-15), відповідно до п.1.1 якого банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті 100 000 до. США, що дорівнює 505 000,00 грн. за курсом на день укладення договору, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит. За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів процентна ставка встановлюється у розмірі 13,00 % річних (п. 1.3.1). Позичальник зобов'язаний повернути кредит не пізніше 06.05.2038 р. (п.1.2.2). В якості забезпечення зобов'язань за вказаним договором, 06.05.2008 р. сторони уклали договір іпотеки №84708, предметом якого є нерухоме майно, а саме, квартира [ADDRESS]. Предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі договору-купівлі-продажу квартири від 06.05.2008 р. (а.с. 16-17). Пунктом 4.1 договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки: у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечене іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки;в інших випадках відповідно до діючого законодавства. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку». Частиною 5 іпотечного договору передбачено застереження про задоволення вимог іпотеко держателя. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.06.2017 р., ТОВ «Кей-Колект» на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Підстава виникнення - договір іпотеки від 06.5.2008 р., приватним нотаріусом КМНО Суперфін Б.М. внесено запис відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:23354989 (а.с. 19). Встановлено, що іпотечний договір між сторонами укладений 06.05.2008 р. У цей період діяв Закон України «Про іпотеку» в редакції від 12.05.2006 року, який і регулював іпотечні правовідносини. Статтями 36, 37 Закону України «Про іпотеку» передбачалось, що позасудове врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між сторонами іпотечного договору… у порядку, встановленому статтею 37 Закону, згідно якої договір про задоволення вимог іпотекодержателя (а ним вважається і відповідне застереження в іпотечному договорі), який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, є правовою підставою для реєстрації права власності. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Із перелічених способів у договорі іпотеки не вбачається такий, який би давав право іпотекодержателю задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Тобто, укладаючи 06.05.2008 р. іпотечний договір, позивач не узгоджував з іпотекодержателем умови про звернення стягнення на предмет іпотеки саме шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором -нотаріусом, а, значить, таку згоду він не надавав, а надавав згоду на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги у порядку, визначеному статтею 37 Закону, тобто в порядку укладення окремого договору про задоволення таких вимог, який і міг бути єдиною підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Таким чином, рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей Колект» є протиправним у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії (укладення договору) з майном. Крім того, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м. для квартири. З вказаного іпотечного договору та договору про надання споживчого кредиту від 06.05.2008 р. вбачається, що кредит позивача є споживчими, кошти видавались в іноземній валюті, а предметом іпотеки є квартира позивача за адресою: [ADDRESS], загальною площею 54,30 кв.м. Спірна квартира є місцем постійного проживання сім'ї позивача, в ній зареєстрована малолітня дитина (а.с. 18). Таким чином, на іпотечну квартиру позивача розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який був чинний під час винесення нотаріусом оскаржуваного рішення, а тому звернення стягнення відповідачем на іпотечне майно позивача у позасудовому порядку є незаконним. Правовідносини пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакцій, чинній на час виникнення спірних реєстраційних дій. Виходячи із «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868, на час вчинення оскаржуваного рішення (03.08.2015 року) законодавством не було передбачено можливості проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на об'єкт нерухомості, а таке право внаслідок зміни законодавства виникло з 01 січня 2016 року. Станом на 03.08.2015 р. повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав були пов'язані законодавцем із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. Згідно ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 177 Сімейного кодексу України правочини щодо майнових прав малолітньої дитини потребують дозволу органу опіки та піклування. З листа Служби у справах дітей Святошинської РДА в м. Києві від 06.09.2016 р. вбачається, що Святошинською РДА в м. Києві як органом опіки та піклування, дозвіл на відчуження права власності на квартиру, в якому зареєстрована малолітня дитина на користь ТОВ «Кей-Колект» не надавався, що підтверджується відомостями листа від 06.09.2016 р. (а.с. 20). Оскільки перереєстрація права власності мала відбуватись одночасно із вчиненням нотаріальної дії, а саме, посвідченням правочину, тому нотаріусом порушені й права неповнолітніх осіб. З огляду на викладене, обставини позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню, дії відповідача щодо проведення державної реєстрації права власності на квартиру підлягають визнанню незаконними, рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру від 06.05.2008 р. необхідно скасувати. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: approved