Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Позиція сторони позивача. Служба у справах дітей та сім`ї Кегичівської селищної ради, в особі начальника Богинської Т.І., звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] має трьох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Тривалий час [PERSON] проживає зі співмешканцем [PERSON] , 1984 року народження, за адресою [ADDRESS] , не працює, хворіє на епілепсію. Доньки [PERSON] та [PERSON] проживають з бабусею [PERSON] в селі Крутоярівка, син [PERSON] проживає з батьком [PERSON] в селі Софіївка, Красноградського району, Харківської області, мати з ним не спілкується. Батько в свідоцтві про народження [PERSON] та [PERSON] записаний на підставі ч.1 ст. 125 СК України. Відповідно до характеристики від 02 квітня 2021 року № 01-23/18 Комунального закладу «Крутоярівська гімназія» Кегичівської селищної ради [PERSON] дійсно навчається в гімназії, має хороший розумовий та фізичний розвиток, має високий та достатній рівень навчальних досягнень з усіх предметів. За характером буває різка, емоційна, нестримана, імпульсивна, часто ображається. Часом буває весела, товариська, врівноважена, самостійна. Проживає з бабусею, мати не приділяє донці належного виховання. Відповідно до характеристики від 01 квітня 2021 року №149 професійно-технічного училища №50, міста Карлівка, Полтавської області, [PERSON] дійсно є ученицею їхнього закладу. Навчається за професією «Кухар-кондитер». Забезпечена усім учнівським приладдям, добре навчається, завжди виконує домашнє завдання. Має хороший розумовий розвиток, достатній рівень навчальних досягнень із загальноосвітніх предметів та високий із спеціальних. Мати [PERSON] за час навчання доньки ні разу не поцікавилась навчанням доньки та її поведінкою, в училище не з`являлась. [PERSON] проживає з бабусею, яка займається її вихованням та підтримує зв`язок з майстром виробничого навчання та класним керівником, цікавиться навчанням внучки. Відповідно до характеристики від 24 березня 2021 року №03-65/12/14 старости с. Крутоярівка, с. Розсохувата [PERSON] не бере участь у вихованні дітей. Серед жителів села повагою не користується. Траплялися випадки зловживання алкогольними напоями. Під час відвідування даної родини працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Кегичівської селищної ради було з`ясовано, що мати участі у вихованні та навчання дітей не бере, матеріально їх не забезпечує, дуже рідко приїжджає до дітей. Неодноразово органом опіки та піклування Рояківської сільської ради подавався позов до суду про позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні до неповнолітніх дітей, але сільська рада давала шанс матері на виправлення. З 21 квітня 2021 року, сім`я [PERSON] стоїть на обліку як така, яка перебуває в складних життєвих обставинах. Працівниками Служби неодноразово було відвідано родину з метою допомоги в налагодженні міжособистісних відносин між матір`ю та дітьми, покращення житлово-побутових умов проживання, повернення дітей до матері, проводилися бесіди та надавались рекомендації. При розмові з матір`ю з`ясовано, що вона не має можливості на даний час займатися вихованням, навчанням та розвитком дітей, адже не може матеріально забезпечувати дітей, так як не має доходу, а також немає можливості забрати до себе дітей на проживання, так як не має власного житла. Вона розуміє, що дітям краще проживати з бабусею, яка їх повністю всім забезпечує. [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дітей, не піклується про їх стан здоров`я, не проявляє батьківської турботи. Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] не скористалася своїм правом та не подала в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подала зустрічний позов. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 06 серпня 2021 року представник позивача звернулась до Кегичівського районного суду Харківської області з позовом. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України 06 серпня 2021 року судом направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо місця перебування та місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 09 серпня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання на 28 вересня 2021 року. Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 18 жовтня 2021 року. Сторони у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду повідомлені належним чином, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, окрім того: представник позивача - позовні вимоги підтримує, відповідач - позовні вимоги визнає в повному обсязі, третя особа - просить задовольнити позовну заяву. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 08 квітня 2008 року, актовий запис №03, серії [NUMBER] від 05 березня 2010 року, актовий запис №02 та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (копія а.с. 9-15). Відповідно до довідки, виданою Кегичівською селищною радою [PERSON] дійсно зареєстрована в [ADDRESS] , але фактично не проживає і має склад сім`ї - мати [PERSON] , 1954 року народження; сестра - [PERSON] 1980 року народження; дочки - [PERSON] , 2004 року народження, [PERSON] , 2008 року народження (копії, а.с.17,18). Відповідно до характеристики від 24 березня 2021 року № 03-65/12/14 виданою старостою с. Розсохувата, с. Крутоярівка на жительку с. Крутоярівка, Кегичівського району, Харківської області [PERSON] , 1984 року народження остання тривалий час проживає зі співмешканцем в смт Кегичівка, інформація про її місце роботи, нинішній спосіб життя відсутня, не бере участі у вихованні дітей, траплялися випадки зловживання спиртними напоями. Серед жителів села повагою не користується (копія, а.с.19). Відповідно до характеристики від 02 квітня 2021 року № 01-23/18 Комунального закладу «Крутоярівська гімназія» Кегичівської селищної ради [PERSON] дійсно навчається в гімназії, має хороший розумовий та фізичний розвиток, має високий та достатній рівень навчальних досягнень з усіх предметів. Бере участь у громадському житті школи та класу. За характером буває різка, емоційна, нестримана, часто ображається. Іноді почуває себе ображеною, ізольованою в дитячому колективі. Часом буває весела, товариська, врівноважена, самостійна. Підтримує дружні стосунки з небагатьма учнями. Проживає з бабусею, мати не приділяє донці належного виховання (копія, а.с. 21-22). Відповідно до характеристики учениці професійно-технічного училища №50 м. Карлівка, [PERSON] дійсно є ученицею їхнього закладу з 01 вересня 2019 року. Навчається за професією «Кухар. Кондитер». За час навчання зарекомендувала себе з позитивної сторони. Забезпечена усім учнівським приладдям, добре навчається, завжди виконує домашнє завдання. Має хороший розумовий розвиток, достатній рівень навчальних досягнень із загальноосвітніх предметів та високий із спеціальних. Мати [PERSON] за час навчання доньки ні разу не поцікавилась навчанням доньки та її поведінкою, в училище не з`являлась. [PERSON] проживає з бабусею, яка займається її вихованням та підтримує зв`язок з майстром виробничого навчання та класним керівником, цікавиться навчанням внучки (копія, а. с. 23). Як вбачається з матеріалів справи, раніше органом опіки та піклування Рояківської сільської ради подавався позов до суду про позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні до неповнолітніх дітей, що підтверджується характеристикою на [PERSON] , мешканку с. Софіївка Кегичівського району Харківської області, Рішенням №33 від 09 серпня 2018 року виданою Рояківської сільською радою про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , ухвалою від 19 грудня 2019 року справа № 624/722/18, актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 21 січня 2018 року та висновку оцінки потреб сім`ї, але сільська рада давала шанс матері на виправлення (копії, а.с.25-45). Відповідно до витягу з протоколу №02 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Кегичівської селищної ради від 21 квітня 2021 року поставлено на облік сім`ю [PERSON] як таку яка перебуває в складних життєвих обставинах та взято під соціальний супровід (копія, а.с.46). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 05 травня 2021 року, від 18 травня 2021 року [PERSON] не працює, проживає разом із співмешканцем [PERSON] , діти проживають з бабусею в с. Крутоярівка, яка їх виховує та займається навчанням. Мати не виявляє бажання виховувати дітей, не цікавиться здоров`ям та навчанням, матеріально не забезпечує, забирати дітей до себе не планує, інколи дітям телефонує, але не їздить до них (копія, а.с.47-48). Відповідно до затвердженого висновку Виконавчого комітету Кегичівської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (копія, 49-52) Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (стаття 153, частини перша-третя статті 157 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно п. 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Стаття 171 СК України закріплює, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Суд зазначає, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьками конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дітей, їх вихованням і розвитком мати не займається, свідчить про те, що мати дітей не бажає приймати участь у їх утриманні і вихованні, тобто свідомо, умисно нехтує батьківськими обов`язками. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він/вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей. Отже, ухилення від виконання своїх обов`язків [PERSON] з виховання її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не виявлення щодо них материнського піклування, яка не цікавиться дітьми, її розвитком, матеріальним забезпеченням, станом здоров`я дітей, не приймає жодної участі у їх житті, а тому встановлені фактичні обставини узгоджуються з приписами ч. 1 ст. 164 СК України, та є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача з врахуванням наявності її винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками. Статтею 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судові витрати. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору, отже судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Outcome: approved