Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. Позивач є власником квартири [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстрована також відповідач [PERSON] з листопада 2015 року. Проте відповідач [PERSON] з березня 2016 року не проживає у вищевказаній квартирі, її місце проживання позивачу не відоме. Позивач не бажає сплачувати за комунальні послуги замість особи, яка зареєстрована, але фактично не проживає в його квартирі. До того ж відповідач не є його рідною чи близькою людиною та зареєстрована в квартирі без законних підстав, тому і звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить визнати [PERSON], [INFO], такою що втратила право користування квартирою [ADDRESS] У судових засіданнях 08.02.2017 та 11.08.2017 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. У судове засідання 09.10.2017 представник позивача не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій також зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.08.2011 та витягу про державну реєстрацію прав позивач є одноособовим власником квартири [ADDRESS] (а.с.5-7). Згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві у вищезазначеній квартирі окрім позивача зареєстрована відповідач [PERSON] з 11 листопада 2015 року (а.с.16). Судом встановлено, що з березня 2016 року відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, не є рідною чи близькою людиною позивача. Зазначені доводи позивача відповідач належними доказами не спростувала. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи те, що позивач є одноособовим власником квартири, у якій зареєстрована відповідач, фактично за наведеною адресою відповідач більше року не мешкає та не є рідною чи близькою людиною позивача, суд вирішує задовольнити позовні вимоги щодо визнання [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 551,20 грн. На підставі ст.ст. 319, 391 ЦК України;

Outcome: approved