Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач, ТОВ «вердикт Капітал», звернувся, 28.01.2021 року до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути на його користь з відповідача [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 490956279 від 20.07.2016 року у розмірі 47 188,32 грн., понесені витрати судового збору у розмірі 2 102,00 грн. та понесені витрати на правочинну допомогу у розмірі 20 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.07.2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Договір про надання особистого кредиту. Кредитним Договором встановлено, що сума кредиту складає 16 278,63 грн., процентна ставка за користування кредитом становить 39,9 % річних, а датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій 21.07.2020 року. За умовами Кредитного договору, Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному Додатком до Публічної пропозиції на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а Позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснювати сплату грошових коштів. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 16 278,63 грн. 28.12.2019 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу №2019-1АБ/ВЕСТА, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №490956279 від 20.07.2016 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником. 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги №29-01/19/2, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490956279 від 20.07.2016 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Станом на 24.12.2020 року [PERSON] має перед позивачем заборгованість за кредитним договором в розмірі 47188,32 грн., з яких: нараховані 3% річних - 1466,44 грн.; втрати від інфляції - 2954,57 грн.; подвійна облікова ставка НБУ - 2635,71 грн.; заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 16278,63 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 5 351,25 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 12 501,72 грн.; заборгованість з пені - 6000,00 грн.? Всупереч договірним зобов`язанням, відповідач неналежно виконував умови договору, тому позивач звертається до суду з вказаною позовною заявою. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Відповідач [PERSON] отримав копію ухвали та позовну заяву з додатками 04.05.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 128). Правом на подачу відзиву не скористався. У відповідності до вимог ст. ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 20.07.2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та додаток до зазначеного договору. Згідно п.1. договору сума кредиту становить 16278,63 грн. (а.с. 9-10). 20.07.2016 року відповідачем також підписано Додаток №1 до Угоди про надання кредиту №490956279 від 20.07.2016, яким узгоджено питання графіку платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с. 11-12). Підпис позичальника [PERSON] свідчить про те, що він отримав всю інформацію про умови кредитування. Статтею 1054 ЦК України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 28.01.2019 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу №2019-1АБ/ВЕСТА, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №490956279 від 20.07.2016 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником (а.с. 72-83). 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги №29-01/19/2, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490956279 від 20.07.2016 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником (а.с. 85-95). Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача (а.с. 97). Встановлено, що ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого у зобов`язанні є ТОВ «Вердикт Капітал», належним чином виконував свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти, але належним чином не виконував свої обов`язки за договором, за таких підстав суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Станом на 24.12.2020 року [PERSON] має перед позивачем заборгованість за кредитним договором в розмірі 47188,32 грн., з яких: нараховані 3% річних - 1466,44 грн.; втрати від інфляції - 2954,57 грн.; подвійна облікова ставка НБУ - 2635,71 грн.; заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 16278,63 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 5 351,25 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 12 501,72 грн.; заборгованість з пені - 6000,00 грн. (а.с. 16-22).? Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №490956279 від 20.07.2016 року знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають та вважаються судом доведеними, у зв`язку з чим суд вважає, що позов ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення боргу за Кредитним договором, підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2102,00 грн. та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн. Відповідно до ст. 131 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує ряд обставин, визначених ч. 3 ст. 141 ЦПК України. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представник позивача подав детальний опис витрат на професійну правничу допомогу та просить суд стягнути з [PERSON] витрати в розмірі 20 000,00 грн., а саме: за надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в позасудовому порядку - 1500,00 грн., надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в судовому порядку - 1500,00 грн., надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти - 9000,00 грн., складення позовної заяви про стягнення боргу - 8000,00 грн. (а.с. 118-119). Понесення позивачем судових витрат за сплачений судовий збір, підтверджується платіжним дорученням № 0170500004 від 29.12.2020 року та №0175350001 від 20.01.2021 року про сплату судового збору в загальній сумі 2270,00 грн. (а.с. 1, 2). Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 року визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд вважає, що представником позивача доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах даної цивільної справи, проте заявлений розмір витрат не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову. При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд враховує обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, потребу у вчинені запитів адвоката, а також, що розгляд позовної заяви призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що виключає участь адвоката в судових засіданнях, тому суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу не в повному обсязі, а у розмірі 5000,00 гривень. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2270,00 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень.

Outcome: partial