Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: звернути стягнення на квартиру загальною площею 91,90 кв.м., житловою площею 53,60 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № KIL0G40000002300 від 12 грудня 2007 року) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зареєстровані у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири; стягнути з відповідача судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № KIL0G40000002300 від 12 грудня 2007 року [PERSON] 12 грудня 2007 року отримав кредит у розмірі 694882,50 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12 грудня 2032 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідач 12 грудня 2007 року уклали договір іпотеки № KIL0G40000002300. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 91,90 кв.м., житловою площею 53,60 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 25 березня 2013 року має заборгованість - 181 4469,20 гривень, яка складається з наступного: 692874,27 гривень - заборгованість за кредитом; 455138,53 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3316,69 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом; 498187,96 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 164951,74 гривень - штраф (процентна складова). Представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Мазуренко Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Пояснила, що банк направив відповідачу вимогу, в якій зазначив розмір боргу та попередив про звернення до суду та виселення у разі непогашення боргу. Підставою для виселення в розрізі даного спору всіх мешканців квартири є ст. 109 ЖК УРСР. Крім того, зазначила, що відповідач не мав права без дозволу банку реєструвати в квартирі інших осіб. Дані обставини передбачені і кредитним договором, і іпотечним договором. 10 червня 2014 року судом було постановлено рішення про стягнення заборгованості з відповідача. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив суду, що відповідач пропонував банку укласти договір реструктуризації боргу, погоджувався сплачувати по 15 000 гривень щомісячно та сплатити одноразово 50 000 гривень, однак банк на його пропозицію не погодився. У період часу 2007 - 2008 років за кредит було сплачено 105 000 гривень, що підтверджується платіжним дорученням. Також, відповідач не погоджується з сумою боргу, в рахунок якої позивач просить звернути стягнення на квартиру, оскільки рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2014 року встановлена інша сума боргу. Також, просить відмовити у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що банком не дотримано вимог ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Позивачем всупереч вимог ст. 27 вказаного Закону не надано відомостей, що при надісланні відповідачу повідомлення про звернення стягнення, відбулася реєстрація в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Діти відповідача зареєстровані в спірній квартирі на законних підставах, а тому не підлягають виселенню. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, суд про причини неявки не повідомила Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні проти виселення неповнолітніх дітей із квартири заперечував. В подальшому, в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 12 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № KIL0G40000002300, відповідно до умов якого кредитор зобов'язувався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 694882,50 гривень, а позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 694882,50 гривень, сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15,00 % річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту. Згідно п.п. 2.1.1. п. 2.1. Розділу 2 договору про іпотечний кредит, сторони погоджуються з тим, що зобов'язання кредитора надати кредит в повному обсязі протягом одного робочого дня виникає з моменту виконання усіх та кожної з наведених нижче умов, серед яких: в забезпечення виконання зобов'язань за цим договором укладення відповідного іпотечного договору та договору поруки, з урахуванням положень пункту 3 цього договору. Так, 20 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № KIL0G40000002300, відповідно до умов якого [PERSON] з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з договору про іпотечний договір, передає, а ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме: чотирьохкімнатну квартиру зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном загальною площею 91,90 кв.м., житловою площею 53,60 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За вимог ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 575 Цивільного кодексу України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація. Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. Розділу 1 іпотечного договору, предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між іпотекодавецем і [PERSON] та посвідченого 12 грудня 2007 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за № 8383. Вартість предмету іпотеку, що передається іпотекодавцем в іпотеку становить: заставна вартість на день укладення цього договору за згодою сторін становить 926510 гривень 00 копійок. Оціночна вартість предмету іпотеки, визначена шляхом проведення оцінки предмету іпотеки згідно із звітом про оцінку від 07 грудня 2007 року, складеного ПриватБанком, становить 926510 гривень 00 копійок. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим наявна непогашена заборгованість перед позивачем відповідно до договору про іпотечний кредит № KIL0G40000002300 від 12 грудня 2007 року. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 10 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року, з [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № KIL0G40000002300 від 12 грудня 2007 року, а саме заборгованість за кредитом в сумі 692874 гривень 27 копійок; заборгованість по процентам за користування кредитом 289701 гривень 69 копійок; заборгованість по комісії за користування кредитом 3316 гривень 69 копійок, а також пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 5000 гривень 00 копійок, а всього 990892 гривень 65 копійок (а.с.146). За вимог ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до п.п. 2.1.5. п. 2.1. Розділу 2 іпотечного договору, іпотекодержатель має право: у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань, а також в інших випадках, передбачених цим договором, задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством. Згідно п. п. 3.1., 3.3. Розділу 3 іпотечного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання в цілому або в частині, а також у інших випадках, передбачених цим договором, договором про іпотечний кредит або чинним законодавством, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством. Іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги, передбачені договором про іпотечний кредит, у повному обсязі. Відповідно до п. п. 4.1., 4.2. Розділу 4 іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов'язань, вони не будуть виконані (виконані не належним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані іпотекодавцем при укладені цього договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, а також у випадках передбачених п. 5.2.4. договору про іпотечний кредит. Звернення стягнення за цим договором здійснюється на підставі цього договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз'яснено в п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] Як роз'яснено у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель має право на продаж предмета іпотеки у випадку наявності рішення суду про продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно ст. 591 Цивільного кодексу України, передбачено право реалізації предмета застави, на який звернено стягнення, шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно з положеннями ст.5 Закону України «Про іпотеку», вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотеко держателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Крім того, за правилами ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку», початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку», дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Пункт 4.3 Розділу 4 іпотечного договору містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотеко держателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього договору шляхом: продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 ЗУ «Про іпотеку». З огляду на викладене, суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON] та визначення способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № KIL0G40000002300 від 12 грудня 2007 року) ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені відповідача, [PERSON], договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що положення ст. 27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», на яку, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, в судовому засіданні послався представник позивача, в розрізі заявлених позивачем вимог застосуванню не підлягає, оскільки ст. 27 вказаного Закону регулюються відносини щодо позасудового порядку звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Щодо позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в частині виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зареєстровані у спірній квартирі, то суд зазначає наступне. Згідно довідки форми 3, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 414 від 19 червня 2013 року № 548, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] - з 2008 року, [PERSON], [INFO] - з 2008 оку, [PERSON], [INFO] - з 2008 року, [PERSON], [INFO] - з 2008 року (а.с.92). Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР. Недотримання вищевказаної процедури є підставою для відмови в позові про виселення мешканців житлового приміщення, що є предметом іпотеки, і на яке звертається стягнення. З огляду на викладене, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за умови, якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як вбачається з матеріалів справи, 17 лютого 2013 року на адресу [PERSON] позивачем було направлено лист про усунення порушень, з проханням повернути суму кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту. Крім того, даним листом відповідача було попереджено, що у випадку невиконання зобов'язання, банк має намір продати предмет іпотеки, у зв'язку з чим у разі невиконання або неналежного виконання порушеного зобов'язання в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги, вимагають, добровільно звільнити спірну квартиру, разом з усіма членами сім'ї та іншими мешканцями. В той же час, даний лист про усунення порушення не може бути розцінений судом як вимога про звільнення квартири, оскільки останній містить у собі зобов'язання щодо погашення заборгованості. Крім того, вказаний лист не було отримано особисто [PERSON], що свідчить про необізнаність відповідача з вимогою про виселення. Крім того, вимогу про виселення відповідачу [PERSON], позивачем не направлялась. З огляду на вищевикладене, судом не вбачається підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], зі спірної квартири. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» підлягають частковому задоволенню. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 441 гривні 00 копійок. Враховуючи наведене та

Outcome: partial