Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за Кредитним договором у сумі 15 980,99 доларів США та судовий збір. В обґрунтування позову Банк посилається на те, що між Банком та відповідачем був укладений кредитний договір № Ф-865 від 17 липня 2008 року, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати відповідачеві грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором. Строк повернення кредитних коштів, до 16 липня 2033 року. Відповідач не виконує належним чином зобов`язання за Кредитним договором та не повертає кредитні кошти у визначені Кредитним договором строк. Загальна заборгованість станом на 03 лютого 2020 року, складає 15 980,99 доларів США, що становить 399 994, 59 грн., а тому просив суд їх стягнути з [PERSON] . Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. У судове засідання представник позивача не з`явився, в позові просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. На підставі п.п.2,4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. 03 червня 2020 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені у позові доводи, повно і всебічно з`ясованих обставин, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд приходить до наступних висновків. Згідно Розпорядження Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014р. № 27/0/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ» підсудність справ за місцем проживання відповідача ( [ADDRESS] ) визначено Старобільському районному суду Луганської області. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір №Ф-865 від 17.07.2008. Відповідно до п.1.1 Кредитного договору Банк надав [PERSON] кредит у сумі 18 000 доларів США. Згідно п.1.4.1 кредитна ставка за користування кредитом становила 14,9 % річних. Банк зобов`язався на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховувати, виходячи із процентної ставки зазначеної у п. 1.1., збільшеної на 1 (один) процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості (п. 3.1.10. Кредитного договору). Строк повернення кредитних коштів, згідно п. 1.1. Кредитного договору був визначений до 16 липня 2033 року. Банк свої обов`язки, передбачені Кредитним договором, виконав повністю та належним чином. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статей 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо можливості стягнення грошових коштів в іноземній валюті. У постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 Верховний Суд України зазначив, що незалежно від валюти боргу (грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня. Відтак у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у ст. 1048 Цивільного кодексу України, та при застосуванні ст. 625 ЦК України. А у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 308/3824/16-ц йдеться про те, що незалежно від визначеної сторонами валюти боргу у зобов`язанні валютою платежу є виключно гривня, за умови відсутності у сторін відповідної ліцензії Національного банку України. Натомість Велика Палата ВС, розглянувши справу № 373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, як і виконання договірних зобов`язань не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц. Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Аналогічні висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц та від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц. Отже, станом на 03.02.2020, в результаті невжиття заходів позичальником щодо погашення заборгованості перед Банком, існує заборгованість за кредитним договором, яка складає 15 980, 99 доларів США, у тому числі: нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.02.2014р. по 30.04.2015р. - 2 499,59 доларів США; заборгованість за кредитом - 13 481,40 доларів США. Станом на 03.06.2020 (на день ухвалення рішення) заборгованість за кредитним договором складає 15 980, 99 доларів США, що становить 428 218, 61 грн - виходячи з курсу НБУ 26,7955 грн за 1 долар. З урахуванням наведеного, суд вважає позов обґрунтованим, законним, а тому задовольняє його. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи наведений в частині третій вказаної статті і до них, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. В силу вимог статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних витрат. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 5 999 грн. 92 коп.

Outcome: approved