Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

ПрАТ «СТ «Гарантія» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 23 359,71 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та судових витрат в сумі 233,60 грн. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.04.2009 між ВАТ «СТ «Гарантія» (правонаступником якого є ПрАТ «СТ «Гарантія») та [PERSON] було укладено Поліс № ВС/7979694 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме: автомобіля «Mitsubishi Outlander», д.р.н. [NUMBER], зі строком дії з 26.04.2009 по 25.04.2010. Вказує, що 11.12.2009 о 12:55 [PERSON], керуючи забезпеченим транспортним засобом, у м. Києві на перехресті вулиць Верхній Вал - Волоська, перед початком руху, не переконався, що це буде безпечно, при виїзді на перехрестя не надав дорогу автомобілю Chevrolet Niva, д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та скоїв зіткнення з останнім. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина відповідача підтверджується постановою Подільського районного суду м. Києва від 11.01.2010. В свою чергу, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» (правонаступником якого є ПАТ «УСК «Гарант-Авто»), яке сплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 23 359,71 грн. На підставі Полісу № ВС/7979694 та рішення Господарського суду м. Києва від 09.04.2013, позивач, як страховик у якого була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, виплатило ПАТ «УСК «Гарант-Авто» страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 23 359,71 грн. У зв'язку з тим, що відповідач не повідомив позивача про ДТП, яке мало місце 11.12.2009, посилаючись на п.п. «ґ» ст. 38.1.1, ст. 33.1.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вважає, що після виплати страхового відшкодування ПрАТ «СТ «Гарантія» набуло право регресної вимоги до [PERSON] в сумі виплаченого страхового відшкодування - 23 359,71 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, з підстав зазначених у позові. Відповідач або його представник у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку (а.с.40). Представник відповідача надіслав письмові заперечення (а.с.43-44), в яких просить відмовити у задоволенні позову, а справу розглянути без їх участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 11.01.2010 [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.15). З постанови вбачається, що 11.12.2009 о 12-55 [PERSON], керуючи автомобілем «Міцубісі» д.н. [NUMBER] в м. Києві на перехресті вул. Верхній Вал - вул. Волоська, перед початком руху не переконався, що це буде безпечно, при виїзді на перехрестя не надав дорогу транспортному засобу «Нива» д.н. [NUMBER], що наближався до нього по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення даних автомобілів, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив пп. 10.1, 16.11 ПДР України. Згідно з ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення що набрала законної сили є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 11.12.2009 є водій [PERSON]. У відповідності до полісу № ВС/7979694 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25.04.2009, транспортний засіб «Mitsubishi Outlander», д.р.н. [NUMBER] був застрахований відповідачем в ПрАТ «СТ «Гарантія», строк дії договору з 26.04.2009 по 25.04.2010 (а.с.5). Як вбачається з копії рішення Господарського суду м. Києва від 09.04.2013 (а.с.7-9), між ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» (правонаступником якого є ПАТ «УСК «Гарант-Авто») та [PERSON] 14.04.2009 було укладено Поліс № 19G-0281065 добровільного страхування транспортних засобів, водія та пасажирів від нещасних випадків, цивільної відповідальності, яким застраховано майнові інтереси страхувальника з володіння, користування, розпорядження транспортним засобом Chevrolet Niva, д.н.з. [NUMBER]. На підставі укладеного Полісу, ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» (правонаступником якого є ПАТ «УСК «Гарант-Авто») 04.02.2010 сплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 23 359,71 грн. Вищезазначеним рішенням Господарського суду м. Києва від 09.04.2013, стягнуто з ПрАТ «СТ «Гарантія» на користь ПАТ «УСК «Гарант-Авто» шкоду в порядку регресу в розмірі 23 359,71 грн. Згідно зі ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У судовому засіданні встановлено, що ПрАТ «СТ «Гарантія», як страховик у якого була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON], виплатило ПАТ «УСК «Гарант-Авто» страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 23 359,71 грн., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 30.05.2013 (а.с.10), страховим актом № Р246 (а.с.11) та платіжними дорученнями № 490 від 13.06.2013 (а.с.12). Відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховик після виплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 даного Закону. Згідно ст. ст. 10, 11 ЦК України, суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Як зазначено в ч. 1 ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У зв'язку з тим, що відповідач у порушення вимог підпункту 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) у триденний строк не повідомив страховика про скоєння ДТП, яке трапилося 11.12.2009 в м. Києві на перехресті вул. Верхній Вал - вул. Волоська, за участю автомобілів «Міцубісі» д.н. [NUMBER] та «Нива» д.н. [NUMBER], що підтверджується матеріалами справи (а.с.13,15-20) і не спростовано в судовому засіданні відповідачем по справі, на думку суду, з нього належить стягнути на користь позивача, у порядку регресу, витрати пов'язані з виплатою страхового відшкодування в сумі 23 359,71 грн. Доводів представника відповідача з приводу неузгодженості нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», суд не бере до уваги, оскільки відповідна неузгодженість не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду і у зв'язку з чим, на думку суду, не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову, що узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у справі № 6-1цс14. Позивачем понесені і документально підтверджені судові витрати, які згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 233,60 грн. Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь держави недоплачений при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 10,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved