Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 28 лютого 2018 року він був звільнений з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з тим, що власник або уповноважений орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Однак відповідачем ні в день звільнення, ні в подальшому не проведено остаточний розрахунок та не виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі. Тому, уточнивши свої вимоги просить стягнути на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 64228,18 грн. та вихідну допомогу в сумі 25267,44 грн., компенсацію втрати частини доходів за порушення строків виплати заробітної плати у розмірі 5330,94 грн., середній заробіток за весь час затримки виплати заборгованості із заробітної плати у розмірі 57108,15 грн. В судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, подав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Бурда Б.В. від 6 серпня 2018 року позовну заяву залишено без руху. Згідно розпорядження №269 від 5 вересня 2018 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді шелєховій Г.В. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Шелєхової Г.В. від 6 вересня 2018 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду на 10 жовтня 2018 року. Протокольною ухвалою головуючого від 10 жовтня 2018 року, розгляд справи відкладено до 20 листопада 2018 року у зв'язку з витребуванням додаткових доказів за клопотанням позивача. 20 листопада 2018 року відкладено розгляд справи до 21 грудня 2018 року у зв'язку з перебуванням головуючого на лікарняному. Протокольною ухвалою головуючого від 21 грудня 2018 року відкладено розгляд справи до 21 січня 2019 року у зв'язку з неявкою відповідача, ненаданням документів на запит суду. Протокольною ухвалою головуючого від 21 січня 2019 року відкладено розгляд справи до 19 лютого 2019 року у зв'язку з неявкою відповідача, ненаданням документів на запит суду. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Як вбачається з копії трудової книжки, [PERSON] 28 лютого 2018 року звільнений з роботи на підставі наказу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» №1801/вк від 28 лютого 2018 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з тим, що власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору (а. с. 8-9). Згідно довідки ПАТ «СНВО» №16-07/117 від 31 січня 2019 року та розрахункових листів, [PERSON] підлягає виплаті заробітна плата в тому числі вихідна допомога в сумі 87 824 грн. 79 коп. (а.с.10) Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Оскільки відповідачем порушено право позивача на своєчасне отримання всіх сум, що належать йому при звільненні, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100з відповідними змінами (далі Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. П. 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно п. п. 3, 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місця, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обовязків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства. З довідки №16-07/117 від 31 січня 2019 року вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 510 грн. 38 коп. Згідно наказу №75 від 21 березня 2014 року на підприємстві встановлений триденний неповний робочий тиждень, робочі дні: понеділок, вівторок, середа. Таким чином, відповідно до положень п. 8 вказаного Порядку загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку повинна бути обчислена, виходячи із сумарного числа робочих днів за період затримки саме за графіком роботи підприємства, встановленим наказом № 75 від 21 березня 2014 року. Період, за який необхідно стягнути середній заробіток з 1 березня 2018 року по 19 лютого 2019 року, складає 141 робочих днів, тому розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку складає 71 963 грн. 58 коп. Таким чином з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 71 963 грн. 58 коп. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 6 постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Крім цього, позивач ставить питання про стягнення з відповідача, компенсації втрати частини доходів за порушення строків виплати заробітної плати позивачу. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). У відповідності до вимог ст.ст. 2-3 вказаного Закону, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Згідно ст. 4 зазначеного Закону, виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 р. №1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.1999 р. №692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01.01.1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Розмір невиплаченої заробітної плати становить 87824,79 грн. Кількісне значення загального індексу інфляції за період з березня 2018 року по січень 2019 року становить 108,3%. Тому сума компенсації втрати частини доходів за порушення строків виплати заробітної плати складає 87 824,79 грн.х108,3%:100 = 951,14 грн. Крім того, у відповідності із ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір. Згідно Закону України «Про судовий збір» за подачу фізичною особою позову майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1% ціни позову. Тому стягненню з відповідача підлягає судовий збір в сумі 2549,26 грн. (254902,62 грн.х1%).

Outcome: partial