Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивачу [PERSON] належить недобудованої будівлі магазину «Б-2», що складає 30/100 часток всього обєкту нерухомого майна, яке розташоване з адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.07.2008 року, посвідченим притваним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Соловйовою Є.А., витягом з Державного реєтру правочинів від 21.07.2008 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухому майно від 22.08.2008 року. Позивачу [PERSON] належить земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0.0321 га, за кадастровим номером [NUMBER], що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 19.06.2014 року, посвідченим притваним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Соловйовою Є.А., витягом з Державного реєтру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.06.2014 року. Згідно документації придбане [PERSON] нерухоме майно облаштовано як приміщення магазину. [PERSON] належить на праві власності одна друга частка складського приміщення, що складає 31/100 частку від усього обєкту, що знаходиться в [ADDRESS], на земельній ділянці Краматорської міської ради, що підтверджується договором купівлі продажу від 06.11.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Чумаковою О.І.. Оскільки відповідачем не було надано відзиву на позов, крім того, в судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги, тому суд приймає до уваги лише докази позивача та вважає їх обгрунтованими. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання, має право звернутися до суду за захистом такого права, а способом захисту права є визнання права. Відповідно до ст.392 ч.1 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ст.316 ч.1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ч.1 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання його у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.364 ч.ч.1, 3 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно п.56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються , зокрема, договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved