Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне. 04.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZPO0GI0000004825 від 04.03.2008 року, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 189375,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.03.2028 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач [PERSON], 29.01.2008 року уклали договір іпотеки № ZPO0GI0000004824. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 32,49 кв.м., житловою площею 17,50 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування. Обумовлена сторонами договору іпотеки, ціна предмету іпотеки дорівнює 252500,00 грн. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні останнім вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника, нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку з зазначеними порушеннями за кредитним договором, відповідач [PERSON] станом на 18.09.2013 року має заборгованість в розмірі 878501,72 грн., яка складається з наступного: 187830,51 грн. - заборгованість за кредитом; 272826,16 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 337981,26 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 79863,79 грн. - штраф (процентна складова). Оскільки позичальником належним чином не виконувалися зобов'язання, передбачені умовами кредитного договору, позивач, зважаючи на наявність заборгованості, просить суд звернути стягнення на квартиру, загальною площею 32,49 кв.м., житловою площею 17,50 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № ZPO0GI0000004824 від 29.01.2008 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та виселити відповідача, який зареєстрований у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», підтримав викладене в позовній заяві, наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог заперечує, а саме не згоден з залишком суми боргу. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZPO0GI0000004825 від 04.03.2008 року, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 189375,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 04.03.2028 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач [PERSON] 29.01.2008 року уклали договір іпотеки № ZPO0GI0000004824, згідно з яким [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 32,49 кв.м., житловою площею 17,50 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 252500,00 грн. Станом на 18.09.2013 року, відповідач [PERSON] має заборгованість у розмірі 878501,72 грн., яка складається з наступного: 187830,51 грн. - заборгованість за кредитом; 272826,16 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 337981,26 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 79863,79 грн. - штраф (процентна складова). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Звертаючись з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач способом реалізації зазначив продаж предмета іпотеки з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також наданням Банку всіх повноважень, необхідних для продажу. Обраний спосіб реалізації предмета іпотеки передбачений ст. 38 Закону України «Про іпотеку» - шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві шляхом укладення договору купівлі-продажу з виконанням всіх формальностей, необхідних для укладання відповідного договору. Визначаючи суму заборгованості, на погашення якої слід звернути стягнення на предмет іпотеки, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені нарахованої Банком, виходячи з наступного. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згідно зі ст.ст. 611, 546 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Отже, неустойка є видом забезпеченням виконання зобов'язань. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Статтею 256 УК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність застосовується в один рік, зокрема до вимог про стягнення неустойки. За правилами ст. 253 УК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Обґрунтовуючи позов у частині нарахування пені, позивач вказував на визначений сторонами розмір пені, посилаючись відповідно до Розділу 6 п. 6.4. Договору про іпотечний кредит. При цьому нарахування пені проводилося більше, ніж за один рік - з 06.11.2008 року. Зважаючи, що з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся до суду 07.10.2013 року, розмір пені за порушення виконання боргового зобов'язання у відповідності з вимогами ст. 258 ЦК України має бути обмежений одним роком, а тому стягненню підлягає пеня, нарахована з 18.09.2012 року по 18.09.2013 року, а саме 132438,74 грн. Таким чином, складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, виходячи з загальної суми заборгованості станом на 18.09.2013 рік становить 652404,95 грн., з яких: 187830,51 грн. - заборгованість за кредитом; 272826,16 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 132438,74 грн. - пеня нарахована за період з 18.09.2012 року по 18.09.2013 року, а 9309,54 грн. - штраф (процентна складова). Щодо позовних вимог про виселення з іпотечної квартири відповідача [PERSON], суд дійшов висновку, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 109 ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таке попередження має бути після прийняття рішення про звернення стягнення на передану в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення. Тільки після цього всі мешканці зобов'язанні на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Та якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений законом строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Оскільки такого рішення не приймалось, та вимога мешканцям не направлялась, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial