Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач уточнивши позовні вимоги,просив задовольнити позов, обґрунтовуючи свій позов наступним: З 01 квітня 2013 року працював на посаді директора ТОВ»Кегичівський молочний завод» на підставі протоколу загальних зборів учасників товариства №2 від 29 березня 2013 року, відповідно до наказу №3-к, виданого 01.04.2013 року про призначення на посаду директора. З 01.02.2014 року ТОВ»Кегичівський молочний завод» припинив йому виплату заробітної плати, тому, 03.04.2014 року на адресу відповідача було надіслано заяву про звільнення з посади директора заводу за згодою сторін,яку засновником заводу було проігноровано.05.09.2014 року на адресу засновника ТОВ»Кегичівський молочний завод» [PERSON] було надіслано лист про розгляд заяви про звільнення від 03.04.2014 року та видачу заробітної плати згідно штатного розкладу.,але було повернуто поштою,як такий,що не отримано. 20.10.2014 року до Кегичівського відділення Красноградської ОДПІ та прокуратури Кегичівського району Харківської області було подано заяви про те,що проводить трудової діяльності на посаді директора,жодних документів,що стосуються заводу не підписує. 11.11.2014 року на адресу засновника підприємства надіслав листа щодо розгляду питання про звільнення та внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб. Всі листи засновником підприємства було проігноровані. Питання звільнення та сплати заборгованості по заробітній платі до теперішнього часу не вирішені. 12.12.2014 року дізнався,що ТОВ»Кегичівський молочний завод» проданий,його засновником та керівником став [PERSON],який як і попередній власник заводу ігнорує заяву про звільнення та не сплачує зарплату. 15.12.2014 року в Кегичівському РВ УМВСУ в Харківській області дізнався про своє звільнення рішенням загальних зборів засновників заводу,про те жодних документів щодо звільнення не надано,запис до трудової книжки не внесений. Просив провести звільнення у встановленому порядку,про що внести запис у трудову книжку, стягнути існуючу заборгованість по заробітній платі,а саме несплачену заробітну плату,компенсацію за невикористану відпустку,середній заробіток за час затримки розрахунку та завдану моральну шкоду,яка полягає в неможливості тривалий час працевлаштуватися на роботу,утримувати родину. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги. Представник відповідача позов не визнав,посилаючись на його безпідставність, просив в задоволенні позову відмовити. Суд,вважає встановленими наступні факти та відповідні до них правовідносини: Дійсно, 01 квітня 2013 року на підставі наказу № 3-к, виданого 01.04.2013 року позивача було прийнято на роботу ТОВ»Кегичівський молочний завод» на посаду директора, відповідно до запису в трудовій книжці, на вказаній посаді позивач перебуває до теперішнього часу. (а.с.11) Згідно протоколу загальних зборів учасників ТОВ» Кегичівський молочний завод» від 29.03.2013 року вирішили призначити на посаду директора позивача - [PERSON]Б.(а.с.12). Згідно наказу №3-к від 01.04.2013 року про призначення на посаду, позивач заступив на посаду директора з посадовим окладом згідно штатного розкладу з 01.08.2013 року-1600грн. (а.с.13-16). 03.04.2014 року, 05.09.2014 року, 11.11.2014 року на адресу засновника ТОВ»Кегичівський молочний завод» звертався з заявами про звільнення з посади директора заводу за згодою сторін, видачу заробітної плати згідно штатного розкладу та зняття з реєстру з посади директора підприємства (а. с. 23-25,28). 20.10.2014 року звернувся з заявами до Кегичівського відділення Красноградської ОДПІ та прокуратури Кегичівського району Харківської області було подано заяви про те,що проводить трудової діяльності на посаді директора,жодних документів,що стосуються заводу не підписує.(а.с.26-27). Згідно протоколу №4 загальних зборів учасників ТОВ»Кегичівський молочний завод» від 17.11.2014 року затварського було звільнено з посади директора за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) та призначили новим директором з 18.11.2014 року [PERSON] з 18.11.2014 року.(а.с.60). Згідно до податкового розрахунку сум доходу,нарахованого на користь платників податку за 1квартал 2014 року вбачається що позивач з 01.03.2014 року звільнений.(а.с.51).,проте в податковому розрахунку сум доходу за 4 квартал 2014 року вбачається,що позивач звільнений 17.11.2014 року (а.с.55). З інформації Кичичівського відділення Красноградської ОДПІ ГУ Мін доходів в Харківській області від 13.03.2015 року вбачається,що в період з 01.01.2014 року по 15.12.2014 року звітність підприємства подавалася [PERSON]Б.(а.с.75). З довідки директора ТОВ»Кегичівський молочний завод» вбачається, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з 01.04.2013 року по 17.11.2014 року станом на 01.08.2015 року відсутня (а.с.168). З акту про результати позапланової перевірки з 01.03.2013року по 31.12.2014 року вбачається, що перевіркою п.3.4.4. порушень не встановлено (а.с.166) проте на а.с.155 вказано, що перевіркою первинних документів обліку, відповідно до яких здійснювалися нарахування і виплати зарплати, інших видів доходу,були відомості по нарахуванню зарплати,табелі обліку використання робочого часу,що не узгоджується з позицією та поясненнями представника відповідача,щодо відсутності саме первинної бухгалтерської документації за період роботи позивача у зв*язку із її крадіжкою,проте доказів відсутності на підприємстві саме запитуваної судом первинної бухгалтерської документації за вказаний період, як і самої документації щодо наявності чи відсутності перед позивачем заборгованості по зарплаті суду не надано. Довіреністю від 28.02.2014 року позивач уповноважував [PERSON] представляти інтереси підприємства в тому числі з правом підпису та здійснення будь-яких інших дій. З чого суд робить висновок про те, що звітність ,яка надавалася в електронному вигляді могла бути підписана іншою особою в тому числі на підставі довіреності. Допитані в судовому засіданні свідки - [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що позивач, як директор займався лише господарськими питаннями, приймав рішення,привозив гроші та ними розпоряджався власник-Мороз Є.О., позивач був найманим працівником як і всі інші,відношення до фінансових питань не мав. Свідки [PERSON] та [PERSON] звільнилися у зв*язку із несплатою зарплати, гроші привозив [PERSON], видавав, розписувалися у відомості. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна та зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На думку суду, сторона відповідача не надала суду ґрунтовних заперечень на вимоги позивача,умисно ухиляючись від надання первинних бухгалтерських документів,які є на підприємстві, як по встановлено актом перевірки підприємства. Відповідно до ст. 83 КЗпПУ у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. При цьому тривалість наданих працівникові щорічної та додаткових відпусток не може бути менше ніж 24 календарних дні. Ст. 6 ЗУ»Про відпустки» передбачено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менше як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладання трудового договору. За період роботи з 01.04.2013 року по 17.11.2014 року компенсація за невикористану відпустку становить 40 календарних днів. Розрахунок грошової компенсації за невикористану відпустку має бути проведено відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», а саме до п.1,2,3,7 Порядку ; середньоденна зарплата - 71,11грн.; (1600+1600:45р.днів х 40календарних днів невикористаної відпустки).. Відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом встановлено, що посадовий оклад позивача за період роботи з 01.02.2014 року по 17.11.2014 року складав за - 1600грн., відповідач за вказаний період заробітну плату працівникам підприємства (10 осіб) не проводив,тому розмір заборгованості за вказаний період повинен складати.: за лютий-жовтень 2014 року 9 місяців (1600 х 9=14400 грн.), за 11 робочих дня в листопаді 2014 року (1600:20х11=880грн.), разом - 15280 грн. Суд вважає доведеною вину відповідача у невиплаті при звільненні позивачу всіх сум, що належать йому при звільненні. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку має бути розрахований відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати. Відпрацьовано позивачем 45 робочих днів, а заробітна плата повинна складати 3200 грн., отже середньоденна заробітна плата, з якої має бути стягнута компенсація за затримку розрахунку, повинна бути 71.11 грн. (3600 грн. : 45 днів = 71,11 грн.). З часу звільнення по день розгляду справи, позивач би відпрацював 321 робочий день тому, компенсація має складати 321 х 71.11грн.=22 826,31грн., яку необхідно стягнути з відповідача. Щодо вимоги позивача про стягнення суми заборгованості по заробітній платі з урахуванням компенсації її затримку її виплати,суд,вважає,що відповідно до ст. 4 ЗУ»Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати « виплата громадянам сум компенсації провадиться у тому ж місяці у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць,тобто законом передбачена виплата компенсації одночасно з виплатою заборгованості по заробітній платі. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником,або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі,якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,втрати нормальних життєвих зв*язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд, приймає доводи позивача, щодо завдання йому моральної шкоди, яка полягає в тому, що позивач тривалий час з вини відповідача позбавлений можливості працевлаштування, утримувати родину,що призвело до порушення нормальних життєвих зв*язків. Однак на думку суду, розмір завданої моральної шкоди має бути зменшеним до 5000 грн. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов*язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки,зазначені в ст. 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов*язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим, законним та таким, що підлягає частковому задоволенню. Крім того, в порядку ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 3654,00 грн.

Outcome: partial