Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач ТОВ «Дата [PERSON]» м. Київ звернулось до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення судового збору, мотивуючи дані вимоги тим , що 09.10.2013р. між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №490909015, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 20495,40грн.. 30.09.2014р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» було укладено договір факторингу з подальшими змінами і доповненнями, а 08.12.2014р. внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Дата [PERSON]» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором №490909015 від 09.10.2013р., позичальником якого є [PERSON]. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 21.06.2016р. [PERSON] має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 20306,87грн., за відсотками 17440,02грн.. Тому, позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 37746,89грн, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 20306,87грн., за відсотками 17440,02грн., та суму сплаченого судового збору у розмірі 1378грн.. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилася , про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином , надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутністю згідно матеріалів наданих позивачем та згідно діючого законодавства, на позовних вимогах наполягала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився , про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти позовних вимог заперечував у повному обсязі. У звязку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи , суд прийшов до висновку , що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ст.ст. 526, 610, 611 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватися належним чином, згідно умовам договору. Порушенням зобовязання є її невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Матеріалами справи підтверджено, що 09.10.2013р. між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №490909015, згідно якого [PERSON] було надано строковий кредит у розмірі 20495,40грн. на 48 місяців на строк по 10.10.2017р. з умовами сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 39,90% річних. Погашення кредиту повинно здійснюватись «10» числа кожного місяця, шляхом надання позичальником грошових коштів в сумі 860,49грн. (що відображено у Додатку №1 до кредитного договору №490909015 від 09.10.2013р.). З даними умовами кредитного договору [PERSON] був письмово ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис. Відповідно до копії договору факторингу від 30.09.2014р., укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]», Фактор зобовязується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобовязується відступити свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до договору. Відповідно до копії Додатку 2 до договору факторингу від 30.09.2014р., ТОВ «Дата [PERSON]» набуло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №490909015 від 09.10.2013р.. Відповідно до копії Вимоги про дострокове повернення кредиту №70/ДМГ-166 від 04.07.2016р., ТОВ «Дата [PERSON]» повідомило [PERSON] про заміну кредитора у зобовязанні та про наявність заборгованості за кредитним договором. Відповідно до копії актового запису про смерть №661 від 18.04.2016р., виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON], 27.01.1959р.н., помер 16.04.2016р. у м. Сєвєродонецьк, Луганська область, Україна. Відповідно до повідомлення Управління житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради №1547 від 18.10.2016р., квартира, розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 16/8 приватизована. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» №3447 від 03.10.2016р., на момент смерті (16.04.2016р.) [PERSON] за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 16/8 ніхто не був зареєстрований. Відповідно до повідомлення Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори №147/02-14 від 03.03.2017р., після смерті [PERSON] , померлого 16.04.2016р., до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся брат померлого [PERSON], заведена спадкова справа №266/2016. Крім [PERSON] ніхто з заявою про прийняття спадщини або відмову від неї не звертався. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15.12.2016р., [PERSON] був залучений до участі у цивільній справі за позовом ТОВ «Дата [PERSON]» м. Київ до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення судового збору, як правонаступник відповідача [PERSON], померлого 16.04.2016р.. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №4909092015 від 09.10.2013р. заборгованість за [PERSON] складає станом на 21.06.2016р. в розмірі 37746,89грн, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 20306,87грн., за відсотками 17440,02грн.. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 1231 ЦК України, до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. Нарахування платежів після смерті позичальника не відповідає чинному цивільному законодавству (зокрема, ст.608 ЦК України), оскільки настання смерті фізичної особи тягне за собою припинення зобовязання. Крім того, згідно п.32 ППВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Відповідно до ст.ст. 1282, 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Після смерті позичальника [PERSON] 16.04.2016р., його спадкоємцем у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України, є його брат [PERSON]. При цьому суд зазначає, що до нотаріальної контори спадкоємець померлого звернувся з заявою про прийняття спадщини, заведена спадкова справа після смерті [PERSON] 16.04.2016р., однак свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Позивач ТОВ «Дата [PERSON]» м. Київ не звернулося до суду з уточненою позовною заявою до правонаступника померлого [PERSON], хоча знав про залучення правонаступника до участі у справі з 18.01.2017р. ( з моменту отримання ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15.12.2016р.) Відомостей про іншу дату звернення Банком до спадкоємця померлого позичальника з вимогою погасити кредитну заборгованість позивачем не надано. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відомості про те, що позивач ТОВ «Дата [PERSON]» м. Київ протягом року, починаючи з 16.04.2016р. предявив вимоги до спадкоємців, відсутні. Крім того, спадкоємець померлого [PERSON] хоча і вважається у відповідності до чинного законодавства таким, що прийняв спадщину, проте визначити межі вартості майна, в яких він відповідав би перед кредитором, наразі не має можливості, що підтверджено матеріалами справи. Дослідивши наявні матеріали справи, суд прийшов до висновку, що факти , наведені позивачем в обґрунтовування позовних вимог не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, у зв'язку з чим , суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed