Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - АТ КБ «ПриватБанк», позивач, Банк) звернувся до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.02.2006 року. Вказані вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 21.02.2006 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання Банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом заяві. Копії Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів Банку». Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору. Овердрафт (п. 1.1.1.63 Договору) - короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.privatbank.ua) або інший інтернет/SMS-ресурс, зазначений банком. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. [PERSON] у порушення умов договору свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, а тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 04.10.2018 року становить 16233,03 грн., та складається з наступного: -заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 12071,49 грн., -пеня - 5285,19 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 749,19 грн. Ухвалою суду від 05.11.2018 року відкрито провадження у вищевказаній справі за привалами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 28.12.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого вбачається, що відповідач заявляє клопотання про застосування строків позовної давності. Крім того, зазначає, що в справі відсутні наступні докази, а саме: Заяви з підписом відповідача, «Умови банківських послуг» з підписом відповідача про ознайомлення, «Тарифи Банку» з підписом відповідача про ознайомлення, Договір про надання банківських послуг з підписом відповідача, Відсутня згода на підставі якої відповідач при укладенні Договору дала свою згоду на прийняття будь-якого кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Крім того, Банком не надано до суду оригіналу договору. Посилання Банку на Умови та правила, не є обґрунтованими, оскільки ці Правила нею не підписувались і на ознайомлення не надавались. Також Банком не надано обґрунтований розрахунок заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 23.01.2019 року вирішено проводити подальший розгляд вищевказаної цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак, відповідно до поданого позову у разі неявки в судове засідання відповідача, АТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти заявлених Банком позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи. Також відповідач покликається на те, що обґрунтування позовних вимог позивачем тим, що в Анкеті-заяві зазначено, що відповідачем надана згодна на те, що підписана нею Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг а також Тарифами, становлять між нею та Банком «Договір надання банківських послуг, що відповідач дійсно ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, - не може бути прийнято до уваги, та не може бути прийнята як належний та допустимий доказ. Ознайомлення з будь-яким документом може бути підтверджений тільки підписом особи, в даному випадку - особисто відповідачем. Крім цього, коли мова йде в документі про істотну умову, притаманну договору, підпис особи засвідчує не лише ознайомлення з документом, а і згоду на викладені в документі умови, обов`язки, наслідки невиконання зобов`язань, розміри штрафних санкцій, розміри та порядок нарахування процентів, право Банку на зміну умов в односторонньому порядку, збільшення розміру ліміту, тощо. Крім цього, зазначене в Анкеті-заяві про розміщення вказаних документів на сайті Банку, свідчить про те, що їй їх на ознайомлення при підписанні Анкети-заяви та інших документів на оформлення картки не надавались. Просила суд звернути увагу на те, що, позивачем до матеріалів справи додано Довідку про умови кредитування (без дати), в якій зазначені тарифи, однак доказів того, що саме ці тарифи були на час підписання Анкети- заяви до матеріалів справи не надано. Доданий позивачем до справи Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг також не містить даних про час їх прийняття, що в свою чергу позбавляє суд перевірити чи діяли саме вони на момент підписання Анкети-заяви. Також на думку відповідача позивач в односторонньому порядку мабуть збільшив ліміт кредитування, про що згоди відповідача також не було. Стосовно нарахованих процентів, штрафних санкцій, відповідач такі умови з банком не погоджувала, не підписувала, що свідчить про відсутність обов`язку їх сплати. У зв`язку з вищевикладеним просила суд залишити позов Банку без задоволення. Суд, заслухавши доводи відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволені позову слід відмовити з таких підстав. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Судом встановлено, що відповідач звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 21.02.2006 року. Відповідно до умов вказаної заяви відповідач прийняла умови вкладу «Копілка» (пенсійний накопичувальний - для пенсійних карток). Сума кредитного ліміту складає 3000,00 грн. Базова процентна ставка 3% в місяць із розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту: відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може відбуватись як шляхом внесення коштів на картку клієнтом, так і списанням Банком коштів з Дебетної карти [NUMBER] . До вказаної вище Заяви Банк додав довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 04.10.2018 року відповідачу нарахована заборгованість в сумі 16233,03 грн., яка складається з наступного: -відсотки за користування кредитом - 12071,49 грн., -пеня - 5285,19 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., -штраф (процентна складова) - 749,19 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договору приєднання повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на положення статей 633, 634 ЦК України, суд вважає, що відповідач приєднується лише до тих умов, з якими ознайомлений під підпис в день укладення договору. В Заяві від 21.02.2006 року, яку відповідач не підписувала, оскільки вона не містить її підпису, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості з наданого кредиту, просив також, стягнути в тому числі: відсотки за користування кредитом, пеню, а також двох видів штрафу (фіксованої частини та процентної складової). Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач крім власного розрахунку заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємних частин спірного договору. Однак, позивачем не надано підтверджень, що саме ці Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву №б/н від 21.02.2006 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій банку, який може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату неустойки (пені та штрафів) за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони в письмовому вигляді обумовили ціну договору, яка передбачає відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів). Надані позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем, та якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих умов та приєднання як другої сторони договору. Така правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Суд вважає, що оскільки позивачем не доведено, що сторони обумовили в письмовому вигляді вид та розмір відповідальності за порушення строків виконання зобов`язань у вигляді пені та штрафів, вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Також незаконним на думку суду є стягнення з відповідача одночасно і пені і штрафу. Так, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий за одне і те саме правопорушення. Враховуючи вище наведені норми закону, а також ту обставину, що штраф та пеня передбачені за одне і те ж порушення - несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, а тому одночасне застосування є неможливим в силу ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те ж порушення. Такий висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, висловленим за результатами перегляду справи №6-2003цс15 від 21.10.2015 року, №6-1374цс17 від 11.10.2017 року. Що стосується заборгованості по відсоткам за користування кредитом, то із наданого банком розрахунку заборгованості, який покладений в основу позовних вимог, вбачається, що банком було збільшено розмір відсотків за користування кредитом. Так, згідно ч.1, 3, 4 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Враховуючи викладене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Однак АТ КБ «Приватбанк» в односторонньому порядку, без повідомлення відповідача та її згоди було збільшено розмір відсотків за користування кредитом. Таким чином, долучений банком розрахунок заборгованості є необґрунтованим та не може братися судом, як належний та допустимий доказ в силу ст. 77-78 ЦПК України. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 14-131цс19. Також безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 21.02.2006 року №б/н у вигляді Заяви, не підписаної відповідачем та не містить строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи, що позивач не ставить вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, а у відповідності з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, та оскільки в задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі, судові витрати залишаються не відшкодованими позивачу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed