Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивач, уточнивши свої позовні вимоги (а.с.2, 60) просить суд стягнути на її користь з відповідачки 20127 грн.07 коп. та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2011 році позивачка передала свою кредитну картку, отриману у ПАТ КБ «Приватбанк» № [NUMBER] на прохання відповідачки в її користування з умовою, що відповідачка буде користуватися карткою та грошима і погашати кредит. На вказаній картці були кошти в розмірі 3000 грн. пізніше на прохання відповідачки позивачка зверталася в банк за збільшенням кредитного ліміту, відповідачка продовжувала користуватися кредитною карткою та грошима, про що написала розписку від 17 травня 2013 року. Крім того, в тому ж році позивачка оформила на своє ім'я кредитну картку у ПАТ «ДельтаБанк» (рахунок № [NUMBER]) на суму 8000 грн. та на тих же умовах передала картку в користування відповідачки. Влітку 2013 року позивачка дізналася, що відповідачка не сплачує кошти на погашення заборгованостей за вказаними кредитними картками та порушила домовленості між ними. Розмір заборгованості за кредитною карткою «Приват Банку» становить станом на 19 жовтня 2013 року - 4667 грн. 64 коп., за кредитною карткою «Дельта Банк» станом на 21 жовтня 2013 року - 9835 грн. 22 коп. Всього за двома картками заборгованість становить 14502 грн. 86 коп. На заяву позивачки до міліції щодо дій відповідачки кримінальне провадження було закрито. Після уточнення позовних вимог позивачка вказала, що з листа від 07 березня 2014 року ТОВ «Укрфінанси» вона дізналася, що її заборгованість перед компанією «Укркредит» за договором № 160/3276SFPRPG7 від 04 серпня 2011 року (раніше укладеним з ПАТ «Платинум банк») становить 4118 грн. 52 коп.. Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приват Банк» станом на 19 травня 2014 року заборгованість становить 6173 грн. 33 коп. На вказані суми позивачка збільшила свої вимоги та посилаючись на ст.ст. 506, 547 ЦК України вважає, що відповідачка порушила взяті на себе перед нею зобов'язання щодо погашення заборгованостей за кредитними картками, а тому на користь позивачки з [PERSON] необхідно стягнути 20127 грн. 07 коп. та судові витрати. У судовому засіданні позивачка додатково до обставин, викладених у позові пояснила, що окрім вказаних вище кредитних карток, разом з пін-кодами, які вона передала у користування відповідачки, вона ще на прохання відповідачки оформила кредит на купівлю товару на суму 3400 грн., товар вона купувала для відповідачки. Відповідачка у свою чергу зобов'язувалася погасити і заборгованість за кредитними картками і заборгованість за кредитом за купівлю товарів. Щодо своїх зобов'язань [PERSON] писала та надала їй дві розписки. Проте в подальшому [PERSON] своїх зобов'язань не виконала, заборгованості за кредитами не погашала. Позивачка просила задовольнити її вимоги в повному обсязі. Після отримання копії постанови про закриття кримінального провадження за її заявою, цю постанову слідчому судді вона не оскаржувала. Копій договорів щодо оформлення кредитів вона не має, бо передала їх [PERSON]. а банки відмовляються надавати копії договорів повторно. Вона знала, що кредитні картки та пін-коди нікому передавати не можна за умовами кредитних договорів з банками, але довіряла [PERSON], тому неодноразово, оформлюючи кредити на себе, віддавала кредитні картки відповідачці, яка обіцяла погашати вчасно заборгованості, чого не робила. Вказана сума в уточненій позовній заяві потрібна для погашення боргів перед банками за кредитними договорами. Представник позивача також підтримала позовні вимоги та просила задовольнити з підстав, вказаних у позові. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомляла. Суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідачки. У судових засіданнях, які відбувалися за присутності [PERSON] вона особисто пояснювала, що дійсно отримувала від позивачки кредитні картки з пін-кодами, знімала з карток гроші та користувалася ними, дійсно обіцяла позивачці погашати своєчасно заборгованість за кредитами, проте в силу життєвих обставин, своїх зобов'язань перед позивачкою виконати не змогла, вчасно не погашала заборгованість. Вона зверталася разом з позивачкою до банків з метою переоформлення кредитів позивачки на неї, але їм в цьому було відмовлено у зв'язку з негативною кредитною історією відповідачки в банках. На теперішній час вона не має коштів погашати заборгованість за позивачку в банках, проте має намір це робити. Разом з тим, відповідачка неодноразово надавала суду і свої письмові заперечення, та заперечувала проти позову, що мотивувала тим, що особисто позивачка гроші їй не передавала, надані нею розписки позивачці, без зазначення строків повернення боргу, не є основним зобов'язанням, а мають ознаки правочинів щодо забезпечення виконання зобов'язання, прийнятого позивачкою, а саме ознаки гарантії. Відповідачка зазначала, що гроші позивачці вона повертати не повинна, вимоги позивачки є незаконними, безпідставними та необґрунтованими. Вважала, що суд повинен стягнути заборгованість з неї на користь банків (а.с.18). Представник відповідачки [PERSON] також заперечував проти позову, свої заперечення мотивував аналогічно та зазначив, що розписки відповідачки не є формою договору позики та стягнення коштів можливе з відповідачки лише у якості відшкодування шкоди, завданої злочином в рамках кримінального провадєження. Представники третіх осіб, які були належним чином та своєчасно повідомлені про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Заперечень проти позову суду не надавали. Суд вважає можливим розглянути справу без їх участі. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного. Наявність заборгованості [PERSON] перед ПАТ «КБ Приват Банк» станом на 19 жовтня 2013 року в сумі 4667 грн. 64 коп. підтверджено довідкою та випискою по рахунку (а.с.7-8); станом на 19 травня 2014 року - в сумі 6173 грн. 33 коп. - підтверджено довідкою (а.с.61); рух коштів по рахункам позивачки у ПАТ «КБ «Приватбанк» 12 грудня 2005 року по 08 липня 2013 року підтверджено випискою банку (а.с.73-87). Відповідно до виписки за рахунком [PERSON] у ПАТ «Дельта банк» з 20 вересня 2011 року по 30 листопада 2011 року вона має заборгованість перед банком в сумі 9835 грн. 22 коп. (а.с.88-89). Спеціальною пропозицією (а.с.62, 112) підтверджено вимоги ТОВ «Укрфінанси» по погашенню заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Платінум Банк» в сумі 4118 грн. 52 коп. Пред'явлення вимог ПАТ «КБ Приват банк» до [PERSON] про погашення наявної заборгованості підтверджено вимогами банку ( а.с.91-108). Таким чином з вказаних виписок та вимог банків вбачається, що [PERSON] дійсно є позичальником за кредитними договорами з банками, загальна сума заборгованості (6173 грн. 33 коп.+ 9835 грн. 22 коп+4118 грн. 52 коп.) становить 20 127 грн. 07 коп. Відповідно до розписок [PERSON], оригінали яких оглядалися судом, копії яких є у справі (а.с.3) 17 травня 2013 року відповідачка зобов'язалася сплатити заборгованість за кредитними картками на ім'я [PERSON] «Дельта банку» та «Приват Банку» № [NUMBER] у зв'язку з тим, що кредитними картками користується вона. Факт передачі кредитних карток вказаних банків на ім'я [PERSON] нею ж відповідачці разом з пін-кодами ніким не оспорювався та визнавався відповідачкою особисто в суді. Відповідно до ч.1,2 ст.528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору , вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою, цей обов'язок боржник повинен виконати сам. Відповідно до ст.1054 ЦК України передбачено обов'язок позичальника особисто повернути кредит та сплатити проценти. Доказів наявності в умовах кредитних договорів, укладених [PERSON] з банками, права боржника покласти виконання своїх обов'язків на іншу особу, а саме на відповідачку [PERSON] - суду не надано. Тому, зобов'язання, взяті на себе перед банками щодо погашення кредитів, у даному випадку повинна виконувати [PERSON], а не [PERSON] Посилання на те, що заборгованість перед банками повинна бути стягнута з відповідачки на користь банків. На що зазначала відповідачка та її представника є безпідставними. Вимог ж позивачки про стягнення на її користь з відповідачки суми заборгованості перед банками за кредитними договорами з підстав, вказаних позивачкою, задоволенню не підлягають оскільки відповідно до положень ст.. 509 та 547 ЦК України, заміна сторони у зобов'язанні - боржника відбулася з порушенням положень ч.1 ст. 528 ЦК України, а розписки відповідачки у тому вигляді, якому вони надані суду, складені навіть без відома банківських установ - не є видом забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, передбаченим ст.546. ст.547 ЦК України. Відповідно до протоколу допиту (а.с.4-5) у якості свідка [PERSON] здійсненого в рамках досудового розслідування кримінального провадження №12013080190001277 від 07 червня 2013 року, оригінал якого оглядався судом, [PERSON] підтверджувала той факт, що вона отримала від позивачки дві кредитні картки вказаних банків з кредитним лімітом на суми 5000 та 8000 грн. за домовленістю між ними, про те, що коштами з кредитних карток буде користуватися вона, при цьому обіцяла позивачці сплачувати заборгованості за кредитами, чого не змогла робити у зв'язку зі своєю неплатоспроможністю. 14 грудня 2013 року кримінальне вказане провадження було закрито у зв'язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення (а.с.6). Зі змісту постанови слідчого про закриття провадження та матеріалів самого кримінального провадження, яке досліджувалося судом вбачається, що досудове розслідування було розпочато, відповідно до витягу з кримінального провадження, за заявою [PERSON] про те, що [PERSON] в червні 2013 року шляхом обману заволоділа її паспортом та ідентифікаційним кодом та без її відома оформила кредит у ПАТ «Банк Форум» заволодівши коштами в сумі 4118 грн. 52 коп. Проте у кримінальному провадженні є заява [PERSON] про заволодіння шляхом обману [PERSON] не особистими документами заявника, а кредитними картками позивачки. Слідчий обмежилася допитами в якості потерпілої [PERSON], в якості свідка - [PERSON], направленнями запитів до банків : «ПАТ Банк Форум», «Приват Банк» про отримання інформації щодо оформлення кредитів [PERSON]. на що були отримані відповіді про неналежне звернення слідчого, роз'яснено що надання тимчасового доступу до документів органам досудового розслідування, здійснюється у порядку передбаченому ст.159 КПК України. Фактично не проводячи повноцінного та об'єктивного розслідування за заявою [PERSON] слідчий, посилаючись на те, що потерпіла не є клієнтом «Форум банку», не вирішивши по суті обставини, вказані потерпілою на допиті та в заяві про злочин, зробила висновок про відсутність події злочину, передбаченого ст.190 КК України. Суд роз'яснює позивачці, з метою захисту її прав та інтересів, право на звернення зі скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження до слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області, в порядку, передбаченому главою 26 КПК України, ст..117 КПК України. Оскільки суд не вбачає підстав для задоволення заявлених позовних вимог, судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, покладаються на позивачку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed