Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач Сторожинецький лісовий коледж звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Зазначає, що 14.09.2017 року було укладено з відповідачем договір на тимчасове проживання, зі строком дії до 30.06.2018 року, який в подальшому був пролонгований на тих самих умовах, що передбачено даним договором. Відповідач за договором зобов`язався своєчасно вносити плату за користування. За період з вересня 2017 року по листопад 2018 року плата за тимчасове проживання відповідача в гуртожитку склала 13182,54 грн., з яких [PERSON] було сплачено 4258,94 грн. (01.11.2017 року - 261,94 грн., 28.02.2018 року - 650 грн., 16.04.2018 року - 800 грн., 29.05.2018 року - 450 грн., 11.06.2018 року - 497 грн., 04.09.2018 року - 1600 грн.), тому загальна сума заборгованості станом на день пред`явлення позову до суду - 16.05.2019 року, з врахуванням сплаченої суми, становить 8923,60 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що [PERSON] відповідно до укладеного договору на тимчасове проживання в гуртожитку було надано житлове приміщення [ADDRESS] про що складено акт передачі майна, як це передбачено умовами договору. Так як за місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявила про намір його розірвати, він був пролонгований на тих самих умовах, що встановлено п.7.2 договору. В зв`язку із наявністю заборгованості по оплаті за проживання в гуртожитку станом на 06.12.2018 р. в сумі 8923,60 грн. був виданий наказ про розірвання договору. В подальшому нарахування не здійснювалися, [PERSON] не користувався житловим приміщенням. Також надала пояснення щодо розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи, про те, що нарахування плати за електроенергію проводилось відповідно до Закону України «Про електроенергетику», Тарифів на електроенергію, що відпускається населенню, з 01 березня 2017 року, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.02.2015 р. №220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню», а саме:електроенергія, що відпускається: за обсяг, спожитий до 100 кВт*год електроенергії на місяць (включно) 0,75 коп. (без ПДВ), за обсяг спожитий понад 100 кВт*год електроенергії за місяць - 1,40 (без ПДВ). Щомісяця у мешканців гуртожитку, в тому числі і у відповідача знімалися контрольні показники електролічильника, на підставі яких нараховувалася плата за використану електроенергію. Розрахунок квартплати здійснювався відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та наказу від 02.01.2015 року «Про виселення студентів з гуртожитку коледжу та про встановлення плати за проживання в гуртожитку», а саме 5,00 грн. без ПДВ за 1 кв.м., який виходячи з площі житлового приміщення відповідача щомісяця становив 210,50 грн., крім вересня 2017 р., так як користування житлом було неповний місяць, у жовтні 2017 року помилково було нараховано таку ж квартплату як у вересні, а в листопаді здійснено донарахування за жовтень, тому сума становила 301,73 грн. Розрахунок плати за опалення здійснювався щомісячно відповідно до ЗУ «Про теплопостачення», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630. Розрахунок за водовідведення, вивіз сміття здійснювався на підставі Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 та відповідно до розрахунку плати за тимчасове проживання в житлових приміщень гуртожитку відповідного місяця. Крім того, пояснила, що додаткова угода до договору про тимчасове проживання в гуртожитку, якою мало бути оформлено розмір та порядок місячної плати за проживання в гуртожитку, з відповідачем не укладалася,як це передбачено п.3.1 договору. Наказ про встановлення розміру та порядку такої плати директором коледжу після укладення договору не виносився. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. В заяві про проведення підготовчого судового засідання заявив про невизнання позову у зв`язку з тим, що договір, на підставі якого пред`явлено позовні вимоги, не є укладеним, оскільки не було підписано до нього додаткової угоди, яка б передбачала умови щодо вартості користування житлом. Також зазначив, що стан житлового приміщення унеможливлював проживання в зимовий період, тому припинив його використання. Вказав, що ним було здійснено ремонтних будівельних робіт по поліпшенню умов проживання на суму 38 тис.грн. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору на тимчасове проживання в гуртожитку від 14.09.2017 року Сторожинецький лісовий коледж надав [PERSON] у тимчасове користування приміщення в гуртожитку, яке являє собою блок в гуртожитку, та місця загального користування згідно акту приймання-передачі та одночасно забезпечує надання житлово-комунальних послуг. За умовами договору приміщення вважається переданим сторонами з моменту підписання акту приймання-передачі (п.2.3). Згідно п.3.1. договору розмір та порядок місячної плати за проживання в гуртожитку встановлюється наказом директора коледжу за погодженням з профспілковими організаціями та оформлюється додатковою угодою до даного договору. Серед обов`язків коледжу: своєчасно надавати комунальні послуги (вода, каналізація, вивезення сміття), опалення приміщень, електричну енергію (п.4.1.2). Серед обов`язків мешканця: своєчасно і в повному обсязі проводити оплату (п.5.1.2). Строк дії договору становить з дати підписання сторонами акту приймання-передачі та діє до 30.06.2018 р. Якщо жодна зі сторін не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору не заявить про намір його розірвати, договір пролонговується на тих самих умовах (п.7.1, п.7.2). Договір укладений відповідно до наказу по Сторожинецькому лісовому коледжу №60 від 14.09.2017 року. З копії акту передачі майна від 14.09.2017 року вбачається, що завідуючий гуртожитками [PERSON] передав [PERSON] майно згідно зазначеного переліку, про що наявні підписи вказаних осіб. Відповідно до розрахунку плати за тимчасове проживання в житловому приміщенні гуртожитку [PERSON] за період з вересня 2017 р. по листопад 2018 року нараховано 13182,54 грн., включаючи ПДВ 2197,09 грн., з яких за використану електроенергію - 5022,55 грн. (без ПДВ), за опалення - 2115,39 грн. (без ПДВ), квартплата - 3066,29 грн. (без ПДВ), за воду та водовідведення, вивіз сміття - 781,21 грн. (без ПДВ). Зазначена сума нарахувань також підтверджується копіями сальдових відомостей по рахунку 64146 з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року та з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року, з яких також вбачається, що в 2017 року було сплачено 261,94 грн., в 2018 році - 3997, 00 грн., і станом на 31.12.2018 р. залишок заборгованості [PERSON] становить 8923,60 грн. [PERSON] були направлені листи від 18.10.2018 р. та 10.12.2018 р. з вимогою про сплату заборгованості. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем мали місце правовідносини щодо найму житлового приміщення та надання житлово-комунальних послуг, які тривали з 14.09.2017 р. по 30.11.2018 р. Визначаючи кінцеву дату, суд виходить із умов договору про його пролонгацію, посилань позивача на час припинення використання житла відповідачем, та ненадання відповідачем доказів, що він виселився раніше зазначеного строку у порядку, передбаченому договором з передачею приміщення, підтвердженою актом приймання-передачі. Суд вважає, що оскільки позивач внаслідок передачі відповідачу у тимчасове користування житла здійснював забезпечення надання житлово-комунальних послуг, необхідних для користування житловим приміщенням, то відповідно правомірно здійснював нарахування плати за електроенергію, опалення, водопостачання та водовідведення, вивіз сміття, використовуючи при цьому тарифи, встановлені відповідно до законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», «Про електроенергетику», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 р. №630, Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою КМУ від 26.17.99 р. №1357, Тарифами на електроенергію, що відпускається населенню з 01 березня 2017 року, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.02.2015 р. №220, Правилами надання послуг з вивезення побутових відходів, затвердженими постановою КМУ від 10.12.2008 р. №1070. Таким чином, позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими. Разом з тим, суд вважає, що вимоги про стягнення квартплати є безпідставними, так як це не відповідає умовам договору на тимчасове проживання в гуртожитку, що був укладений між сторонами. На думку суду, виходячи із змісту п.3.1 даного договору мова в ньому йде саме про квартплату, розмір і порядок сплати якої сторони домовилися оформити додатковою угодою, чого не було зроблено, що підтвердила в судовому засіданні представник позивача. Позивач посилається на те, що квартплата відповідачу нараховувалася відповідно до розміру плати, встановленої наказом директора Сторожинецького лісового коледжу від 02.01.2015 р. №3а, пунктом 2 якого встановлено з 01.01.2015 р. для тимчасово проживаючих в гуртожитку співробітників коледжу та працівників інших установ та організацій згідно договорів плату на поточний ремонт та утримання сходинкових маршів, коридорів 5,00 грн. без ПДВ за 1 кв.м. Однак позивачем не надано доказів того, що між сторонами була досягнута домовленість про встановлення плати за проживання в такому розмірі, а також, що відповідач був ознайомлений з вищевказаним наказом і надав згоду на його застосування у правовідносинах за договором на тимчасове проживання в гуртожитку від 14.09.2017 р. Таким чином, оскільки волевиявлення сторін договору було направлене на укладення додаткової угоди щодо плати за проживання в гуртожитку, яка не була укладена, то вимоги про стягнення квартплати за період з вересня 2017 р. по листопад 2018 р. в сумі 3679,55 грн. (3066,29 + 613,26 грн. (ПДВ)) суд вважає безпідставними. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в сумі 5244,05 грн. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача про те, що ним було здійснено ремонтних будівельних робіт по поліпшенню умов проживання на суму 38 тис.грн., так як відповідачем не надано підтверджуючих доказів. Крім того, за умовами договору мешканець має право на відокремлення зроблених ним поліпшень, без завдання при цьому шкоди приміщенню. Поліпшення, які неможливо відокремити від приміщення, переходять у власність коледжу і компенсації не підлягають (п.п.2.5 - 2.7 договору). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного, ст.ст.526, 610, 611, 614 ЦК України,

Outcome: partial