Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що на Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.09.2009 року (з урахуванням додаткового рішення від 19.11.2009 року) з [PERSON] на його користь було стягнуто борг в розмірі 199750 грн., а також 1730 грн. на відшкодування судових витрат. 16.12.2009 року Ковпаківським ВДВС були відкрите виконавче провадження з примусового виконання зазначеного судового рішення та стягнення з [PERSON] на його користь 201480 грн. У супереч вимогам закону державний виконавець у продовж тривалого часу не вжив належних заходів щодо примусового виконання судового рішення внаслідок чого боржник розпорядився належним йому майном, що унеможливило виконання судового рішення. Постановою державного виконавця від 24.06.2015 року вказаний виконавчий лист було йому повернуто у звязку з відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення. Зазначив, що внаслідок вказаних незаконних дій державного виконавця йому завдано майнову шкоду в розмірі не отриманих на виконання судового рішення коштів. Тому просить стягнути з Держави Україна на свою користь 201480 грн. в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди, а також 2014,80 грн. в рахунок відшкодування понесених по справі судових витрат. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області позов заперечила, посилаючись на відсутність підстав для покладення на державу обовязку відшкодовувати позивачу кошти. Представник Ковпаківського ВДВС м. Суми позов заперечила та зазначила, що державним виконавцем були ужиті усі можливі заходи щодо належного виконання судового рішення, але рішення не було виконано з причин що не залежали від державного виконавця. Прокурор позов заперечив та зазначив, що відсутні рішення про визнання дій чи бездіяльності державного виконавця неправомірними під час виконання судового рішення, а тму підстав для задоволення позову немає. Заслухавши пояснення представників сторін, прокурора, дослідивши подані суду докази, суд вважає що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Пунктом третім частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, як юридичний факт, є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовуються державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Згідно з ч.2 ст.87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.28 постанови від 07 лютого 2014 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також ст.ст.1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає в себе такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Таким чином, факт неправомірності (незаконності) дій державного виконавця, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку (ухвалою, рішенням, постановою, вироком суду). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. При цьому відсутність хоча б одного складового виключає можливість відшкодування шкоди. Відповідно до ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Судом встановлено, що Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 вересня 2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто 25000 доларів США боргу та 1730 грн. на відшкодування понесених по справі судових витрат. Додатковим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.11.2009 року визначено, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню борг в розмірі 199750 грн., що є еквівалентом 25\~000 доларів США. На підставі вказаного судового рішення було видано відповідний виконавчий лист. За заявою стягувача від 11 грудня 2009 року, 16.12.2009 року державним виконавцем Ковпаківського ВДВС було відкрите виконавче провадження ВП№16779809 з примусового виконання виконавчого листав виданого Ковпаківським районним судом м. Суми про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 201480 грн. боргу. (а.с. 48) Постановами державного виконавця від 30.12.2010 року вказане виконавче провадження було закінчене та звільнено майно боржника з під арешту у звязку з визнанням боржника банкрутом. (а.с. 63-65) Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.06.2011 року постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження була скасована як незаконна (а.с. 68-69), а 01.08.2011 року, після набрання законної сили вказаною Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми, виконавче провадження ВМ№16779809 було поновлено(а.с. 70) Постановою державного виконавця від 24.06.2015 року виконавчий лист був повернути стягувачу через відсутність у боржника майна на яке можливо звернути стягнення. Обґрунтовуючи заподіяння шкоди та розміру цієї шкоди представник позивача зазначив, що виконавче провадження не було здійсненну продовж строків визначених законом, незаконно було прийняте рішення про закінчене виконавче провадження, державний виконавець не ужив належних заходів що виконання судового рішення що потягло за собою відчуження боржником належного йому майна та неможливість виконання судового рішення про стягнення на користь позивача коштів в розмірі 201480 грн. Однак з даними доводами позивача погодитися неможливо, оскільки, на думку суду , сума боргу нестягнутого ВДВС у порядку виконавчого провадження, не може вважатися збитками в розумінні статті 22 ЦК України, які заподіяні внаслідок неправомірної бездіяльності державного виконавця Ковпаківського ВДВС. Також слід зазначити, що з наданих суду копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем було прийняте рішення про накладення арешту на усе майно боржника та до відповідного реєстру були внесені відповідні записи (а.с. 51 т. 1, а.с. 176-179, 183-188 т 2) Як вбачається з копії рішення суду (а.с. 11 т. 1) майно (на яке посилається позивач у вигляді частки у квартирі по вул. Реміснича та квартира по вул. Новомістенська) вибуло з власності боржника на підставі судового рішення під час дії арешт майна боржника, якій був зареєстрований у реєстрі 03.11.2011 року. З матеріалів виконавчого провадження та пояснень представника заявника у суді встановлено що бездіяльність державного виконавця у даному виконавчому провадженні не оскаржувалася. Враховуючи викладене, суд вважає що вимога позивача про відшкодування за рахунок держави не отриманих коштів, що присуджені за судовим рішенням з боржника фізичної особи, не ґрунтується на законі, а відтак у задоволенні позову належить відмовити за необґрунтованістю вимог. Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Позивач звертаючись до суду з позовом, якій не підлягав оплаті судовим збором, помилково сплатив судовий збір у розмірі 2014,80 грн., якій підлягає йому поверненню.

Outcome: dismissed