Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач ТОВ «Агродар-Україна» звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з даним позовом, зазначивши на його обґрунтування, що 10 липня 2016 року ТОВ «Агродар-Україна» придбало у відповідача [PERSON]дві бурячні рами з відстрочкою платежу, для перевезення яких (бурячних рам) у останнього було орендовано причіп для вантажного автомобіля. 03 серпня 2016 року товариство мало намір повернути зазначений орендований причіп, та було доручено водію трактора [PERSON] доставити причіп відповідачу трактором МТЗ-80, д.н. [NUMBER] зеленого кольору. Приблизно о 21 год. 00 хв. водій зателефонував відповідачу та повідомив, що знаходиться біля «Бобринецького кільця». Приблизно через 15 хвилин відповідач приїхав до [PERSON] та повідомив останнього, що причіп необхідно доставити в с.Володимирівка Кіровоградського району Кіровоградської області. Згодом, приблизно о 23 год. 00 хв., відповідач та водій трактора [PERSON] прибули до зазначеного місця в с. Володимирівка, де розташована бригада відповідача, де останній, оглянувши орендований причіп, повідомив [PERSON], що одне з коліс причепу належить не йому та зазначив, що трактор із бригади він не випустить, доки не вирішить питання з керівництвом ТОВ «Агродар-Україна», при цьому, відповідач запевнив, що вранці наступного дня [PERSON] зможе забрати вказаний трактор, зазначивши адресу бригади: [ADDRESS]. Однак, наступного дня трактор відповідач представнику підприємства не повернув. 08 серпня 2016 року підприємством було подано заяву до Кіровоградського районного відділення поліції Кіровоградської області, в якій підприємство вказало, що відповідач незаконно, шахрайським шляхом заволодів вищевказаним трактором МТЗ-80, д.н. [NUMBER] зеленого кольору, який належить ТОВ «Агродар-Україна» на праві приватної власності згідно свідоцтва про реєстрацію машин серії [NUMBER], видане Кіровоградським ДТН 26 липня 2004 року. Заява була зареєстрована за № 3645 в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Кіровоградського районного відділення поліції Кіровоградської області. В жовтні 2016 року підприємством було отримано постанову про закриття кримінального провадження, видану Головним управлінням національної поліції в Кіровоградській області Кіровоградського РВП Кіровоградського ВП, в якій зазначено, що в ході досудового розслідування відібрано пояснення в [PERSON], котрий повідомив про те, що він притримав трактор МТЗ-80, д.н. [NUMBER] з метою того, аби підприємство повернуло борг, а умислу на заволодіння даним трактором у нього не було. Також в постанові вказано, що дані правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства. З огляду на зазначене вище, та з посиланням на ст.ст. 317, 321, 387 ЦК України позивач просив витребувати від [PERSON] на користь ТОВ «Агродар-Україна» трактор МТЗ-80, д.н. [NUMBER], зеленого кольору, який належить товариству на праві приватної власності згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER], видане Кіровоградським ДТН 26 липня 2004 року. Представники позивача ТОВ «Агродар-Україна» - Позненко Ю.В. та Таран О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові, просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні, зазначивши на обґрунтування заперечень, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що вказане майно, а саме спірний транспортний засіб належить позивачу ТОВ «Агродар-Україна», оскільки, відповідно до наданої копії свідоцтва про реєстрацію машини - трактор марки МТЗ-80, д.н. [NUMBER] належить на праві власності іншому підприємству, а саме: ЗАТ «Агро Дар», при цьому, будь-яких доказів, які б підтверджували факт того, що позивач ТОВ «Агродар-Україна» є правонаступником ЗАТ «Агро Дар» в матеріалах справи відсутні, окрім того, відсутні докази того, що будь-яке майно, належне саме позивачу знаходиться у володінні відповідача, при цьому посилання на пояснення водія [PERSON] є безпідставними, оскільки в судовому засіданні він не допитувався та не заявлений як свідок по справі, та, більш того, в матеріалах справи відсутні копії таких пояснень. Заслухавши пояснення представників позивача, пояснення представника відповідача на обґрунтування заперечень проти позову, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER], виданого Кіровоградською районною інспекцією державного технічного нагляду Кіровоградської облдержадміністрації 26 липня 2004 року, транспортний засіб - трактор, марки МТЗ-80, реєстраційний номер [NUMBER], 1989 року випуску, заводський номер [NUMBER] належить ЗАТ «Агро Дар», місцезнаходження: Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Івано-Благодатне, вул. Промислова, 2. Окрім того, судом встановлено, що відповідно до заяви за вих. № 08/9-16 від 08 серпня 2016 року ТОВ «Агродар-Україна» звернулося до Кіровоградського районного відділення поліції Кіровоградського ВП ГУНП в Кіровоградській області, в якій повідомило, що громадянин [PERSON] незаконно, шахрайським шляхом заволодів транспортним засобом - трактором марки МТЗ-80, реєстраційний номер [NUMBER], 1989 року випуску, заводський номер [NUMBER], який належить господарству на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію машин серії [NUMBER], виданого Кіровоградським ДТН 26 липня 2004 року. Також встановлено, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження, винесеної слідчим Кіровоградського РВП КВП ГУНП в Кіровоградський області 22 жовтня 2016 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016120170001005 від 18.08.2016 року, закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, тобто п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України, при цьому, із змісту постанови вбачається, що між [PERSON] з одного боку та ТОВ «Агродар -Україна» з іншого боку, виникли боргові зобов'язання, які регулюються цивільним законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення, під якими розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Основним речово - правовим засобом захисту права власності є віндикаційний позов, сутність якого полягає у витребуванні власником свого майна з чужого володіння. Зокрема, ст.387 ЦК України встановлює, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Наведене вище визначення містить вказівку на істотні ознаки цього позову, зокрема, 1) він може бути поданий власником (або уповноваженою ним особою); 2) зміст позову становить вимога повернення речі; 3) річ, що належить позивачеві, перебуває у володінні іншої особи (у чужому володінні); 4) річ знаходиться у чужому володінні незаконно (без достатніх правових підстав для цього). Крім того, відповідно до п.23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння. Більш того, позивачу справах зазначеної категорії про витребування майна з чужого незаконного володіння згідно з загальними засадами доказування у цивільному процесі зобов'язаний довести ще й реальну наявність зазначеної речі у відповідача. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог та надати суду докази, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, враховуючи норми ст.ст.27, 31 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб'єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Підставу позову складають власне не норми матеріального права, які просить застосувати позивач, а зазначення фактичних обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин. Як на підставу позовних вимог позивач ТОВ «АГРОДАР -УКРАЇНА» послався на те, що транспортний засіб - трактор марки МТЗ-80, реєстраційний номер [NUMBER], 1989 року випуску, зеленого кольору, належить йому (позивачу) на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серія [NUMBER], виданого Кіровоградським ДТН 26 липня 2004 року, а відповідач [PERSON] незаконно заволодів зазначеним трактором, що встановлено постановою про закриття кримінального провадження від 22 жовтня 2016 року, в зв'язку з чим зазначений факт, на переконання позивача, є таким, що не підлягає доказуванню при розгляді справи. Відповідно до ст.ст.57, 58, 59, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи, при цьому докази мають бути належними, тобто такими, що містять інформацію щодо предмета доказування, і допустимими, тобто такими, що можуть бути підтверджені певними засобами доказування, і кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В свою чергу, судом відзначається, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини серія [NUMBER], виданого Кіровоградським ДТН 26 липня 2004 року, власником транспортного засобу - трактора МТЗ-80, реєстраційний номер [NUMBER], заводський номер [NUMBER], 1989 року випуску, є ЗАТ «Агро Дар», в той час як з позовом до суду звертається позивач - ТОВ «АГРОДАР-УКРАЇНА», та будь-яких належних доказів належності зазначеного трактору на праві власності саме ТОВ «АГРОДАР-УКРАЇНА» позивачем не надано. Крім того, судом відзначається, що відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Наведеними нормами ЦПК України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене ч.3 ст.61 ЦПК України, слід розуміти так, що учасники цивільного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, в іншій цивільній справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Обставини, встановлені судовим рішенням, це юридичні факти (діяння та події), які судом визнані такими, що мали місце. В свою чергу, постанова про закриття кримінального провадження від 22 жовтня 2016 року, на яку посилалися представники позивача під час розгляду справи, в якій встановлено факт того, що [PERSON] притримав трактор МТЗ-80 з метою того, щоб підприємство повернуло йому борг, та, крім того, є покази свідка водія трактора [PERSON], які, на думку представників позивача, не підлягають доказуванню під час розгляду справи, не є такою, в розумінні положень ч.3 ст.61 ЦПК України, у зв'язку з чим зазначені представниками позивача обставини під час розгляду справи за позовом ТОВ «АГРОДАР - УКРАЇНА» про витребування майна з чужого незаконного володіння також мають бути доведені шляхом подання суду належних та допустимих доказів. Із аналізу змісту положень ст.ст. 1, 3 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України випливає, що право на судовий захист пов'язане виключно з порушенням суб'єктивного права позивача, при цьому суд захищає лише порушені права позивача,обставини дійсного (реального) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач, та відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб'єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. З огляду на викладене вище, судом також відзначається, що за принципом змагальності, визначеним в ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, на позивача ТОВ «АГРОДАР-УКРАЇНА» поряд з обов'язком довести факт порушення свого суб'єктивного права відповідачем, також покладено обов'язок довести підставу позову, а саме: обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги і з якими закон пов'язує настання певних правових наслідків, тобто, із цих положень випливає необхідність доведення таких фактів: наявність обставин, з якими закон пов'язує настання певних правових наслідків для позивача (тобто доведення заявленої підстави позову) та факт порушення його суб'єктивного права відповідачем, в свою чергу, позивачем ТОВ «Агродар-Україна» відповідно до положень ст. 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували право власності останнього на спірний транспортний засіб - трактор марки МТЗ-80, реєстраційний номер [NUMBER], 1989 року випуску, заводський номер [NUMBER], при цьому, надана позивачем копія свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER], виданого Кіровоградською районною інспекцією державного технічного нагляду Кіровоградської облдержадміністрації 26 липня 2004 року не підтверджує право власності саме позивача на зазначений транспортний засіб, оскільки власником у вищевказаному свідоцтві зазначено ЗАТ «Агро Дар», при цьому, будь-яких доказів на підтвердження того, що ТОВ «Агородар-Україна» є правонаступником ЗАТ «Агро Дар», або ж право власності на зазначений транспортний засіб перейшло до позивача, позивач до суду не надав. Окрім того, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували посилання останнього на той факт, що саме транспортний засіб - трактор марки МТЗ-80, реєстраційний номер [NUMBER], 1989 року випуску, заводський номер [NUMBER], знаходиться у володінні відповідача [PERSON], при цьому, пояснення, допитаного в якості свідка, водія [PERSON] та пояснення [PERSON], надані в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016120170001005 від 18.08.2016 року, яке постановою про закриття кримінального провадження від 22.10.2016 року було закрито, не є належними та допустимими доказами незаконного володіння відповідачем [PERSON] спірним транспортним засобом в при розгляді даної цивільної справи, у зв'язку з чим, в задоволенні позову позивача ТОВ «АГРОДАР-УКРАЇНА» слід відмовити за недоведеністю (необгрунтованістю) позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed