Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він є власником автомобіля [PERSON] астра д/н [NUMBER]. 21.03.2015 року в м. Суми на вул. Н. р. Стрілка стався страховий випадок дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу Рута д/н [NUMBER], якій належить ФОП [PERSON] та яким керував під час виконання трудових обовязків водій [PERSON] Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Рута д/н [NUMBER], винного у дорожньо-транспортній пригоді, застрахована у ЗАТ «СК»Провідна». Внаслідок вказаного страхового випадку його автомобілю марки [PERSON] завдані механічні пошкодження. Він подав до ЗАТ «СК»Провідна» усі необхідні документи про страховий випадок та страхова компанія відшкодувала йому 19500 грн., водій [PERSON] у добровільному порядку відшкодував збитки в розмірі франшизи 500 грн. Він провів ремонт автомобіля та фактичні витрати на відновлювальний ремонт автомобіля склали 57270 грн. Вважає, що відповідач має відшкодувати залишок невідшкодованої шкоди у розмірі 37270 грн. Просить стягнути на свою користь з відповідача 37270 грн. в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача позов заперечив та пояснив, що відповідальність за заявлену шкоду має нести страхова компанія, як виконала обовязок та сплатила потерпілому узгоджений розмір збитків. Зазначив, що позивач не надав належних доказів на підтвердження завдання йому шкоди саме у розмірі 57270 грн. та доказів на підтвердження того, що виконані роботи повязані саме з відновленням автомобіля після цієї ДТП. Зазначив, що аналогічний спір з цього предмету та з цих самих підстав уже розглядався судом, а тому провадження у справі має бути закритим. Інші сторони в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з огляду на таке. Відповідно до ст. 22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29 вказаного Закону) Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. (ст. 12 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) Відповідно до умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності АІ/2330076, укладеного між ПрАТ «СК Провідна» та ФОП [PERSON], розмір страхової суми (ліміт відповідальності) за шкоди заподіяну майну визначена в сумі 50000 грн., розмір франшизи за шкоду заподіяну майну потерпілих визначено в сумі 500 грн. (а.с. 73) В судовому засідання встановлено, що позивач є власником автомобіля [PERSON] д/н [NUMBER]. 21.03.2015 року в м. Суми стався страховий випадок дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого за вказаним вище договором транспортного засобу, а саме: автомобіля Рута д/н [NUMBER], яким керував водій [PERSON] під час виконання трудових обовязків у ФОП [PERSON] За наслідками даного страхового випадку, учасники ДТП склали Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, винного у дорожньо-транспортній пригоді, застрахована у ПрАТ «УПСК» на підставі договору страхування № АІ/2330076. Внаслідок вказаного страхового випадку була спричинена шкода автомобілю [PERSON] д/н [NUMBER], який належить позивачу та якім керував [PERSON] Обставини наведені вище (щодо настання страхового випадку та особи винної у ДТП) зазначені та визнані сторонами, а тому доказуванню не підлягають. На виконання вимог ст. 33 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивачем 23.03.2015 року до відповідача було подане повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. За наслідками розгляду поданих документів Страховою компанією розрахована вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача в розмірі 19500 грн., з якою позивач погодився. У звязку з чим, страхова компанія та позивач уклали договір про розмір страхової виплати і спосіб здійснення страхового відшкодування. На виконання взятих на себе зобовязань за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, якій наведений вище, та угоди з позивачем від 31.03.2015 року, страхова компанія в повному обсязі сплатила погоджену з позивачем страхову виплату в сумі 195000 грн. Також встановлено, що частину збитків в розмірі визначеної договором страхування франшизи (500 грн) добровільно відшкодував потерпілому водій автомобіля Рута [PERSON], про що зазначив представник позивача у судовому засіданні. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнікові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми визначаються договором страхування або чинним законодавством під час укладення договору страхування чи зміни договору страхування. Згідно з ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника, або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ч. 2 п. 36.2 ст 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснити виплату без проведення експертизи якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик та потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягає на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. З метою визначення розміру збитків заподіяних власнику автомобіля, пошкодженого в результаті зазначеного страхового випадку Страхова компанія оглянула пошкоджений транспортний засіб належний позивачу та, як вже зазначалося раніше, страховик та потерпілий (позивач) досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і потерпілий не наполягав на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна, про що страховик та потерпілий уклали відповідну угоду, положення якої не суперечить вимогам закону. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV\~ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Таким чином потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі повністю чи частково відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобовязаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обовязок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Судом встановлено, що в наслідок ДТП, яка сталася з вини водія автомобіля Рута д/н [NUMBER], яким керував водій [PERSON] під час виконання трудових обовязків у ФОП [PERSON], було пошкоджено належний позивачу автомобіль [PERSON], 2010 року випуску. На відновлювальний ремонт автомобіля позивачем фактично витрачено 57270 грн., що підтверджується копіями чеків та актів (а.с. 37-34) Посилання представника відповідача на те, що відсутні докази на підтвердження необхідності виконання робіт зазначених у актів не заслуговує на увагу, оскільки перелік виконаних робіт та використаних матеріалів збігається з пошкодженнями автомобіля позивача, що були наведені аварійним комісаром в Акті огляду транспортного засобу (а.с. 13) З наведеного вбачається, що залишок невідшкодованих збитків становить 37270 грн. Посилання представника відповідача на те, що аналогічний спір з цього предмету та з цих самих підстав уже розглядався судом, а тому провадження у справі має бути закритим не заслуговує на уваги. Як вбачається з матеріалів справи Зарічного районного суду м. Суми №591/4105/15-ц (на яку посилається представник відповідача) звертаючись з позовом09.06.2015 року позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що йому завдано шкоду пошкодженням автомобіля та вартість відновлювального ремонту, що має бути проведений, становить 99583,55 грн. З копії судового рішення суду 1 інстанції вбачається, що позивач пояснив що він не має документів щодо фактичних витрат на ремонт автомобіля. Звертаючись з даним позовом (якій є предметом розгляду цієї справи) позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що ним понесені фактичні витрати не відновлюваний ремонт автомобіля та на підтвердження даних витрат подані докази акт виконаних робіт від 20 серпня, товарний чек від 20.08.2015 року, тобто докази які не були предметом дослідження у справі №591/4105/15-ц, оскільки первинний позов був предявлений до моменту фактичного понесення цих витрат. Наведене свідчить на те, вказані позиви відрізняються підставами : первинний позов був поданий позивачем з приводу відшкодування ймовірних витрат на ремонт автомобіля, в даній справі позивач порушує питання про відшкодування шкоди в розмірі фактично понесених витрат на відновлювальний ремонт автомобіля. З урахуванням наведеного підстав для закриття провадження, й відповідно задоволення клопотання представника відповідача, у суду не має. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Заважаючи на вищенаведене, суд вважає що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. У звязку із задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, понесені на сплату судового збору при подачі позову до суду.

Outcome: approved