Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є онукою [PERSON] , яка в 1968 році побудувала будинок по [ADDRESS] . У зв`язку із тим, що [PERSON] була членом колгоспу і земельна ділянка належала колгоспу, даний будинок було віднесено до колгоспного двору. За час проживання [PERSON] за життя склала заповіт відповідно до якого усе своє майно заповіла позивачу і [PERSON] [PERSON] була неграмотною та користуючись цим станом брат позивача [PERSON] , маючи дружні стосунки із секретарем Селещанської сільської ради в серпні 1969 року зробив фіктивний договір дарування, яким [PERSON] подарувала йому будинок в [ADDRESS] . В свою чергу [PERSON] не мав права передати частину будинку [PERSON] , оскільки право власності у обох не виникло. Земельна ділянка [PERSON] та [PERSON] не передавалась. В договорі дарування підпис [PERSON] відсутній. У спільному будинку завжди проживала до 1971 року [PERSON] з якою проживала мати позивача [PERSON] , яка була дочкою [PERSON] та здійснювала догляд, а після її смерті спадщина автоматично перейшла до [PERSON] . Після смерті [PERSON] Ѕ будинку оформив в порядку спадкування її син [PERSON] на підставі заповіту, який у 2008 році було визнано недійсним згідно рішення суду. В 2006 році іншу частину будинку оформила незаконним шляхом дружина [PERSON] [PERSON] , а тому позивачу не зрозуміло чому після смерті єдиного члена колгоспного двору, якою була [PERSON] відкрилась спадщина, спадкоємцями якої є позивач та [PERSON] .. У зв`язку із вищевикладеним позивач вимушена звернутися до суду із даним позовом. 15.02.2019 року Літинським районим судом Вінницької області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. 18.03.2019 року від представника Селищенської сільської ради Літинського району Вінницької області надійшло заява-клопотання в якому вона просить закрити судове провадження у зв`язку із спливом строків позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України. Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 26.03.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду. Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 24.04.2019 року клопотання позивача про відвід судді задоволено та справу передано до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області для розгляду по суті. Відповідно до ухвали Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08.05.2019 року позовну заяву прийнято та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 07.06.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підримала та просить суд їх задовольнити. А також вказала, що [PERSON] був позбавлений набуття права власності на будинок в [ADDRESS] , який нібито подарований [PERSON] , оскільки в цей час перебував на військовій службі за кордоном. Представник Селищанської сільської ради в судове засідання не зявився суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, щодо задоволення позовних вимог покладається на розсуд суду. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. \~\~\~\~\~При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Положеннями п. 4 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України 2003року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли в 1969 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми\~ЦК УРСР в редакції 1963 року. \~\~\~\~\~Судом встановлено, що відповідно до копії заповіту 1959 року [PERSON] заповіла усе своє майно [PERSON] та [PERSON] в рівних частках.(а.с.7) [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.12.2018 року.(а.с.8) Згідно довідки Селищенської сільської ради № 1262 від 22.10.2018 року [PERSON] відповідно до записів з погосподарської книги № 1/2016-2020рр/ (а.с.10) та свідоцтва про право власності від 10.12.2013 року (а.с.12), рішення Хмільницького міськрайонного суду від 08.08.2008 року (а.с.30) є власником Ѕ частини житлового будинку в [ADDRESS] . Відповідно до довідок Селищенської сільської ради № 1264 від 22.10.2018 року головою домогосподарства в [ADDRESS] за 1980-82 рр є [PERSON] Ѕ частки та [PERSON] Ѕ частки; 1983-85 рр є [PERSON] Ѕ частки та [PERSON] Ѕ частки; 1986-95 запис відсутній; 1996-2000 є [PERSON] Ѕ частки та [PERSON] Ѕ частки; 2001-2005 рр є [PERSON] Ѕ частки та [PERSON] Ѕ частки; 2006-2010 рр [PERSON] ј частки, [PERSON] ј частки та [PERSON] Ѕ частки; 2011-2015 рр [PERSON] Ѕ частки та [PERSON] Ѕ частки; 2016-2020 рр [PERSON] Ѕ частки та [PERSON] Ѕ частки.(а.с.15) Відповідно до рішення виконкому Селищенської сільської ради народних депутатів № 32 від 17.03.1994 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,50 га для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться в межах [ADDRESS] біля будинку 0,50 га.(а.с.29) \~ В судовому засіданні позивач посилається на те, що дарувальник [PERSON] ніколи не передавала житловий будинок та земельну ділянку [PERSON] .. Однак, дані твердження не відповідають дійсності, з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 128 ЦК УРСР, право власності у набувача майна по договору виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачене законом або договором. У відповідності до договору дарування від 02.08.1969 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар та став власником житловий будинок по [ADDRESS] .(а.с.9) Даний договір дарування посвідчений Селищенською сільською радою згідно книги для запису нотаріальних дій за 1967-1970 роки.(а.с.128-131) Факт, що Ѕ частина житлового будинку з відповідними господарськими будівлями який розташований в [ADDRESS] належала [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок [ADDRESS] від 20.07.1991 року.(а.с.84) Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом 23.02.1999 року, яке було видане у відповідності з вимогами діючого законодавства, спадкоємцем майна після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , спадкове майно складається з Ѕ частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями який розташований в [ADDRESS] .(а.с.83) Дані факти підтверджуються також рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 13.11.2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 29.12.2014 року залишено без змін.(а.с.86-90) Відповідно до\~ст. 243 ЦК УРСР, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Крім того, відповідно до абз. 3 п. 8 роз`яснення Вищого арбітражного суду України Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з визнанням угод недійсними № 02-5/11 від 12.03.99, якщо сторонами угоди, пов`язаної з переходом права власності (повного господарського відання) на майно, не дотримано вимог нормативних актів стосовно реєстрації майна, наприклад, правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, транспортних засобів тощо, то сама лише ця обставина не є підставою для визнання відповідної угоди недійсною, оскільки реєстрація майна не є елементом форми угоди. Згідно ч. ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч. ч. 1-3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;висновками експертів;показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не приймає до уваги твердження позивача, що [PERSON] був позбавлений набути у право власності будинок в [ADDRESS] , який подарований [PERSON] , оскільки перебував на військовій службі та в с. Селище не перебував, про що надано суду послужний список [PERSON] .. Однак суд вказує на те, що згідно даного послужного списку підтверджується факт перебування [PERSON] на службі та не підтверджується факт того, що [PERSON] , 02.08.1969 року, не міг знаходитися в с. Селище Літинського району Вінницької області під час складання договору дарування, яким [PERSON] подарувала йому житловий будинок в [ADDRESS] . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що згідно договору дарування від 02.08.1969 року [PERSON] подарувала [PERSON] будинок в с. [ADDRESS] району [ADDRESS] області на законних підставах, при цьому не були порушені законні права та інтереси позивача, тому відсутні підстави, передбачені законом для визнання його недійсним. Від відповідача Селищанської сільської ради та третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] до суду надійшли клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.ст.\~256,\~257 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1\~ст. 261 ЦК України\~визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3 ст.\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в\~статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого\~ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України16.11.2016 року у справі № 6-2469цс16 та 22.02.2017 року у справі № 6-17цс17. Так, відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому п.11\~постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Суд вважає, що з моменту укладання договору дарування пройшло 50 років та з моменту отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину пройшло 20 років , а тому [PERSON] було пропущено строк звернення до суду у відповідності до ст. 257 ЦПК України, а саме трирічний строк, що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного, згідно ст. ст.\~47, 243,\~244 ЦК УРСР, ст. ст.\~256,\~257,\~261,\~267,\~328,\~334 ЦК України,

Outcome: dismissed