Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулося до суду з позовом, за яким просить стягнути з [PERSON] виплачену позивачем [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 5572,57 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування майнових інтересів останнього, пов'язаних з експлуатацією легкового автомобіля «Рено», державний реєстраційний номер [NUMBER]. 03 липня 2013 року під час ДТП з вини відповідача застрахований транспортний засіб було пошкоджено. Позивач виплатив потерпілому вартість відновлювального ремонту у розмірі 5572,57 грн. та вважає, що до нього на підставі ст. 993 ЦК України, ст.. 27 Закону України «Про страхування» перейшло право вимоги, яке [PERSON] мав до відповідача [PERSON] Позивач, належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, до суду представника не направив. Надав суду письмову заяву, за якою підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Представник відповідача [PERSON] в суді заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON], як водія автомобіля «Мерседес Бенц», державний реєстраційний номер [NUMBER], на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт», яке й повинно відшкодовувати за [PERSON] завдану його діями шкоду. Ухвалою суду від 27 квітня 2015 року до участі у розгляді справи за заявою позивача у якості співвідповідача було залучене ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт». За ухвалою суду від 04 червня 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог до ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» було закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України і останнє було залучене до участі у розгляді справи у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог. ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» з урахуванням вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України було належним чином та завчасно сповіщене про час та місце розгляду справи, однак до суду представника не направило, про причини неявки суд не повідомило. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності представників позивача та третьої особи. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2013 року відповідач [PERSON] визнаний винним у тому, що 07 липня 2013 року о 09 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем «Мерседес Бенц», державний реєстраційний номер [NUMBER], в м. Дніпропетровську по пр-ту ім. Газети «Правда» в районі електроопори № 517 не витримав безпечну дистанцію руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Рено Логан», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який знаходився попереду. Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 19). Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 22), власником пошкодженого автомобіля «Renault Logan», державний реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON]. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Постановою суду встановлена вина відповідача [PERSON] у ДТП, що обумовлює наявність у нього зобов'язання відшкодувати завдану при ДТП шкоду потерпілому. За наведених обставин, у відповідача [PERSON] на підставі ч. 2 ст. 1187, п. 1 ч. 1 ст. 1188, ч. 1 ст. 1166 ЦК України виникло зобов'язання відшкодувати завдану потерпілому шкоду в повному обсязі. За ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За копією ремонтної калькуляції (а.с. 25-27) та рахунку фактури (а.с. 28), вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого складає 6051,37 грн. На момент ДТП був чинним укладений 11 червня 2013 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» та [PERSON] договір № 152187Га/13дп добровільного страхування наземного транспорту «Все включено», за яким були застраховані майнові інтереси [PERSON], що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - легковим автомобілем «Renault Logan», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 8-17). Зазначена ДТП була визнана позивачем страховим випадком і 19 липня 2013 року був складений страховий акт, за яким було визначене страхове відшкодування у розмірі 5572,57 грн. (а.с. 29-30), яке було перераховане за платіжним дорученням від 22 липня 2013 року на рахунок, зазначений [PERSON] (а.с. 31). Згідно ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За наведених обставин, до позивача на підставі ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» у межах фактичних витрат на виплату страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке [PERSON] мав до особи, відповідальної за збитки, тобто до відповідача [PERSON] На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON], як водія автомобіля «Мерседес Бенц», державний реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Лафорт», що підтверджується копією відповідного полісу № АЕ/0692340 (а.с. 46). Наданий позивачем витяг, за якими бланк полісу № АЕ/0692340 значиться як не використаний (а.с. 58), судом до уваги не приймається, оскільки дійсність договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів до цього часу не оспорена. Розмір франшизи, визначений полісом, складає 1000 грн. Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особою, відповідальною за завданні збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідач [PERSON] на підставі п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов'язаний сплатити на користь позивача суму франшизи, передбаченої договором страхування у розмірі 1000 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача решти суми відшкодування, яка перевищує розмір франшизи, суд враховує роз'яснення, викладені у п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», за якими при пред'явленні позовних вимог про відшкодування шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 1194 ЦК України, відповідач, як особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов'язаний сплатити позивачеві різницю між фактично понесеними позивачем витратами з виплатою страхового відшкодування і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яку має здійснити ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт». З позиції представника відповідача в судовому засіданні вбачається, що відповідач не надає згоди на виплату ним відшкодування за страховика. Судом не досліджувалися докази, які б давали підстави для висновку про недотримання відповідачем обов'язку щодо повідомлення страховика про ДТП. До вирішення питання про виплату ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» страхового відшкодування, передчасним буде вирішення на підставі ст.. 1194 ЦК України питання про стягнення будь яких сум, крім франшизи, з відповідача. На підставі викладеного, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. З відповідача на користь позивача, згідно ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню понесені останнім та документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору (а.с. 4) в частці, пропорційній частці задоволених судом вимог, а саме в розмірі 43,71 (243,60 х 1000 / 5572,57).

Outcome: partial