Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-роздрібна компанія «Євротек» 30.11.2017 року звернулося до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (торгового павільйону) від 10 грудня 2015 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON], скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про проведену державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлове приміщення (торговий павільйон) загальною площею 21,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:792391146101, номер запису про право власності: 12467689; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (торгового павільйону) від 04 лютого 2016 року, який укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Любінське сяйво», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу УрумовоюЖ.М. 04 лютого 2016 року, зареєстрований в реєстрі за №277; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про проведену державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Любінське сяйво» на нежитлове приміщення (торговий павільйон) загальною площею 21,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:792391146101, номер запису про право власності:13153591. Мотивуючи позов, позивач посилається на те, що на підставі ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 28.11.2014 року по справі №462/7637/14-ц, державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області Пилип І.Б. 30.11.2015 року здійснено державну реєстрацію права власності на ім'я [PERSON] на нежитлове приміщення (торговий павільйон) загальною площею 21,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS], про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис про право власності: 12318133, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 792391146101. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13 лютого 2017 року по справі №462/7637/14-ц за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28.11.2014 року було скасовано ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28.11.2014 року, а цивільну справу №462/7637/14-ц направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Як вбачається з ухвали Апеляційного суду Львівської області від 13.02.2017 року по справі №462/7637/14-ц, апеляційний суд встановив, що затверджуючи мирову угоду та визнаючи за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення (торговий павільйон), що розташоване біля будинку [ADDRESS] площею 21.07 кв.м, суд першої інстанції не врахував, що об'єкти нерухомого майна мають бути капітального типу, а не тимчасовими, що є характерним для малих архітектурних форм і тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності. Спірний МАФ є збірно - розбірною конструкцією тимчасової споруди, що не може вважатися нерухомим майном, а відтак визнання за [PERSON] права власності на нежитлове приміщення (торговий павільйон), що розташоване біля будинку [ADDRESS] площею 21.07 кв.м, як на об'єкт нерухомого майна, суперечить закону. Тобто , безспірним є те, що умови мирової угоди суперечать закону і порушують права та інтереси інших осіб, зокрема, Львівської міської ради, як власника землі, а відтак суд не вправі був визнавати умови такої мирової угоди. 20 квітня 2017 року Залізничним районним судом м. Львова було постановлено ухвалу по справі №462/7637/14-ц про залишення без розгляду позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів та усунення перешкод у користуванні майном. Відтак, ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28.11.2014 року по справі №462/7637/14-ц, на підставі якої за [PERSON] здійснено державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення (торговий павільйон) загальною площею 21,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS], було скасовано ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13.02.2017 року, а тому в подальшому підлягала скасуванню державна реєстрація права власності [PERSON] на нежитлове приміщення (торговий павільйон) загальною площею 21,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також позивач зазначив, що 10 грудня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (торговий павільйон), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Урумовою Ж.М. 10.12.2015 року, зареєстрований в реєстрі за №3937, згідно п. 1 якого продавець передає у власність, а покупець приймає та оплачує на умовах, визначених цим Договором, нежитлове приміщення (торговий павільйон) загальною площею 21,0 кв.м за адресою: [ADDRESS].Право власності [PERSON] нанежитлове приміщення (торговий павільйон) за адресою: [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване державним реєстратором прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу - Урумовою Ж.М., 10.12.2015 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 792391146101, номер запису про право власності: 12467689. 04 лютого 2016 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Любінське сяйво» був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (торговий павільйон), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу УрумовоюЖ.М. 04.02.2016 року, зареєстрований в реєстрі за №277, згідно п. 1 якого продавець передає у власність, а покупець приймає та оплачує на умовах, визначених цим Договором, нежитлове приміщення (торговий павільйон) загальною площею 21,0 кв.м за адресою: [ADDRESS].Право власності ТзОВ «Любінське сяйво» нанежитлове приміщення (торговий павільйон) за адресою: [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване державним реєстратором прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу - УрумовоюЖ.М., 04.02.2016 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 792391146101, номер запису про право власності: 13153591. Враховуючи те, що нежитлове приміщення (торговий павільйон) загальною площею 21,0 кв.м по [ADDRESS], яке є предметом вказанихдоговорів купівлі - продажу нежитлового приміщення (торгового павільйону), не могло бути предметом спірних договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення (торгового павільйону) як нерухоме майно, оскільки вказане нежитлове приміщення (торговий павільйон) є збірно-розбірною конструкцією, тобто, малою архітектурною формою. Відтак, договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (торговий павільйон) від 10.12.2015 року та договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (торговий павільйон) від 04.02.2016 року суперечать ст. 181 ЦК України та ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а тому підлягають визнанню недійсними на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України та ст. 215 ЦК України, а запис про проведену державну реєстрацію прав [PERSON]на нежитлове приміщення (торговий павільйон) загальною площею 21,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:792391146101, номер запису про право власності: 12467689, та запис про проведену державну реєстрацію прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Любінське сяйво» на нежитлове приміщення (торговий павільйон) загальною площею 21,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:792391146101, номер запису про право власності:13153591 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно скасуванню. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.01.2018 року по справі №462/5677/17 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №462/5677/17 за позовом ТОВ «Торгово-роздрібна компанія «Євротек» з до [PERSON], [PERSON]., ТОВ «Любінське сяйво», Державного реєстратора прав на нерухоме майно, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Урумової Жанни Михайлівни про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування запису про проведену державну реєстрацію прав на нерухоме майно, вирішено питання про проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та встановлено відповідачам п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Судом не береться до уваги відзив на позовну заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Любінське сяйво» ПосікіриР.Р., оскільки такий був поданий з порушенням ч. 4 ст. 178 ЦПК України, а саме, не містить підтвердження направлення його іншим учасникам справи. Крім цього, до суду у встановлений строк не надходили від інших учасників справи відзиви на позовну заяву, а також від відповідачів до суду у встановлений строк не надходило заяв із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, в контексті ч. 4 ст. 278 ЦПК України. Дослідивши наявні матеріали справи та надавши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи суд встановив, що державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області Пилип І.Б. 30.11.2015 року на підставі ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 28.11.2014 року по справі №462/7637/14-ц було здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлове приміщення (торговий павільйон) загальною площею 21,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS], про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис про право власності: 12318133, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 792391146101. 10 грудня 2015 року між [PERSON] (Продавець) та СтанкевичМирославою Володимирівною (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (торговий павільйон), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Урумовою Ж.М. 10.12.2015 року, зареєстрований в реєстрі за №3937, згідно п. 1 якого продавець передає у власність, а покупець приймає та оплачує на умовах, визначених цим Договором, нежитлове приміщення (торговий павільйон) загальною площею 21,0 кв.м за адресою: [ADDRESS].Право власності [PERSON] на нежитлове приміщення (торговий павільйон) за адресою: [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване державним реєстратором прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу - Урумовою Ж.М., 10.12.2015 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 792391146101, номер запису про право власності: 12467689. 04 лютого 2016 року між [PERSON] (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Любінське сяйво» (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (торговий павільйон), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу УрумовоюЖ.М. 04.02.2016 року, зареєстрований в реєстрі за №277, згідно п. 1 якого продавець передає у власність, а покупець приймає та оплачує на умовах, визначених цим Договором, нежитлове приміщення (торговий павільйон) загальною площею 21,0 кв.м за адресою: [ADDRESS]. Право власності ТзОВ «Любінське сяйво» на нежитлове приміщення (торговий павільйон) за адресою: [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу - Урумовою Ж.М., 04.02.2016 року,реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 792391146101, номер запису про право власності: 13153591. З реквізитів договору купівлі-продажу нежитлового приміщення (торговий павільйон) від 10.12.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], та договору купівлі-продажу нежитлового приміщення (торговий павільйон) від 04.02.2016 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Любінське сяйво» вбачається, що договори укладалися з метою купівлі-продажу нежитлового приміщення (торгового павільйону) як нерухомого майна. Відповідно до ст.181ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Як вбачається з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Відповідно до п. 3 Державних Будівельних Норм В.2.2-23:2009 «Підприємства торгівлі», затверджені Наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 19.01.2009 року (чинні з 01.07.2009 року) (надалі - ДБНВ.2.2-23:2009): Павільйон - торговельний об'єкт у роздрібній торгівлі, призначений для організації продажу товарів кінцевим споживачам, розміщений в окремій споруді полегшеної конструкції та має тор\-говельну залу для покупців. Відповідно до цього ж пункту малі архітектурні форми - павільйони, кіоски, торговельні намети, рундуки тощо переважно збірно-розбірної конструкції, які застосовуються поряд із засобами благоустрою, включаючи невеликі споруди для відпочинку людей/покупців (лави, можливо тіньові навіси або перголи), урни для сміття, а також різноманітні елементи декоративно-прикладного мистецтва (наприклад, скульптури, декоративні басейни, фонтани тощо). З огляду на вищенаведене, торговий павільйон, як різновид малих архітектурних форм не є об'єктом нерухомого майна в розумінні положень ст. 181 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Окрім цього, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13 лютого 2017 року по справі №462/7637/14-ц за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28.11.2014 року було скасовано ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28.11.2014 року, а цивільну справу №462/7637/14-ц направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційний суд Львівської області в ухвалі від 13.02.2017 року по справі №462/7637/14-ц зазначив, що затверджуючи мирову угоду та визнаючи за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення (торговий павільйон), що розташоване біля будинку [ADDRESS] площею 21.07 кв.м, суд першої інстанції не врахував, що об'єкти нерухомого майна мають бути капітального типу, а не тимчасовими, що є характерним для малих архітектурних форм і тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності. Спірний МАФ є збірно - розбірною конструкцією тимчасової споруди, що не може вважатися нерухомим майном, а відтак визнання за [PERSON] права власності на нежитлове приміщення (торговий павільйон), що розташоване біля будинку [ADDRESS] площею 21.07 кв.м, як на об'єкт нерухомого майна, суперечить закону. Також апеляційний суду зазначив, що умови мирової угоди суперечать закону і порушують права та інтереси інших осіб, зокрема, Львівської міської ради, як власника землі, а відтак суд не вправі був визнавати умови такої мирової угоди. 20 квітня 2017 року Залізничним районним судом м. Львова було постановлено ухвалу по справі №462/7637/14-ц про залишення без розгляду позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів та усунення перешкод у користуванні майном. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини про те, що нежитлове приміщення (торговий павільйон) загальною площею 21,0 кв. м по [ADDRESS] є збірно-розбірною конструкцією, тобто, тимчасовою спорудою підтверджуються ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13 лютого 2017 року по справі №462/7637/14-ц, що набрало законної сили, й, за правилами ч.4 ст.82ЦПК України, не підлягає доказуванню при розгляді даної справи. Відтак, нежитлове приміщення (торговий павільйон) загальною площею 21,0 кв.м по [ADDRESS], яке є предметом вказанихдоговорів купівлі - продажу нежитлового приміщення (торгового павільйону), не могло бути предметом спірних договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення (торгового павільйону) як нерухоме майно, оскільки вказане нежитлове приміщення (торговий павільйон) є збірно-розбірною конструкцією, тобто, малою архітектурною формою. Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 2 постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як вбачається з положень ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (торговий павільйон) від 10.12.2015 року та договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (торговий павільйон) від 04.02.2016 року суперечать ст. 181 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а тому підлягають визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України та ст. 215 ЦК України. Також суд погоджується з доводами позивача щодо необхідності скасування державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення (торговий павільйон) загальною площею 21,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 792391146101, з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Як вбачається з ч.2ст.331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстраці яречових прав на нерухомемайно - офіційневизнання і підтвердження державою фактіввиникнення, переходу абоприпинення прав на нерухомемайно, обтяження таких прав шляхом внесеннявідповідногозапису до Державного реєструречових прав на нерухомемайно. Державний реєстр речових прав на нерухомемайно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктицих прав. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації прав підлягає право власності та інші речові права відповідно до закону. Частина 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв'язку, залізничні колії. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Як вже було судом встановлено, що нежитлове приміщення (торговий павільйон) загальною площею 21,0 кв.м по [ADDRESS] у м. Львовіне є нерухомим майном, оскільки є малою архітектурною формою,а відтак не підлягало державній реєстрацій право власності [PERSON] на нежитлове приміщення (торговий павільйон) загальною площею 21,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:792391146101, номер запису про право власності: 12467689, та в подальшому право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Любінське сяйво» на нежитлове приміщення (торговий павільйон) загальною площею 21,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:792391146101, номер запису про право власності:13153591 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про державнуреєстраціюречових прав на нерухомемайно та їхобтяжень» передбачено, що у разіскасування на підставірішення суду рішення про державнуреєстрацію прав, документів, на підставіяких проведено державнуреєстрацію прав, скасуваннязаписів про проведенудержавнуреєстрацію прав, а також у випадку, передбаченомупп. «а» п. 2 частинишостої ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасуваннядержавноїреєстрації прав. Таким чином, суд приходить до висновку, що підлягає скасуванню запис про проведену державну реєстрацію прав [PERSON] на нежитлове приміщення (торговий павільйон), загальною площею 21,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:792391146101, номер запису про право власності: 12467689, та запис про проведенудержавну реєстрацію прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Любінське сяйво» на нежитлове приміщення (торговий павільйон) загальною площею 21,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:792391146101, номер запису про право власності:13153591 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (торговий павільйон) від 10.12.2015 року та договіркупівлі-продажу нежитлового приміщення (торговий павільйон) від 04.02.2016 року є недійсними. Суд погоджується з доводами позивача щодо порушення його прав та інтересів з огляду на наступне. При дослідженні судом вказаного договору купівлі-продажу нежитловогоприміщення (торговийпавільйон) від 10.12.2015 року та договору купівлі-продажу нежитловогоприміщення (торговийпавільйон) від 04.02.2016 року встановлено, що нежитлове приміщення (торговий павільйон) загальною площею 21,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS] розташований на земельні ділянці територіальної громади міста Львова, загальною площею 0,1903 га, кадастровий номер [NUMBER]. Як вбачається з рішення господарського суду Львівської області від 25.08.2015 року по справі №914/2861/14 за позовом ТОВ Торгово-роздрібна компанія «Євротек» до Львівськоїміськоїради,ТОВЛюбінськесяйво»про визнання недійсним ухвали Львівської міської ради від 15.05.2014 року №3352 та договорів оренди земельних ділянок від 02.06.2014 року, суд зазначив, що ТОВ «Торгово-роздрібна компанія «Євротек» як потенційний землекористувач був позбавлений права взяти участь у земельних торгах з передачі в оренду спірних земельних ділянок, які у порушення вимог законодавства були передані ТОВ «Любінськесяйво» без проведення торгів у зв'язку з чим було порушено законний інтерес позивача стосовно набуття земельних ділянок. Також з рішення господарського суду Львівськоїобласті від 26.08.2011 року по справі №5015/4379/11за позовомТОВ Торгово-роздрібнакомпанія «Євротек» до Львівської міської ради, за участю третьої особи ТОВ «Любінське сяйво» про визнання ухвали Львівської міської ради від 30.06.2011 року №650 «Про погодження ТОВ «Любінське сяйво» місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на [ADDRESS]» недійсною вбачається, що 25 червня 2011 року між ТОВ «Торгова компанія «Інтермаркет» (продавець) та ТОВ «Торгово-роздрібна компанія «Євротек» (покупець) укладено договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, згідно якого позивач придбав у власність цілісний майновий комплекс ринку «Новий», а саме: критий ринок позначений на плані земельної ділянки літ. «А-1» з критими столами, позначеними на плані земельної ділянки літ. «А-1»; магазином з добудовою літ. «А-1», «А4-1», автостанцією з пероном літ. «А-1»загальною площею 2952,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності позивача на вказаний об'єкт нерухомого майна у встановлленому законом порядку було зареєстровано в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.В пункті 1.3. вказаного договору зазначено, що відчужуваний цілісний майновий комплекс знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,6404 га, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], цільове призначення: для реконструкції існуючої споруди під торгово-ринковий комплекс «Новий» і його обслуговування, та земельній ділянці загальною площею 0,4818 га, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], цільове призначення: для реконструкції існуючої споруди під торгово-ринковий комплекс «Новий»і його обслуговування. 25 червня 2011 року між ТзОВ «Торгова компанія «Інтермаркет» (продавець) та ТзОВ «Торгово-роздрібна компанія «Євротек» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, відповідно до якого позивач придбав у власність приміщення загальною площею 97,9 кв.м., а саме: нежитлові приміщення 1-6, позначені за планом земельні ділянки літ. «А-1» загальною площею 97,9 кв. м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з п. 1.3. вказаного договору, відчужуване нежитлове приміщення знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,6404 га, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], цільове призначення: для реконструкції існуючої споруди під торгово-ринковий комплекс «Новий» і його обслуговування, та земельній ділянці загальною площею 0,4818 га, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], цільове призначення: для реконструкції існуючої споруди під торгово-ринковий комплекс «Новий» і його обслуговування. 24.07.2008 року між Львівською міською радою (орендодавець) та ТОВ «Торгова компанія «Інтермаркет» (орендар) було укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець на підставі ухвали Львівської міської ради №1908 від 12.06.2008р. «Про затвердження ТОВ «Торгова компанія «Інтермаркет» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельних ділянок на [ADDRESS]» надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у м. Львові на [ADDRESS], загальною площею 0,6404 га, у тому числі, під забудовою 0,3476 га, під твердим покриттям 0,2928 га, кадастровий номер [NUMBER], для реконструкції існуючої будівлі під торгово-ринковий комплекс «Новий» і його обслуговування. Вказаний договір був зареєстрований у Львівському міському відділі Львівської регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.08.2008 року, за № 04:08:438:00097 кн. 04-3,а також зареєстрований у Львівській міській раді 24.07.2008 року за № 3-1033, про що у книзі записів реєстрації Договорів оренди землі 3-3 вчинено запис. Вказаний договір оренди було укладено на 10 років до 12.06.2018 року. Цільове призначення земельної ділянки землі житлової та громадської забудови, категорія земельної ділянки за функціональним призначенням землі комерційного використання. 24 липня 2008 року між Львівською міською радою (орендодавець) та ТОВ «Торгова компанія «Інтермаркет» (орендар) було укладено ще один договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець на підставі ухвали Львівської міської ради №1908 від 12.06.2008 р. «Про затвердження ТОВ «Торгова компанія «Інтермаркет» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельних ділянок на [ADDRESS]» надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у [ADDRESS], загальною площею 0,4818 га, у тому числі під забудовою 0,0135 га, під твердим покриттям 0,4571 га, під озелененням 0,0112 га, кадастровий номер [NUMBER], для реконструкції існуючої будівлі під торгово-ринковий комплекс «Новий» і його обслуговування. Вказаний договір оренди було укладено на 5 років до 12.06.2013 року. Цільове призначення земельної ділянки землі житлової та громадської забудови, категорія земельної ділянки за функціональним призначенням землі комерційного використання. Частиною 2 ст. 120 Земельного кодексу України передбачено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Аналогічна за змістом норма передбачена ч. 1. ст. 377 Цивільного кодексу України, відповідно до якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною 3 ст. 415 Цивільного кодексу України теж передбачено, що особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди). Згідно до умов ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не підлягають продажу (оренді) на конкурентних засадах (земельних торгах). Відтак, ТОВ Торгово-роздрібнакомпанія «Євротек» з моменту придбання об'єктів нерухомого майна набуло право у встановленому законом порядку вимагати переоформлення на нього без проведення земельних торгів права користування на умовах оренди земельними ділянками по [ADDRESS], а саме: загальною площею 0,6404 га, кадастровий номер [NUMBER], та загальною площею 0,4818 га, кадастровий номер [NUMBER], що необхідні для реконструкції існуючої будівлі під торгово-ринковий комплекс «Новий»і його обслуговування. Господарський суд зазначив, що спірна ухвала Львівської міської ради від 30.06.2011 року №650 «Про погодження ТОВ «Любінське сяйво» місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на [ADDRESS]» стосується тієї самої земельної ділянки площею 0,4818 га по [ADDRESS], право користування якою перейшло до ТОВ Торгово-роздрібнакомпанія «Євротек» відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, а тому ухвала Львівської міської ради від 30.06.2011р. №650 порушуєйого нереалізоване майнове право на користування земельною ділянкою площею0,4818 га по [ADDRESS] та є перешкодою для подальшого оформлення його права користування цією земельною ділянкою. Відтак, суд приходить до висновку, що порушення прав та інтересів позивача підтверджується також рішеннями господарських судів, а саме: рішенням господарського суду Львівської області від 26.08.2011 року по справі №5015/4379/11, яким було визнано недійсною ухвалуЛьвівської міської ради №650 від 30.06.2011 року «Про погодження ТзОВ «Любінське сяйво» місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту щодо відведення земельної ділянки на [ADDRESS]» та рішенням господарського суду Львівської області від 25.08.2015 року по справі №914/2861/14, яким визнано недійсним ухвалуЛьвівськоїміської ради від 15.03.2014 року №3352 «Про затвердження ТОВ «Любінське сяйво» проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок на [ADDRESS]», визнано недійсним укладений між Львівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Любінське сяйво» договір оренди від 02.06.2014 року земельноїділянки, яка знаходиться у [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 0,0125 га та визнано недійсним укладений між Львівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Любінське сяйво» договір оренди від 02.06.2014 року земельноїділянки, яка знаходиться у [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 0,1903 га, що набрали законної сили, та за правилами ч.4 ст.82ЦПК України, не підлягає доказуванню при розгляді даної справи. Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Статтею 16 Цивільного кодексу України унормовано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. До суду вправі звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, тобто має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод у ст. 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з її положеннями кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року в справі за № 18-рп/2004 поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності. Відповідно до ст. 1 Протоколу No 1 (Париж, 1952) до Конвенції про захист прав людини та основних свобод (Рим, 1950) закріплено право громадян і юридичних осіб на повагу належного їм майна, а також встановлено заборону не тільки на довільне позбавлення цього майна, а й на будь-яке довільне втручання органів влади держави-відповідача в користування і розпорядження цим майном. Зокрема, слід зазначити, що Європейський Суд тлумачить поняття «майно» значно ширше, ніж поняття «власність», що використовується в національному праві держав - учасниць Конвенції. Крім того, поняття «майно» за змістом ст. 1 Протоколу No 1 відрізняється за обсягом і змістом від аналогічного поняття в українському праві. У справі «ГазусДозьеундФердертекнікГмбХ проти Нідерландів» (Gasus Dosier- und \Fordertechnik\ GmbH v. the Netherlands) от 23 февраля 1995 г., суд вказав, що використовуване в ст. 1 Протоколу No1 поняття «майно» має автономне (автохтонне) значення, яке безумовно не обмежується правом власності на матеріальні об'єкти. Точно так само, як і речі, деякі інші права і вигоди, що утворюють активи, можна розглядати як «майнові права» і, отже, як «майно». У абз. 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Таким чином, суд приходить до висновку, щоТОВ «Торгово-роздрібна компанія «Євротек» є заінтересованою особою, права та інтереси якого порушено вчиненням договору купівлі - продажу нежитлового приміщення (торговий павільйон) від 10.12.2015 року та договору купівлі - продажу нежитлового приміщення (торговий павільйон) від 04.02.2016 року, оскільки позбавило позивача на реалізацію майнового права щодо набуття у користування земельної ділянки по [ADDRESS] та є перешкодою для подальшого оформлення його права користування (оренди) цією земельною ділянкою, необхідною для реконструкції існуючої будівлі під торгово-ринковий комплекс «Новий» і його обслуговування, що належать ТОВ «Торгово-роздрібна компанія «Євротек» на правівласності. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір у справі у повному обсязі підлягає стягненню з відповідачів у рівних частинах.

Outcome: approved