Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

Позивач ТОВ «Місто для людей Енергодар» звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01.08.2018 р. по 01.01.2020 р. в розмірі 6363, 84 грн. В обґрунтування вимог позову, зазначає, що рішенням виконкому Енергодарської міської ради №161 від 06.06.2018 р. ТОВ «Місто для людей Енергодар» починаючи з 01.08.2018 р. обслуговує багатоквартирні будинку в місті Енергодарі. 08.06.2018 р. було укладено Договір №08/06/2018-58 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком між ТОВ «Місто для людей Енергодар» та від імені співвласників багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] - міським головою міста Енергодара [PERSON] якого уповноважено на укладання цього договору пунктом 3 рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 06.06.2018 р. №161. Відповідно до вказаного Договору №08/06/2018-58 на співвласників багатоквартирного будинку покладено обов`язок сплачувати за надані послуги з управління багатоквартирним будинком. Пунктом 5 Договору визначено розмір і форму оплати послуг управителя відповідно до якого, замовник сплачує за надані послуги управителем щомісяця додатково до встановленого тарифу на житлово-комунальні послуги для житлових та нежитлових приміщень в розмірі 6,64 гривень на місяця за 1 квадратний метр у загальній площі житлового або нежитлового приміщенні у об`єкті яке перебуває у власності або у користуванні кожного зі співвласників. На відповідача було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] та за період з 01.08.2018 р. по 01.01.2020 р. мешканцю багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , надано послуги з управління багатоквартирним будинком. Кожного місяці споживач повинна сплачувати за надані послуги з управління багатоквартирним будинком у своїй квартирі 397,74 грн., яка розраховується за формулою: (тариф) х (на загальну площу квартири). Боржник не здійснив оплату за надані послуги з управління багатоквартирним будинком в наслідок чого виникла заборгованість, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом (а.с.2-5зворот). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 31.08.2020 р. по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.131-131зворот). Відповідачем [PERSON] було надано до суду 19.10.2020 р. письмовий відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначає на невідповідність умов Договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком та визначеному тарифу положенням законодавства на відсутність кошторису витрат, а надані позивачем Акти приймання-передачі виконаних робіт не достатніми доказами надання житлово-комунальних послуг, а також незрозумілість наданого позивачем розрахунку заборгованості у довідці №01/413-03 від 16.07.2021 р. Крім того, вважає, що вказаний у розрахунку період з серпня 2018 року по січень 2020 року не співпадає зі строком дії договору, який закінчився 08.06.2019 р. Також вказує на те, що все майно, у тому числі і будинок в якому проживає, перебуває на балансі КП «ПКВ» ЕМР та за виконавчими провадженнями на нього накладено арешт і заборону відчуження. Вимоги про стягнення витрат з правничої допомоги вважає безпідставними (а.с.138-139). Позивачем 28.10.2020 р. була надана до суду письмова відповідь на відзив у якій заперечення відповідача викладені у відзові на позовну заяву вважає безпідставним, вимоги позову обґрунтованими. Вказуючи, у тому числі, на безпідставність посилань на невідповідність умов Договору №08/06/2018-58 положенням законодавства зазначаючи, що за рішенням Виконавчого комітету Енергодарської міської ради №161 від 06.06.2018 р. «Про призначення управителя багатоквартирних будинків», виконавцем послуг з управління багатоквартирними будинками визначено ТОВ «Місто для людей Енергодар» за об`єктом конкурсу №1 та за об`єктом конкурсу №2 і уповноважено міського голову [PERSON] , підписати з ТОВ «Місто для людей Енергодар», від імені співвласників багатоквартирного будинку, договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за кожним багатоквартирним будинком, що входив в об`єкт конкурсу №1 та конкурсу №2, строком на один рік. Доказів скасування якого не надано, а отже воно є чинним і в період з 01.08.2018 по 01.01.2020 р. Вартість послуг визначена за пропозицією переможця конкурсу за тарифами встановленими Енергодарською міською радою окремо за кожним будинком. Також вказує, що відповідачем не надано доказів що на будинок накладено арешт, а за відомостями з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна такі відомості відсутні. Зазначає, що відповідач не зверталась до позивача за інформацією про ціну/тариф за послугами, а отже порушення з інформування про таку ціну/тарифи відсутнє. Щодо строку дії Договору, позивач зазначає на те, що враховуючи, що жодна з його сторін не відмовилась від Договору він продовжує свою дію. Заперечення з приводу вимог про стягнення витрат з правничої допомоги вважає безпідставними. Позовні вимоги просить задовольнити (а.с.141-145). 18.03.2021 р. відповідачем [PERSON] , в особі представника за письмовим Договором про надання правової допомоги №138 та ордером (а.с.178, 179) адвокатом Цигицею Л.М. надано до суду письмові пояснення, які за змістом фактично відповідають поясненнями викладеним у відзові на позов (а.с.138-139), в задоволенні позову просить відмовити, розглядати справу без участі відповідача та представника відповідача (а.с.176-177зворот). Ухвалою суду від 22.03.2021 р. підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.183-183зворот). 31.03.2021 р. до суду надійшли письмові заперечення позивача на письмові пояснення відповідача, зміст яких фактично відповідає наданому позивачем відозву на позовну заяву (а.с.141-145), вважаючи посилання відповідача безпідставними та необґрунтованими, вимоги позову просить задовольнити (а.с.187-190зворот). В судове засідання представник позивача за письмовою довіреністю (а.с.255) адвокатом Турчинським М.І. (а.с.226) надано до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника позивача (а.с.224-224зворот). Представником відповідача адвокатом Цигицею Л.М. надано до суду письмову заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача, позовні вимоги не визнає, в їхх задоволенні просить відмовити (а.с.227-229). Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положення пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до частини 4\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей\~12 та\~81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтями 77-80 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд у постанові від 02.10.2019 р. у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив правовий висновок про те, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень частини 5\~статті 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», який набрав чинності 01.07.2015 р., в разі, якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим\~Законом, співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. У разі, якщо місцевою радою або її виконавчим органом відповідно до законодавства прийнято рішення про делегування іншому органу - суб`єкту владних повноважень функцій із здійснення управління об`єктами житлово - комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг, управитель призначається на конкурсних засадах таких органом. У такому разі ціна за послуги з управління багатоквартирним будинком визначається за результатами конкурсу, який проводиться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства, а договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Відповідно до частин 1, 3 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, яке виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до п.14 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільський, селищний, міський голова представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства. Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», із змінами, управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Зі змісту\~рішення Виконавчого\~комітету Енергодарської\~міської ради №161 від 06.06.2018 «Про призначення управителя багатоквартирних будинків», виконавцем послуг з управління багатоквартирними будинками визначено ТОВ «Місто для людей Енергодар» за об`єктом конкурсу №1 та за об`єктом конкурсу №2 і уповноважено міського голову [PERSON] , від імені співвласників багатоквартирного будинку підписати з ТОВ «Місто для людей Енергодар» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за кожним багатоквартирним будинком що входив в об`єкт конкурсу №1 та конкурсу №2, строком на один рік (а.с.7). Відповідно до п.5 ст.13 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», наказом Міністерства регіонального розвитку,\~будівництва\~та житлово-комунального\~господарства України №150 від 13.06.2016 р. та зареєстрованого в Міністерстві\~юстиції України\~24.06.2016 р. за №893/29023, було затверджено «Порядок проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку» (далі Порядок №150), приписами пункту 6 розділу V якого було визначено, що протягом п`яти календарних днів з дня прийняття виконавчим органом місцевої ради рішення про призначення управителя з переможцем конкурсу укладається договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком за кожним багатоквартирним будинком, що входив в об`єкт конкурсу, строком на один рік, який, від імені співвласників багатоквартирного будинку підписує уповноважена особа виконавчого органу місцевої ради, за рішенням якого призначається управитель. Доказів якими\~рішення Виконавчого\~комітету Енергодарської\~міської ради №161 від 06.06.2018 «Про призначення управителя багатоквартирних будинків» визнано недійсним чи його скасовано, у встановленому законом порядку, судом не встановлено. 08.06.2018 р. між співвласниками багатоквартирного будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , від імені яких діє Енергодарський міський голова Музика Павло Олексійович, який уповноважено на укладання цього договору рішенням виконавчого комітету ЕМР від 06.06.2018 р. №161, згідно з Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», надалі іменовані «Замовник», з однієї сторони та ТОВ «Місто для людей Енергодар», в особі директора [PERSON] , що діє на підставі Статуту, який надалі йменується «Управитель», з іншої сторони, було укладено Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №08/06/2018-64 (далі Договір №08/06/2018-58) (а.с.8-10зворот), додатками якого, відповідно до умов договору, є Акт прийняття-передачі об`єкта з управління в управління (з балансу) КП «ПКВ» ЕМР до ТОВ «Місто для людей Енергодар» будинку [ADDRESS] (а.с.193-195). Відповідно до положень п.1 Договору №08/06/2018-58, управитель, зобов`язався надавати замовникові послуги з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях (далі об`єкт), для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень (далі мешканців об`єкта) у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості (далі послуги), а замовник надає право управителю відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, а також відшкодовувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлінням об`єктом, у разі коли управитель отримав на такі витрати письмову згоду замовника. Відповідно до приписів положень ст.12, ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. №1875-IV в редакції винній на час прийняття Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради рішення №161 від 06.06.2018 р. та укладання Договору №08/06/2018-58, послуги, що відповідно до п.1 Договору №08/06/2018-58 зобов`язався надавати ТОВ «Місто для людей Енергодар», відносились до житлово-комунальних послуг. На час надання послуг з управління багатоквартирним будинком за Договором №08/06/2018-58, був чинним Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 09.11.2017 р. №2189-VІІІ, частиною 1 статті 5 якого, послугу з управління багатоквартирним будинком віднесено до житлово-комунальної послуги, яка включає в себе: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. При цьому, відповідно до п.3 Договору №08/06/2018-58, в управління передається майно об`єкта, що належить власникам (співвласникам) окремих приміщень на праві спільної власності. Відповідно до ч.2\~ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.\~Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком у разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах відповідно до\~Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку»\~визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу. Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватись виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку визначених таким договором. Відповідно до п.5 Договору №08/06/2018-58, сторони погодились, що замовник сплачує за надані управителем послуги щомісяця додатково до встановленого тарифу на житлово-комунальні послуги для житлових та нежитлових приміщень 6,64 гривень на місяць за 1 квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у Об`єкті, яке перебуває у власності або користуванні кожного зі Співвласників (а.с.8). Відповідно до п.20, 21 Договору №08/06/2018-58, надання послуг з управління багатоквартирним будинком розпочалось з 01.08.2018 року та Договір діє до 08.06.2019 р. (а.с.10) та в силу положень ч.6 ст.11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», договір вважається продовженим на наступний однорічний строк, якщо за один місяць до закінчення строку дії жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про відмову від договору. Наявності такої відмови від сторін Договору, судом не встановлено, як і не встановлено наявності доказів які б свідчили на те, що Договір №08/06/2018-58 припинено з підстав визначених і умовами самого Договору, або його скасовано чи визнано недійсним у встановленому законом порядку. Встановлено, що Наказом №25/1-ОД від 11.09.2018 р. ТОВ «Місто для людей Енергодар» введено в дію затверджені тарифи на послуги з управління багатоквартирними будинками (а.с.196-199зворот), даних, що вказаний наказ та встановлені ним тарифи скасовано, матеріали справи не містять. Стороною відповідача не спростовано, що позивач ТОВ «Місто для людей Енергодар» з дати визначеної Договором №08/06/2018-58, тобто з 01.08.2018 р. до дати за яку позивач просить стягнути заборгованість - по 01.01.2020 р. є надавачем послуг з управлення багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] . За змістом статей\~15,\~16 ЦК України, особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. У постанові від 16.11.2018 р. у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18), Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. В рамках даної справи не є предметом позову визнання недійсним №08/06/2018-58, або частини його умов, у тому числі, з підстав невідповідності умов та розміру зазначеного у ньому тарифу, вимогам законодавства. Докази того, що вказаний №08/06/2018-58 у цілому, або певні його умови були визнані недійсними судом не встановлено. Слід зазначити, що предметом даного позову є сума заборгованості за надані послуги, тому обставини на які посилається сторона відповідача не є належними доказами, які спростовують позовні вимоги, а лише можуть бути предметом судового розгляду в разі подання відповідного позову, тобто це є обставинами, які можуть підлягати доказуванню в разі заявлення відповідних позовних вимог в рамках іншої справи. Виходячи з того, що стороною відповідача не спростовано дійсність Договору №08/06/2018-58 є безпідставними посилання представника відповідача на невідповідність Договору вимогам діючого законодавства. Посилання сторони відповідача на перебування будинку в якому вона мешкає під арештом накладеним в рамках виконавчого провадження спростовуються даними з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна наданого позивачем (а.с.149, 202), відповідно якого такі відомості відсутні. Пунктом 1 частини 1\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV, було передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до\~пунктів 1,\~5,\~6,\~8,\~9\~частини 1\~статті 7\~Закон України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» №2189-VІІІ,\~споживач має\~право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п.1); на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості (п.5); на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг (п.6); на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у встановленому законодавством порядку (п.8); складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт (п.9). Зміст приписів ч.3\~ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ,\~свідчать на\~те,\~що обов`язок\~інформування споживача\~ про фактичні витрати та виконані (надані) роботи (послуги) наявний лише в разі якщо споживач звернувся з такою вимогою, наявності чого суду надано не було. Відповідно до частини 1\~статті 9 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до п.1, п.5 ч.2 ст.7 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язок щодо оплати споживачами житлово-комунальних послуг, закріплений також у\~статтях 67, 68 Житлового кодексу Української РСР, якими передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймачі (власники) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. При цьому, відповідно до положень\~ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав встановлених\~ст.11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню\~як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг укладеного безпосередньо зі споживачем послуг, само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 р. у справі №6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 р. у справі №751/3840/15-ц). Отже, обов`язок відповідача зі сплати наданих послуг не залежить від обставин укладення договору та не є підставою для їх несплати в разі надання послуг. Позивачем надано кошторис фактичних витрат з управління багатоквартирним будинком по [ADDRESS] , яким охоплюється період за який позивач просить стягнути заборгованість, відповідно до якого, позивачем було надано наступні послуги: прибирання прилеглої прибудинкової території; Прибирання сходових клітин; Прибирання підвалу, техповерхів та покрівлі; Технічне обслуговування ліфтів; Технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем; Обслуговування димових та вентиляційних каналів; Дератизація; Дезинсекція; Поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньобудинкових систем г/в і х/в, водовідведення, теплопостачання та злив каналізації та елементів; Освітлення місць загального користування, підвалів, підкачування води та енергопостачання ліфтів (а.с.148, 201). А також надано Акти про приймання-виконання робіт (наданих послуг) (а.с.43-126зворот), з аналізу даних в яких вбачається, що позивачем послуги за будинком в якому проживає відповідач: [ADDRESS] надані та за ними складено кошторис фактичних витрат. Посилання сторони відповідача на суперечність наданих позивачем Актів вимогам законодавства не гуртуються на будь-яких доказах. Крім того, не є предметом розгляду даної справи відповідність наданих позивачем Актів, на доведення вимог позову, положенням законодавства. Клопотань про призначення у справі експертиз з метою доведення своїх заперечень, чи клопотань або заяв про витребування доказів, відповідачем не заявлялось. Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 статті 27 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг. Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Проте, вказаних даною нормою доказів суду надано не було. З наявних у суду матеріалів встановлено, що позивачем були надані послуги за будинком в якому проживає відповідач відповідно до Договору №08/06/2018-58, доказів на спростовання чого відповідачем суду не надано. З аналізу наявних у справі матеріалів судом не встановлено доказів які б доводили заперечення відповідача та спростовували докази надані позивачем на доведення надання відповідачу послуг з управління багатоквартирним будинком, а отже і обов`язок щодо їх сплати. Зобов`язання оплатити житлово-комунальні послуги виникає у будь-якого споживача, якщо ці послуги були фактично надані (а не тільки нараховані) про що зазначається в постановах Верховного Суду від 20.04.2016 р. (справа №6-2951цс15, від 26.09.2018 р. (справа №750/12850/16-ц), від 06.11.2019 р. (справа № 642/2858/16). Позивачем заявляється до стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.08.2018 р. по 01.01.2020 р. по особовому рахунку № [NUMBER] відкритого на відповідача за адресою: [ADDRESS] , в загальній сумі 6363,84 грн., яка складається із щомісячних платежів у вказаний період по 397,74 грн. про що надано Довідку №01/413-03 від 16.07.2020 р. (а.с.6), які відповідачем не сплачувались. Заявляючи про незгоду з розрахунком заборгованості, відповідачем контр розрахунок надано не було, клопотань про призначення експертиз на доведення необґрунтованості наданого позивачем розрахунку, відповідачем суду не заявлялось. Підстав для неприйняття наданого позивачем розрахунку заборгованості, враховуючи доведення надання позивачем послуг, судом не встановлено. Даних, що вказаний розмір заборгованості, на дату розгляду справи судом, відповідачем сплачено на користь позивача повністю або частково у добровільному порядку, матеріали справи не містять. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, не спростовані відповідачем, а отже підлягають задоволенню. Згідно приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення. Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~ч.2\~ст.141\~ЦПК України,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані\~з розглядом\~справи,\~покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжного доручення від 31.07.2020 р. №21 позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн. (а.с.1). Враховуючи доведення понесення позивачем витрат зі сплати судового збору, положення ст.141 ЦПК України, висновок суду про задоволення позовної вимоги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат з правничої допомоги про які просить позивач (а.с.5), суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України); розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України). Відповідно до положень ч.3, ч.4, ч.5, ч.6 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до положень ч.4 ст.10 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини»,\~при розгляді\~справи,\~суд застосовує\~Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~1950\~року (далі\~ Конвенція)\~і протоколи\~до неї,\~згоду на\~обов`язковість яких\~надано Верховною\~Радою України,\~та практику\~Європейського суду\~з прав\~людини як\~джерело права\~(далі\~ ЄСПЛ).\~ ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі\~ст.41 Конвенції, зокрема у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (п.95), в рішенні у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (п.268) (заява № 19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Згідно з пунктом 4 частини 1статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 р. у № 5076-VI, із змінами визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представником позивача на обґрунтування вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу надано Договір про надання правової допомоги №02/01/2020 від 02.01.2020 р. з додатками (а.с.11-16), а також Додаткова угода № 1 до вказаного Договору з додатком №1 (а.с.216-217), Договір про надання правової допомоги №37 (а.с.150-152, 203-204), Договір №65 про надання правової допомоги (а.с.206-207зворот), разом з тим, матеріали справи не містять даних, які саме були виконані роботи (надані послуги). При цьому, перелік Боржників Додаток №1 до Додаткової Угоди №1, в яких зазначено відповідача у справі та розмір правової допомоги сам по собі та у сукупності з іншими зазначеними доказами, не доводить, що ці витрати були фактично понесені позивачем враховуючи, у тому числі, відсутність переліку складових послуг та їх вартості які було здійснено за вказаний розмір винагороди. А отже і безпідставним є зазначення розрахунку витрат на професійну правничу (правову) допомогу у позовні заяві (а.с.3зворот). Додане представником позивача платіжне доручення №67 від 31/08/2020 р. на суму 750 грн. (а.с.154), не містить відомостей за яку саме послугу з правничої допомоги було здійснено вказаний платіж, у тому числі і про ті, що вказано в розрахунку зазначеного у позові. Крім того, відсутні дані, що цей платіж стосується саме Договору про надання правової допомоги у цій конкретній справі, оскільки відповідних посилань не міститься. Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для розподілу з відповідача витрат з правничої допомоги на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved