Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач прохає стягнути з відповідача, заборгованість по кредитному договору № РLXRRХ03490439 від 26.03.2008 року в розмірі 34 294 грн. 85 коп.,судові витрати у справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала та прохає застосувати до спірних правовідносин позовну давність, як це викладено у її письмовій заяві (а.с. 177). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № РLXRRХ03490439 від 26.03.2008 року [PERSON] 26.03.2008 року отримала кредит у розмірі 4860.00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку - щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Строк користування кредитними коштами, згідно заяви позичальника становив 24 місяці з 26.03.2008 року по 26.03.2010 року. Позивач звернувся до суду 07.05.2013 року, тобто через три роки і 1,5 місяці, з дня коли кредит мав бути погашений у повному обсязі. Таким чином, він звернувся до суду з позовом поза межами строку загальної позовної давності, яка визначена ст. 257 ЦК України у три роки. Як визначено ст. 267 ч.4 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої, заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. В звязку з цим, суд знаходить безпідставними твердження позивача про те, що ним була досягнута згода з відповідачкою про збільшення позовної давності до 5 років, про що свідчить підпис останньої на заяві позичальника про те, що вона ознайомлена з умовами кредитування «Стандарт», оскільки цей факт не знайшов свого підтвердження при розгляді справи. Так, відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України,позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, про що укладається договір у письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Всупереч цьому, позивачем не надано належних доказів щодо цього. Так, із копії заяви позичальника, наданої банком суду, яка по суті є єдиними доказом про ніби-то згоду позичальника на збільшення строку позовної давності, не можна зробити висновок, що відповідачка була ознайомлена з умовами надання кредиту, оскільки текст даного документу взагалі неможливо прочитати (а. с. 4). В обгрунтування своїх заперечень проти застосування позовної давності позивачем, до пояснення заяви від 19.06.2015 року, надані умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), в п. 5.5. яких визначені терміни позовної давності тривалістю 5 років. (а. с. 204-208) Однак, за відсутності підпису відповідачки на цих умовах, її запереченнях щодо ознайомлення зі змістом цього документу при укладенні договору, суд не сприймає їх як належний доказ про збільшення позовної давності за погодженням сторін договору. Суд знаходить також неспроможними намагання позивача переконати суд, що мало місце переривання строків позовної давності, в результаті того що, відповідачкою ніби-то проводилися платежі по погашенню кредиту 26.04.2010 року в сумі 9,41 грн. та 18.05.2010 року в сумі 0,41 грн. (а. с. 190), оскільки відповідачка заперечує проведення таких платежів, як і наявність самої картки, про що зазначено в квитанціях банку (а. с. 192, 193).

Outcome: dismissed