Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.07.2016 року приблизно о 15 год. 45 хвилин в районі електроопори №64 на автодорозі Хорол-Оржиця у Хорольському районі Полтавської області поблизу с. Мусіївка відбулась ДТП за участі автомобіля Міцубіші Паджеро Спорт з номерним знаком ([NUMBER] ) під керуванням [PERSON] , що рухався в напрямку смт. Оржиця, та автомобіля САЗ-3508 з номерним знаком ( [NUMBER] ) під керуванням співробітника сільськогосподарського виробничого кооператива «Хильківський» водія [PERSON] , який здійснюючи поворот ліворуч на польову дорогу в напрямі с.Лазьки в районі електроопори №64 в порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого водій автомобіля Міцубіші Паджеро Спорт з номерним знаком [NUMBER] - потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження та помер на місці події. Автомобіль САЗ-3508 з номерним знаком [NUMBER] , який в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди знаходився під керуванням співробітника СВК «Хильківський» [PERSON] належить безпосередньо СВК «Хильківський». За фактом вчиненої дорожньо-транспортної пригоди було відкрито кримінальне провадження №12016170000000336 і розпочато досудове розслідування. 21.11.2016 року ухвалено вирок у кримінальному провадженні №12016170000000336, яким [PERSON] було визнано винним в скоєнні злочину, передбаченому ст.286 ч.2 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 місяців позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. 22.12.2016 року вирок суду першої інстанції набрав законної сили. Крім того, судом було встановлено, що [PERSON] в момент заподіяння смерті був працівником СВК «Хильківський» та працював на закріпленому за ним автомобілі марки «САЗ-3508» з державним номерним знаком [NUMBER] . Померлий [PERSON] був чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] та [PERSON] . На момент смерті [PERSON] мав на своєму утриманні неповнолітнього сина [PERSON] та повнолітнього [PERSON] (який на момент смерті був студентом). Страховою компанією ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з якою Відповідач уклав відповідний договір та застрахував свою цивільно-правову відповідальність перед потерпілими, від дій співробітників Відповідача які правомірно отримували колісні транспортні засоби (КТЗ) у користування, було виконано свої зобов`язання щодо відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого [PERSON] у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 08.07.2016 року о 15.45 на дорозі «Хорол-Оржиця» в межах страхового відшкодування. З розміру повного відшкодування шкоду у понад 5000000 (п`ять мільйонів) гривень, у передбаченому законом порядку було відшкодовано шкоду Позивачам у загальному розмірі 170000 грн. (сто сімдесят тисяч) гривень 00 копійок, як страхове відшкодування (відшкодування шкоди утриманцям, відшкодування моральної шкоди та компенсація витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника), в порядку застосування п.36.2 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». нормами чинного законодавства закріплений обов`язок завдавача шкоди відшкодувати сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої ним шкоди. Відповідно до вимог статті 1172 ЦК України, повне відшкодування шкоди може бути покладено на Відповідача у повному розмірі за винятком вже сплачених грошових коштів. Таким чином, оскільки Третя особа 1 в разі невиконання Відповідачем покладених на нього обов`язків передбачених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» матиме право зворотньої вимоги (регреса) до Відповідача у розмірі відшкодованої шкоди заподіяної смертю фізичної особи внаслідок ДТП із застрахованим КТЗ. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2017 року справа надійшла в провадження судді [PERSON] (т. 1 а.с. 19) Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.10.2017 року відкрито провадження по справі. (т. 1 а.с. 20-21) У зв`язку із рішенням Вищої ради правосуддя від 12.12.2017 року суддю [PERSON] звільнено з посади судді, справу передано на повторний авторозподіл. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2017 року, справу передано до провадження судді [PERSON] (т.1 а.с. 154) У зв`язку з прийняттям Вищою радою правосуддя рішення № 2326/0/15-18, суддю [PERSON] відсторонено, справу передано на повторний автоматизований розподіл. (т. 2 а.с. 1) Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2018 року, справу передано до провадження судді Подус Г.С. (т. 2 а.с. 3) В судове засідання зявився представник відповідчів, уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В судове засідання представник відповідача СВК «Хильківський» з`явилась, проти задоволення позову запручувала, просила суд відмовити. Третя особа ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» подала до суду свої письмові пояснення та просила слухати справу без їх участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся завчасно та належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року. Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 21.11.2016 року, [PERSON] визнано винним в скоєнні злочину, передбаченому ст. 286 ч. 2 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) 6 місяців років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Також Вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 21.11.2016 року, встановлено, що [PERSON] 08 липня 2016 року о 15 год. 45 хв., керуючи технічно справним службовим вантажним автомобілем марки «САЗ-3508», державний номерний знак [NUMBER] , що належить СВК «Хильківський» Хорольського району рухався по автодорозі «Хорол-Оржиця» поблизу с. Мусіївка Хорольського району. Здійснюючи поворот ліворуч на польову дорогу, в районі електроопори № 64, в порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху України, виїхавши на смугу зустрічного руху, не переконався в безпеці вказаного маневру, не надав переваги в русі транспортному засобу марки «МІЦУБІШІ ПАДЖЕРО СПОРТ», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що рухався в попутному напрямку, який завчасно виїхавши на смугу зустрічного руху безпечно виконував маневр обгону, керованого обвинуваченим автомобіля, передньою лівою частиною автомобіля допустив зіткнення з правою боковою частиною автомобіля марки «МІЦУБІШІ ПАДЖЕРО СПОРТ», в наслідок чого останній перекинувся, в результаті чого водій автомобіля «МІЦУБІШІ ПАДЖЕРО СПОРТ», державний номер [NUMBER] , - потерпілий [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження та помер на місці пригоди. Крім того, Вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 21.11.2016 року, встановлено, що [PERSON] в момент заподіяння смерті був працівником СВК «Хильківський» та працював на закріпленому за ним автомобілі марки «САЗ-3508» з державним номерним знаком [NUMBER] . Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому, обставини в наслідок яких було заподіяно смерть [PERSON] , а також вина [PERSON] і той факт, що ДТП сталося під час виконання ним своїх обов`язків як найманим працівником є доведеними та встановлено вироком Хорольського районного суду Полтавської області у справі №548/1440/16-к від 21.11.2016 року, що набрав законної сили 22.12.2016 року, та не підлягають доказуванню. На момент скоєння ДТП [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копія Свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] . (Том 1 а.с. 13). На момент скоєння ДТП [PERSON] мав дітей які перебували на його утриманні - неповнолітній [PERSON] ( [INFO] ), що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] (Том 1 а.с. 11), який навчається у школі, що підтверджується Довідкою від 22.06.2017 року №02-33/121-17 виданою КЗ ХЗШ І-ІІІ ступенів №147 Харківської міської ради (Том 1 а.с. 82) та повнолітній син [PERSON] ( [INFO] ), що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] (Том 1 а.с. 12), який навчався в Національному юридичному університеті ім. Ярослава Мудрого в період з 01.09.2014 року по 30.06.2018 року, що підтверджується копією студентського квитка серія [NUMBER] від 01.09.2014 року (Том 1 а.с. 83). Відповідно до положень статті 124 Конституції України та статті 3 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п.1 ч.1, ч.2 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Відповідно до ч.1,3 ст.1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо. Сім [PERSON] складалась з двох дорослих ( [PERSON] та [PERSON] ) та двох дітей ( [PERSON] та [PERSON] ). [PERSON] не перебувала на утриманні загиблого, тому її частка не вираховується з доходу загиблого під час обраховування середньомісячного заробітку. Дохід [PERSON] розподілявся на трьох осіб: на нього, на неповнолітнього [PERSON] та повнолітнього студента [PERSON] [PERSON] на момент смерті працював на двох підприємствах: ТОВ ВКП «МОТОР-АГРО», де обіймав посаду директора та на ТОВ СП «Білий Колодязь», де обіймав посаду фінансового директора. Відповідно до довідки про доходи вих.№01/07-28 від 28 липня 2016 року (Том 1 а.с. 84), за формою затвердженою Наказом Міністерства праці та соціальної політики України №192 від 27 серпня 2004 року (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України від 05 червня 2015 року №591), з урахуванням приписів ч.3 ст.1197 ЦК його сукупний помісячний дохід до вирахування податку за останні три місяці складав: квітень 40200 (сорок тисяч двісті) гривень 00 копійок, травень 18000 (вісімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, червень 64100 (шістдесят чотири тисячі сто) гривень 00 копійок. Відповідно до довідки про доходи від 28 липня 2016 року №БК000000126 (Том 1 а.с. 85) з урахуванням приписів ч.3 ст.1197 ЦК його сукупний помісячний дохід до вирахування податку за останні три місяці складав: квітень 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, травень 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок червень 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок. Відповідачем вказується, що дані довідки не відповідають встановленим законодавством нормам, а тому є недопустимим доказом, суд відхиляє дане твердження з огляду на те, що надані довідки мають належну форму та зміст, більш того вже були прийняті як належний доказ при розгляді страховою компанією при виплаті позивачам страхових сум. Таким чином, враховуючи вищевикладене середньомісячний дохід загиблого складав: 40200,00+ 18000,00+64100,00+5000,00+5000,00+5000,00=137300,00 грн./3міс.=45766,67 (сорок п`ять тисяч сімсот шістдесят шість) гривень 67 копійок. З урахуванням приписів статей 1197, 1200 ЦК України, для обчислення шкоди, яка щомісячними платежем повинна компенсуватись потерпілому протягом визначеного законом часу необхідно вирахувати частку, яка припадає на кожну особу, що перебувала на утриманні загиблого. Одночасно суд не погоджується з розрахунком наданим позивачами з огляду на те, що вони розрахунок робили виключивши частку [PERSON] , хоча це є невірним, адже дохід [PERSON] розподілявся на 3 осіб, а тому і обраховувати дохід на одну особу, необхідно виключити двох інших. Враховуючи вищенаведене обґрунтування частки загиблого у його щомісячних доходах, та частки інших осіб, які були на його утриманні, становить 45766,67 грн. (середньомісячний дохід)/ 3 (кількість осіб) = 15255,56 грн. щомісячно. Шкода завдана [PERSON] обраховується з моменту смерті, тобто з [INFO] та по момент винесення судового рішення, а саме 18.12.2019 року, період становить - 41 місяць та 10 днів. 41 (місяць) х 15255,60 грн. = 625479,60 грн. 1 день становить = 15255,60 грн. /30= 508,52 грн. 10 (днів) х 508,52 грн. = 5085,20 грн. Загальна сума - 625479,60 + 5085,20 = 630564,80 грн. Страховою компанією ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було відшкодовано [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 67600,00 грн., що не заперечувалось сторонами. Тому сума відшкодування за період з 08.07.2016 року по 18.12.2019 року складає: 630564,80 грн. - 67600,00 = 562964,80 грн. Окрім того, на момент винесення рішення [PERSON] є неповнолітнім, а тому з 19.12.2019 року по 23.04.2021 рік (набуття ним повноліття) він також має право на відшкодування шкоди. Період становить 15 місяців 4 дні. 15 місяців х 15255,60 грн. = 228833,40 грн. 4 дні х 508,52 грн. = 2034,08 грн. Загальна сума - 228833,40 + 2034,08 = 230867,48 грн. Стосовно вимоги про стягнення на користь [PERSON] відшкодування з моменту його повноліття і до досягнення ним 23 річного віку у зв`язку з перебуванням на навчанні, суд вважає за необхідне відмовити, з огляду на наступне. Станом на момент смерті батька [PERSON] був неповнолітнім та навчався в школі. На момент розгляду справи він продовжує навчання, та не досяг 18 річного віку. Тому дана вимога є передчасною та необґрунтованою, адже [PERSON] на момент заявлення цієї вимоги не є студентом. Стосовно вимоги [PERSON] про відшкодування шкоди. [PERSON] ( [INFO] ), на момент смерті батька навчався у Національному юридичному університеті ім. Ярослава Мудрого, до 30.06.2018 року . Відповідно до ч.1 ст.61 ЗУ «Про вищу освіту», особами, які навчаються у закладах вищої освіти, є: 1) здобувачі вищої освіти; 2) інші особи, які навчаються у закладах вищої освіти. Відповідно до п.1 ч.2 ст.61 ЗУ «Про вищу освіту», здобувачами вищої освіти є: 1) студент - особа, зарахована до закладу вищої освіти з метою здобуття вищої освіти ступеня молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра. З моменту смерті [PERSON] , по момент закінчення навчання [PERSON] - 30.06.2018 року, минуло 23 (двадцять три) місяці та 22 дні, отже сума, яка підлягає відшкодуванню [PERSON] становить: 23 (місяці) х 15255,60 грн. = 350878,80 грн. 22 (дні) х 508,52 грн. = 11187,44 грн. 350878,80 грн. + 11187,44 грн. = 362066,24 грн. Страховою компанією ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було відшкодовано [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 67600,00 грн., що не заперечувалось сторонами. Тому сума відшкодування за період з 08.07.2016 року по 30.06.2018 року складає: 362066,24 грн. - 67600,00 = 294466,24 грн. [PERSON] організовано поховання та понесено витрати на загальну суму 12947,00 (дванадцять тисяч дев`ятсот сорок сім) гривень, що підтверджується копією договору замовлення №615 від 10.07.2016 року (Том 1 а.с. 86) за яким сплачено передплату у сумі 712 грн.00копійок та копією рахунку замовлення №615 від 10.07.2016 року (Том 1 а.с. 87) яким сплачено залишок суми витрат на поховання 12235 грн. 00 копійок. Також, було замовлено спорудження надгробного пам`ятника загальною вартістю 61451 (шістдесят одна тисяча чотириста п`ятдесят одна) гривня 00 копійок, що підтверджується копією Акту приймання передачі виконаних робіт за договором №162 від 21.04.2017 року(Том 1 а.с. 88). Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Відповідно ст.2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Загальний розмір витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника понесений [PERSON] становить 712,00 грн. + 12235,00 грн.+61451,00 грн. = 74398, 00 грн. Страховою компанією ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відшкодовано [PERSON] в порядку застосування пункту 27.4 статті 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі тобто 17400,00 грн. Тому розмір відшкодування відповідачем витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника становить 74398,00 грн. - 17400,00 грн.= 56998,00 грн. Стосовно вимоги про стягнення витрат понесених на поминальний обід, суд зазначає наступне. У відповідності до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року під похованням померлого слід розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Аналіз даної норми дає підстави для висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення витрат на проведення поминального обіду, оскільки зазначені витрати не підлягають відшкодуванню згідно з вимогами закону. Стосовно моральної шкоди, яка була завдана позивачам, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Розмір моральної шкоди має оціночний характер, та повинен враховувати обставини справи та ступінь завданих моральних страждань. Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, доведенню підлягають: 1) наявність моральної шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; 4) наявність вини останнього в заподіянні шкоди. Виходячи з цього, наявність моральної шкоди в даній справі безперечно наявна, діяння яке спричинило моральну шкоду також є протиправним, з огляду на те, що це призвело до смерті [PERSON] . Причинний зв`язок між завданою шкодою та діями [PERSON] також присутній та встановленими вироком у кримінальному провадженні №12016170000000336, яким [PERSON] було визнано винним в скоєнні злочину, передбаченому ст.286 ч.2 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 місяців позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди, суд ураховує глибину душевних страждань потерпілих, пов`язаних з тим, що вони безперечно отримали у зв`язку зі смертю батька та чоловіка душевну травму, наслідки якої мали вплив на їх психічний стан, що порушило звичний склад життя та потребує додаткових зусиль для його організації, що негативні для них наслідки, які наступили в результаті смерті батька та чоловіка, є довічними, тому суд вважає, що у зв`язку з цим з відповідача на користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у відшкодування моральної шкоди слід стягнути по 500000 грн. кожному. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial