Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

Позивач прохає стягнути з відповідача 16 988 грн. 87 коп. збитків у вигляді упущеної вигоди. Свої позовні вимоги він обґрунтовує тим, що відповідач, в період з 2001 року по 2013 рік безпідставно здавав в оренду земельну ділянку [PERSON], яка померла і яку він успадкував за заповітом, сільськогосподарським підприємствам, отримуючи за це кошти. В судовому засіданні позивач, його представники, позовні вимоги підтримали. Відповідач позовних вимог не визнав, направив до суду письмові заперечення від 28.08.2013 року № 505. Зокрема в них зазначено про безпідставність вимог позивача, оскільки земельна частка (пай) [PERSON], яка померла [INFO], рахувалася як не витребуваний пай, а в послідуючому була визнана судом відумерлою та передавалася в оренду сільськогосподарським підприємствам , на підставі договорів. Після того, як об'явився спадкоємець, згідно рішення суду, дана земельна ділянка була повернута йому в натурі. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала з причин, зазначених вище та додатково пояснила про відсутність вини установи,оскільки позивач лише в 2012 році оформив свої спадкові права на земельну ділянку,а до цього часу вона використовувалася за призначенням,згідно укладених договорів оренди. Представник третьої особи прохає розглядати справу за його відсутності, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно положень ст. 11 цього ж Кодексу, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що після померлої [INFO] [PERSON], залишилося спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай), згідно сертифікату серії ПЛ № 0099800 від 17.11.1997 року площею 3,99 га , в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району. 24.06.1994 року секретарем Малоперещепинської сільської ради Савлук В.М. посвідчений заповіт, згідно якого [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON], своєму племіннику, відповідачу у справі. Після смерті спадкодавця, спадкоємець за заповітом, він же позивач у даній справі [PERSON] у визначений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори, для оформлення своїх спадкових прав, не звернувся, пояснивши у судовому засіданні, що про існування заповіту йому не було відомо та звинувачуючи у цьому відповідача. Як убачається із рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10.08.2012 року, у квітні цього року [PERSON] звернувся з позовом до Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району, про визначення йому додаткового строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, витребування та передачу в натурі визнаної відумерлою спадщини, а саме спірної земельної ділянки. Зазначеним рішенням суду відповідача зобов'язано передати позивачу в натурі земельну ділянку площею 3,99 га ,в умовних кадастрових гектарах, яка перейшла як відумерла до територіальної громади згідно рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06.03.2008 року та знаходиться на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району, як спадкоємцю за заповітом після померлої [INFO] [PERSON]. На час розгляду справи в суді, рішення набрало законної сили та виконане, що не заперечується сторонами. Також підтверджується матеріалами справи, що весь час спірна земельна ділянка, здавалася сільською радою в оренду - спочатку ТОВ ВКФ «Укрсільгоспром» в період з 2001 по 2008 роки, як не витребуваний пай ,а після визнання її відумерлою, згідно рішення суду, та виготовлення технічної документації,- з 01.08.2010 року земельна ділянка була передана в оренду ТОВ «Агрофірма Аршиця». В даний час згідно вищезазначеного рішення суду,спірна земельна ділянка передана позивачу. Статтями 16, 22 ЦК України, дійсно передбачено відшкодування особі майнової шкоди у виді збитків, в результаті порушення її законних прав, свобод чи інтересів, як про це зазначає позивач у позові. Однак, при цьому слід враховувати також і положення ст. 1166 ЦК України, де вказано на те що, підставами для відшкодування такої шкоди є неправомірні рішення, дії чи бездіяльність особи. Аналіз змісту позовної заяви зводить вину відповідача до того, що: - за наявності складеного [PERSON] заповіту на користь [PERSON] за позовом останнього вищезазначеного рішення суду зобов'язано відповідача повернути позивачу в натурі земельну ділянку, яка перейшла як відумерла до територіальної громади; - починаючи з 2001 року дана земельна ділянка на договірній основі передавалася відповідачем в оренду сільськогосподарським підприємствам, за що до місцевого бюджету надходила орендна плата; - він в період з 2001 року по 2013 рік він безпідставно здавав в оренду земельну ділянку [PERSON], яку [PERSON] успадкував за заповітом, в оренду с/г підприємствам. Однак, такі обґрунтування позовних вимог, аж ніяк не свідчать про наявність вини відповідача, за обставин, викладених вище, при тому, що не зазначено в позові та не надано доказів, які ж конкретні неправомірні рішення, дії чи бездіяльність вчинив чи не вчинив відповідач, порушення якого закону при цьому він допустив, що спричинило в результаті позивачу майнову шкоду у виді упущеної вигоди. Крім того, позивачем не надано також доказів щодо визнання таких рішень, дій чи бездіяльності відповідача протиправними, нечинними, недійсними іншими судами чи іншими компетентними органами, як і не слідує цього із змісту позовних вимог у даній справі. З урахуванням викладеного, суд знаходить взагалі безпідставним посилання у судовому засіданні на вину секретаря сільської ради Савлук В.М. щодо не передачі нею до нотаріального архіву заповіту [PERSON],оскільки це не охоплюється змістом позовних вимог. Таким чином, суд вважає, що позивачем, всупереч вимогам закону, не надано жодних належних доказів вини відповідача щодо спричинення йому збитків, зазначених у позовній заяві.

Outcome: dismissed