Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивач ТОВ «Світ Фінансів» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про зняття арешту з майна. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 21/П/43/2008-840 від 01.02.2008 року. В забезпечення виконання вказаного договору було укладено договір іпотеки від 01.02.2008 року, предметом іпотеки є двохкімнатна квартира [ADDRESS] . 09.01.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Світ Фінансів» було укладено договір № GL3N212458 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ набуло прав вимоги до боржника за вказаним кредитним договором. 10.01.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Світ Фінансів» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, що укладені в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договорами, за умовами якого ТОВ набуло прав вимоги до боржника за вказаним іпотечним договором. Відділом ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 16136314, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 30.09.2014 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Запис внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16136314 від 30.09.2014 року 10:37:38, [PERSON] , Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві, номер запису про обтяження 7164396 (спеціальний розділ). Враховуючи наявність арешту та заборони відчуження квартири, що є предметом договору іпотеки, вказане унеможливлює здійснення позивачем свого законного права на задоволення своїх вимог за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі викладеного, позивач просить скасувати арешт та заборону відчуження нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 20.07.2020 року відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання. 06.10.2020 року в судовому засіданні за клопотанням представника позивача замінено первісного відповідача належним та залучено третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.02.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.01.2021 року витребувано від у Деснянського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) належним чином завірену копію виконавчого провадження № 44882524. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутність, позовну заяву задовольнити з викладених підстав, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача - Деснянського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) в судове засідання не з`явився. На адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відділу за наявними матеріалами та доказами у справі, та не стягувати з Відділу судовий збір та ухвалити рішення відповідно до норм діючого законодавства. У заяві від 04.02.2021 року представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, оскільки 16.10.2014 року державним виконавцем винесена постанова про стягнення виконавчого збору в розмірі 170147,04 грн., та винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила. Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Оскільки сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, встановив наступне. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 01.02.2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 21/П/43/2008-840 на суму 115952,92 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 12,39 % річних. З копії договору іпотеки від 01.02.2008 року вбачається, що в забезпечення виконання кредитного договору було укладено договір іпотеки, предметом якого є двокімнатна квартира [ADDRESS] , що належала [PERSON] 09.01.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Світ Фінансів» було укладено договір № GL3N212458 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ набуло прав вимоги до боржника за вказаним кредитним договором. 10.01.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Світ Фінансів» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, що укладені в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договорами, за умовами якого ТОВ набуло прав вимоги до боржника за вказаним іпотечним договором. З відповіді Деснянського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 04.02.2021 року вбачається, що на виконанні у відділі перебував виконавчий напис № 384 від 12.04.2013 року виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . За рахунок коштів отриманих від реалізації задоволені вимоги ПАТ КБ «Надра» у розмірі 1701470,37 грн., 29.09.2014 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, та винесена постанова про арешт майна боржника. 16.10.2014 року державним виконавцем винесена постанова про стягнення виконавчого збору в розмірі 170147,04 грн., наявність вказаного обтяження також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека є заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно із ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Права власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 15 ч. 1 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положенням статей 317, 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 1, 3, 4 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду; Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності; обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Як вбачається з приписів ч.1 та 3 ст.24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно із ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до вимог ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, в тому числі передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Частиною 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» изначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Так, у п. 5.1. Іпотечного договору зазначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання Зобовязання в цілому або в тій чи іншій його частини, а також у випадку порушення Іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим Договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих Іпотекодержателю за цим Договором. Згідно із п. 5.3. Іпотечного договору звернення стягнення на Предмет іпотеки відбувається на підставі рішенням суду, виконавчого напису нотаріуса, або домовленості сторін на передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного Зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, відповідно до ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку» та Договору іпотеки Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань або продажу Предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі. Згідно із ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Доводи сторони позивача про те, що арешт заставленого майна порушує пріоритетне право позивача, як іпотеко держателя є слушними та судом приймаються до уваги. Слід зазначити, що наявність арешту іпотечного майна перешкоджає іпотекодержателю реалізувати свої права. Згідно зі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заставодержатель має право звернутися до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Аналізуючи наведені вимоги закону слід дійти висновку про те, що позивач, як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна, а тому накладення арешту на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці, обмежує забезпечене іпотекою право позивача. Правове регулювання відносин щодо зняття арешту з майна здійснюється у порядку, визначеному статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що арешт було накладено на майно, іпотеко держателем якого є ТОВ «Світ Фінансів», що підтверджується відповідними відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач просить скасувати арешт та заборону відчуження нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , що було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Деснянського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) від 29.09.2014 року. Враховуючи викладене вище, приймаючи до уваги той факт, що арешт, накладений в межах виконавчого провадження № 44882524 Деснянським РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на підставі постанови від 29.09.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, перешкоджає позивачу у реалізації своїх прав та порушує її інтереси, як іпотекодержателя, суд вважає, що стороною позивача доведені законні підстави для зняття арешту з іпотечного майна, а тому позов є обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved