Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивач Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 03.08.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 8000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Внаслідок порушення умов договору станом на 30.04.2019 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 311540,16грн., яка складається з : заборгованості за кредитом- 7798,32грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом -300076,54 грн.; заборгованість за пенею та комісією- 3665,30 грн. В зв`язку з тим, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 122888,46грн., яка складається: заборгованості за кредитом- 7798,32грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 115090,14 грн.; та понесений судовий збір. В судове засідання представник позивача не з`явився, згідно наданої заяви просив справу слухати без участі представника (а.с.3). Відповідач в судове засідання не з`явилась, просила справу слухати без її участі ( а.с. 120). Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 03.08.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 8000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку (а.с.7-32) Станом на 30.04.2019 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 311540,16грн., яка складається з : заборгованості за кредитом- 7798,32грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом -300076,54 грн.; заборгованість за пенею та комісією- 3665,30 грн. (а.с.5-6). До стягнення позивачем зазначена заборгованість в розмірі 122888,46грн., яка складається: заборгованості за кредитом- 7798,32грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 115090,14 грн (а.с.5-6) Згідно зі статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Пунктом 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін), то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Заперечуючи проти позовних вимог , відповідачка зазначала на застосування строків позовної давності та на неправомірне, за її думкою нарахування процентів. З цього приводу суд вважає за необхідним зазначити наступне. За положеннями ст. ст. 256-258,261,266-267 ЦК України загальна позовна давність-строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, становить три роки, до вимог про стягнення неустойки таки строк становить один рік, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленій сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту строку погашення чергового платежу. Як вбачається з наданого розрахунку, виписку по особовому рахунку останній платіж був здійснений 03.01.2017 року. Стаття 266 ЦК України встановлює, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог, які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги, у зв`язку з чим застосування наслідків позовної давності до основної вимоги виключає можливість стягнення процентів, пені та штрафів. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (статті 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. За договором про надання банківських послуг ( при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності ( стаття 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту ( стаття 261 ЦК України). Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року ( справа за № 477/841/16ц) та від 03.10.2018 року ( справа № 233/2056/17). З долучених до заяви-анкети Умов і правил вбачається, що для даного кредитного договору передбачений особливий строк повернення кредиту у разі прострочення виконання зобов`язань. Зокрема, відповідно до п. п. 2.1.1.12.4, 2.1.1.12.6.4 Умов та правил, у зв`язку із наявністю простроченого кредиту (овердрафту), термін повернення кредиту у повному обсязі - протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту; терміном повернення кредиту у повному обсязі є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості і саме з цієї дати починається строк позовної давності щодо повернення кредитної заборгованості. Оскільки умовами укладеного сторонами договору погашення кредиту та сплата відсотків за користування грошовими коштами повинна здійснюватися позичальником частинами до кожного 25 числа місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Згідно кредитного договору б/н від 03.08.2011 року [PERSON] отримала картку № [NUMBER] зі строком дії картки до останнього дня 09.2016 року, тобто до 30.09.2016 року. Як вбачається з виписки по рахунку, останній платіж був здійснений 14.04.2016 року, в подальшому відбулося автоматичне списання грошових коштів ( а. с. 96-99). у порушення умов кредитного договору відповідач не внесла черговий платіж до 25.05.2016 року, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість по кредиту. Отже, право пред`явлення вимоги про виконання відповідачем зобов`язання у банку виникло щодо місячних платежів після несплати чергового платежу ( 14.04.2016 року здійснено останній платіж), а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливу 211-го дня з моменту виникнення такої заборгованості - 26.05.2016 року, тобто з 22.12.2016 року. З вказаним позовом АТ КБ Приватбанк звернувся 03.07.2019 року , тобто в межах строку позовної давності. Окрім того, суд зауважує, що при розгляді справи відповідачкою не заявлялось клопотання про застосування строків позовної давності, таке клопотання заявлено лише в заяві про перегляд заочного рішення. Тому доводи відповідачки щодо застосування строків позовної давності судом не приймаються. Що стосується доводів відповідачки [PERSON] щодо неправомірного нарахування процентів, то суд виходить з наступного. Позивачем ставиться питання про нарахування процентів з 03.08.2011 року по 30.03.2018 рік. Отже, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 7798,32 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 30116,41 грн., за період з 03.08.2011 року по 30.09.2016 рік, за виключенням періоду з 01.10.2016 року по 30.03.2018 рік , оскільки останні нараховані поза межами строку кредитування, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 ( провадження № 14-10цс18). Всього з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором 37914,73 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь банку підлягає стягненню судовий збір у розмірі 592,62 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial