Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивач ПуАТ «Банк «Фінанси і Кредит» в особі філії «Придніпровське регіональне управління» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилається на те, що згідно договору від 03.09.2008 року про відкриття карткового рахунку відповідачеві було відкрито картковий рахунок, за умовами та на виконання якого за заявою відповідача 12.09.2008 року відповідачеві було встановлено ліміт овердрафту на суму 10 000 грн., для здійснення розрахунків за допомогою платіжної картки. Відповідач використав надані йому кредитні кошти шляхом зняття грошових коштів в період з 01 вересня 2008року по 23 квітня 2013 року, проте свої зобов'язання по договору щодо погашення основного боргу та відсотків у встановлений строк не виконав. Рішенням Новоукраїнського районного суду від 17.12.2010 року, яке набуло чинності 27.12.2010 року, із відповідача стягнуто заборгованість станом на 15.07.2010 року в сумі 15 865,41 грн. За період з 16 липня 2010 року по 25 квітня 2013 року позивачем додатково нараховано відсотки в сумі 23 401,63 грн. Нарахування відсотків позивачем здійснювалось в установленому порядку з урахуванням зміни тарифів по платіжних картках, також позивачем, згідно умов договору нараховувалась пеня, а тому просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості 90 427,11 грн., в т.ч. 10 046,53 грн., основної суми заборгованості; 6 885,28 грн., відсотків по заборгованості; 6 469,82 грн., відсотків по простроченій заборгованості; 67 025,48 грн., пені за період з 26.04.2012 року по 25.04.2013 року. В судовому засіданні представники позивача Волошина Н.Л., Тараненко Г.Ю. та Черп»яний А.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилалися на обставини, викладені у позовній заяві, пояснили, що 17 грудня 2010 року рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області було задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] та стягнуто заборгованість станом на 15.07.2010 року за кредитним договором у розмірі 15 865 грн., 41 коп., яке набрало законної сили 27 грудня 2010 року та виконане у повному обсязі 04 жовтня 2012 року. Вирішивши спірні правовідносини в межах заявлених вимог і спірних періодів виплат, договірні правовідносини сторін судовим рішенням не припинились. Вважають, що відповідач [PERSON] систематично не виконує свої зобов»язання, розрахунки у повному обсязі не провів, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого станом на 25 квітня 2013 року виникла заборгованість у сумі 90 427,11 грн. Також додали, що у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України сторони звільняються від доказування обставин, що встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, тому АТ «Банк»Фінанси та Кредит» звільнений від доказування обставин, які встановлені у рішенні суду від 17.12.2010 року. Просять суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та суду пояснив, що дійсно в 2008 році ним укладалися вищевказані договори з банком ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит». Згідно рішення суду від 17 грудня 2010 року з нього на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитними договорами, яка була ним сплачена в повному обсязі 04.10.2012 року. Вважає, що банк неповинен стягувати з нього суму боргу за один і той самий кредит двічі. Тому просить суд відмовити у позові повністю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та суду пояснив, що проти задоволення позову заперечує повністю так як вважає його необґрунтованим та безпідставним. Аналізуючи пояснення представників позивача встановлено той факт і його визнано всіма учасниками справи, що є рішення суду яке набрало законної сили і тому позивач звільняється від доказування обставин, що встановлені судовим рішенням у цивільній справі. Тому виходячі з цього просить суд відмовити в позові повністю, так як є рішення суду яке набрало законної сили і тому повторно стягувати ці суми є неможливим і суперечить законодавству України. Згідно договору № 009-З/002103 від 03.09.2008 року (а.с.16-18, том 1), між позивачем і відповідачем укладено договір про відкриття карткового рахунку, за умовами якого й на підставі договору про відкриття відновлювальної кредитної картки у формі овердрафту від 12.09.2008 року (а.с.21-23, том 1) відповідачеві відкрито кредитну лінію у сумі 10 000 грн. із можливістю вільного використання цих коштів із узгодженим обов'язком відповідача сплачувати банку відсотки у розмірі, передбаченому Правилами користування карткою, яка є невід'ємною частиною кредитного договору, з урахуванням зміни тарифів по користуванню несанкціонованим овердрафтом з 04.01.2012 року а також сплачувати пеню за невиконання умов договору. Згідно рішення Новоукраїнського районного суду від 17.12.2010 року (а.с.30-31, том 1) із відповідача стягнуто в користь позивача заборгованість за користування платіжною карткою згідно договору №009/Р/002103 від 03 вересня 2008 року та договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії в формі овердрафта №009-О/002103 від 12 вересня 2008 року в сумі 15 467,41 грн., яка в повному обсязі сплачена відповідачем, що підтверджується постановою ВДВС Новоукраїнського РУЮ від 04.10.2012 року (а.с.32, том 1). Відповідно до вимоги від 28.03.2013 року за №21-12 надісланої АТ «Банк «Фінанси та кредит» [PERSON] ( а.с.29, том 1) судом було встановлено та підтверджено представником позивача, що станом на дату цієї вимоги позивач вимагав сплати суму заборгованості в розмірі 22 287, 27 грн., яка виникла в результаті несплати заборгованості по кредиту та нарахованим по ньому процентами, чим порушив прийняті на себе зобов»язання за Кредитним договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії у формі овердрафту № 009-О/002103, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 10 000 грн. Факти укладення цих договорів учасники процесу визнали в судовому засіданні. З пояснень представника позивача вбачається, що походження суми тіла кредиту, яка зазначена в позові в розмірі 10 016, 53 грн., йому невідома, так-як відповідачу надавалась сума кредиту в розмірі 10 000 грн., і представник цей факт не спростовує. З оглянутого розрахунку заявленої заборгованості (а.с.6-7, том 1) вбачається, що сума заборгованості розрахована позивачем в період з 16.07.2010 року по 25.04.2013 року із урахуванням основної суми заборгованості 10 016 грн. 53 коп. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1205 від 04.09.2014 року (а.с. 105-108, том 2), підписи від імені відповідача [PERSON] в договорі про відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с.21-23, том 1) на 1-й, 2-й і 5-1 сторінках договору виконані не самим відповідачем [PERSON], а іншою особою із деяким наслідуванням його підпису, підписи на 3-й і 4-1 сторінках цього договору виконані відповідачем [PERSON] Даючи оцінку поясненням представникам позивача, відповідача та його представника і дослідженим в судовому засіданні доказам, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку із наступним. Так як обставини укладення і дії договору користування кредитною карткою встановлені рішенням суду, яке набуло законної сили, то суд вважає ці обставини такими, що не підлягають доказуванню, проте бере до уваги висновок експерта про відсутність підписів відповідача на усіх сторінках договору овердрафту, що свідчить про неналежне ознайомлення відповідача з усіма умовами договору. Встановлюючи обставини справи, суд частково погоджується із доводами позивача про те, що грошове зобов'язання по кредитному договору повинно виконувати боржником належним чином, що передбачено ст.ст. 526, 530 ЦК України, й за порушення зобов'язання кредитор вправі вимагати від боржника сплати обумовленої неустойки, згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України. Проте, ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належними чином. Оскільки, рішенням суду із відповідача стягнуто основну суму заборгованості, яка ним сплачена в користь позивача, даний факт сторонами не заперечується, тому зобов'язання із сплати основної суми заборгованості є припиненим, й позивач не має підстав нараховувати відсотки і неустойку на цю суму заборгованості. Судом неодноразово роз»яснювалось позивачу його право змінювати, уточняти позовні вимоги, але позивач не скористався даними правом так як вважає, що заявлені позовні вимоги є повністю обґрунтованими (ч.4 ст.10 ЦПК України). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Стаття 59 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Інших доказів наявності заборгованості відповідача перед позивачем у зазначеному розмірі позивачем не подано і судом не встановлено. За таких обставин вимоги позивача є безпідставними і до задоволення не підлягають. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат, які слід покласти на позивачку.

Outcome: approved