Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач у квітні 2015 р. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідачка у 2001 р. була зареєстрована в гуртожитку за адресою: [ADDRESS], який належить на праві власності позивачу. При цьому, позивач зазначає, що відповідачка була поселена у зазначений вище гуртожиток без отримання спеціального ордера. Далі, позивач зазначає, що відповідачка понад шість місяців в гуртожитку не проживає, не з'являється, особистих речей в гуртожитку не зберігає, комунальні послуги не сплачує, кореспонденцію за вказаною адресою не отримує, у зв'язку з чим, на думку позивача, відповідачка втратила право користування вказаним приміщенням. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялась судом належним чином (а.с. 34, 37, 38), а тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЖК України, жила площа в гуртожитку надається як за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Відповідно до ст. 129 ЖК України, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрації підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою на надану жилу площу. Відповідно до ст. 130 ЖК України, порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] є гуртожитком та на праві власності належить позивачу ТОВ «ВК Комунальник» (а.с. 12, 13). Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] була зареєстрована в гуртожитку за адресою: [ADDRESS], проте, без належних правових підстав, а саме: спеціального ордеру (а.с. 5). Згідно ч. 2 ст. 132 Житлового Кодексу України, інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Судом встановлено, що відповідно до заяв відповідачки [PERSON] від 30.03.2009 р. та 11.03.2015 р. на адресу позивача ТОВ «ВК Комунальник», вона зареєстрована у гуртожитку, проте, тривалий час там не проживає, комунальні послуги не сплачує (а.с. 3, 4). Встановлено, що відповідно до актів складених комісією ТОВ «ВК Комунальник» від 09.07.2011 р. та 28.04.2015 р. відповідачка [PERSON] за місцем своєї реєстрації не проживає та її особисті речі не зберігаються (а.с. 7, 14, 15-16). З урахуванням вищевикладеного, дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які відповідно до ст. 60 ЦПК України позивач довів в судовому засіданні, надавши безперечні докази в підтвердження та обґрунтування останніх.

Outcome: approved