Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він є користувачем автомобіля ЗАЗ Віда д/н [NUMBER]. 03 березня 2016 року у м. Харків на перехресті вул. Академіка Павлова та проспекту Ювілейний він керував вказаним автомобілем та під час проїзду пішохідного переходу відповідач, якій знаходився на пішохідному переході ногою умисно вдарив в праву передню частину автомобіля та пошкодив облицювання дверей, чим заподіяв йому майнову шкоду. Вартість робіт з відновлення автомобіля становить 5179,76 грн.. окрім того, а складання калькуляції він сплатив 238,68 грн. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь 5409,44 грн. в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди, а також понесені по справі судові витрати. Відповідач не погоджуючись з заявлений позовом подав зустрічний позов, якій обґрунтовує тим, що 03 березня 2016 року близько 13 годині він по пішохідному переходу на зелене світло світлофора переходив проїзну частину вул. Академіка Павлова на перехресті з пр. Ювілейний. Перед собою він віз дитячій візок у якому знаходилася його малолітня донька. Коли він знаходився на середині проїзної частини побачив, як з проспекту Ювілейний на вул. Академіка Павлова не зменшуючи швидкість руху повертає автомобіль ЗАЗ, якій створював загрозу для нього та дитини. Намагаючись уникнути наїзду він перемісти коляску з дитиною назад, прикриваючи її собою та виставив ногу. Автомобіль вдарив його по нозі, після чого зупинився за пішохідним переходом. Зазначив, що він по автомобілю ударів не наносив, а автомобіль здійснив на нього наїзд, вдаривши по нозі. Пояснив, що відповідач порушуючи правила дорожнього руху, створив небезпеку для нього та його дитини. Він дуже перелякався за себе та дитину, йому було завдано фізичний біль та моральну шкоду. Просить стягнути з відповідача 20000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши фактичні обставини справи в межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а у задоволенні вимог [PERSON] належить відмовити з огляду на таке. В судовому засідання встановлено, що 03 березня 2016 року близько 13-00 годині [PERSON], керуючи автомобілем ЗАЗ Віда д/н [NUMBER] в м. Харків по пр. Ювілейний та здійснюючи поворот на зелене світло світлофора ліворуч на вул. Академіка Павлова не надав перевагу у русі пішоходу [PERSON], якій з дитячим візком рухався на зелене світло світлофора по регульованому пішохідному переходу. Також встановлено, що за вказане порушення правил дорожнього руху [PERSON] був притягнений до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 2 ст. 122 КпАП України (а.с. 53, 54, 9) Згідно ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода включає в себе витрати, які особа, права якої порушено, зробила або мусить зробити для відновлення порушеного права у зв'язку з втратою або пошкодженням її майна. Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спорів про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в заподіянні. Зокрема, позивач повинен довести факт заподіяння шкоди, вказати, якими та чиїми діями вона заподіяна, а також розмір цієї шкоди. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначив, що [PERSON] умисно наніс удар ногою по його автомобілю чим заподіяв йому шкоду. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на пояснення свідків, фотокартки та калькуляцію робіт (а.с. 11) Суд вважає, що позивач, всупереч вищенаведеним нормам ЦПК, не довів ані факту заподіяння шкоди йому саме діями [PERSON], ані розміру шкоди, яка була заподіяна. Так, свідок [PERSON] взагалі не був очевидцем подій, прихав на місце події після працівників поліції та про обставини знає лише зі слів. До пояснень свідка [PERSON] суд відносить критично, оскільки даний сідок є дружиною позивача [PERSON] та родичем власника автомобіля. Окрім того, даний свідок також пояснила, що удар вона лише почула, а зим відбулося зіткнення вона не знає. Фотокартки та калькуляцію робіт суд також не може взяти до уваги, оскільки огляд пошкодженого транспортного засобу із складанням дефектної відомості у присутності [PERSON] не проводився, а надана суду калькуляція (а.с. 11) не містить посилання на те, що вказані роботи та матеріали необхідні для проведення відновлювального ремонту автомобіля ЗАЗ у зв'язку з пошкодженням, які з точки зору [PERSON], були заподіяні [PERSON] Судом було роз'яснено позивачу [PERSON] наслідки неподання доказів в обґрунтування свого позову ( в тому числі на підтвердження механізму пошкодження автомобіля та розміру завданих збитків), але [PERSON] зазначив що інших доказів не має, подавати будь-які інші докази, в тому числі висновки експертів, він не буде. Жодних належних доказів на підтвердження того яких саме пошкоджень було завдано автомобілю ЗАЗ, вартість робіт та матеріалів, які необхідні для усунення цих пошкоджень, а відповідно і вартості відновлювального ремонту пошкодженого майна, [PERSON] суду не надав. Також позивач не надав суду жодних належних доказів на підтвердження факту заподіяння йому шкоди саме діями [PERSON] В той же час з пояснень [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що саме [PERSON], керуючи автомобілем ЗАЗ з порушенням правил дорожнього руху, здійснив на нього наїзд автомобілем на пішохідному переході. При цьому, як вбачається з пояснень свідка [PERSON], яка перебувала в салоні автомобіля, вона бачила на пішохідному переході пішохода з дитячим візком та під час проїзду перехрестя чула звук удару, але не бачила з чим зіткнувся їх автомобіль. З матеріалів перевірки ЖЕО 7976 вбачається, що в ході цієї перевірки був опитаний свідок [PERSON]. З його письмових пояснень вбачається, що водій автомобіля ЗАЗ д/н [NUMBER] не надав дорогу пішоходу, якій переходив проїзну частину з коляскою на зелене світло світлофора. Пішоходу прийшлося вивертатися щоб уникнути удару автомобіля з коляскою. При цьому сам висновок за наслідками перевірки ЖЕУ 7976 ( в якому зазначено що [PERSON] підтвердив факт нанесення удару по автомобілю) суд не може взяти до уваги, оскільки такий висновок суперечить самим матеріалам перевірки. Так, у своїх поясненнях під час проведення перевірки [PERSON] надав письмові пояснення, аналогічні тим, що були надані у суді та не надавав пояснення про те, що він наносив умисно удари по автомобілю. Будь-які дані (окрім пояснень самого [PERSON]) щоб вказували на те, що саме [PERSON] вдарив автомобіль у матеріалах перевірки відсутні. За наведених обставин та враховуючи достовірно встановлений факт протиправності саме дій [PERSON] під час керування транспортним засобом, суд віддає перевагу поясненням та доказам поданим [PERSON] та вважає доведеним той факт, що саме [PERSON] не лише порушив правила дорожнього руху, але в наслідок цього здійснив наїзд автомобілем на пішохода [PERSON], якій перебував на пішохідному переході та уникаючи наїзду мав вживати заходів для уникнення цього на дитячій візок у якому перебувала малолітня дитина. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Будь-яких доказів щодо наявності підстав визначених ст. 1187 ЦК України для звільнення від відповідальності [PERSON] суду не надав та не довів, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки . Як вже встановлено судом, в наслідок порушення [PERSON] правил дорожнього руху, [PERSON] заподіяно фізичний біль та побоювання за своє життя та життя малолітньої дитини, а душевні страждання, які зазнав [PERSON] в наслідок цього, є одним із проявів моральної шкоди, як зазначено в п.3 ч.2 ст.23 ЦК України. Щодо розміру відшкодування моральної шкоди, то з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивача, ступеня вини відповідача, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає за можливе визначити моральну шкоду в розмірі 200 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог [PERSON] та необґрунтованість вимог [PERSON]. Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з частковим задоволенням позову [PERSON] та звільнення останнього за законом від сплати судового збору, з [PERSON] на користь держави належить стягнути судовий збір, пропорційно задоволеній частині вимог [PERSON], в розмірі 5,51 грн..

Outcome: partial