Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

ПП «Дніпро» через свого представника [PERSON] звернулось до суду з позовом до [PERSON], Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання договору оренди землі недійсним. Просило визнати недійсним договір оренди землі від 27.03.2014 р., укладений між [PERSON] та Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області, земельної ділянки загальною площею 40,3375 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташовується в адміністративних межах Угловатської сільської ради Христинівського району. В обґрунтування позовних вимог посилалось на такі обставини. 06.09.2007 р. між Христинівською районною державною адміністрацією як орендодавцем і ПП «Дніпро» як орендарем був укладений договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 43,1436 га під ріллею, що знаходиться в адміністративних межах Угловатської сільської ради Христинівського району. Пунктом 8 договору сторони погодили, що договір укладено строком на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Постановою Вищого господарського суду України від 11.11.2015 р. у справі № 925/1901/14 пролонговано вище зазначений договір оренди землі. 27.03.2014 р. на підставі договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області, спірну земельну ділянку загальною площею 40,3375 га з кадастровим номером [NUMBER], щорозташовується в адміністративних межах Угловатської сільської ради Христинівського району, у строкове платне володіння і користування отримав відповідач. Вважає, що зазначений договір є недійсним з таких підстав. У частині першій статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини 2-5 цієї статті). Для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди. Факт належного виконання орендарем умов договору оренди, дотримання ним строків та процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк, не надіслання орендодавцем у встановлений законом строк відмови у поновленні договору на новий строк, укладення орендодавцем договору оренди з іншим орендодавцем на таких самих умовах, які запропоновані попереднім орендарем, свідчать про наявність переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк та порушення цього права у зв'язку з укладенням орендодавцем договору оренди з іншим орендарем (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-4цс15 від 18.03.2015 р., № 6-10цс15 від 25.02.2015 р., № 6-70цс15 від 10.06.2015 р.). Ці обставини є встановленими в постанові Вищого господарського суду України від 11.11.2015 р. у справі № 925/1901/14 та не потребують доказування. Відповідно до Закону України «Про оренду землі» права орендаря захищаються на рівні власника під час дії договору оренди землі, оскільки ПП «Дніпро» є орендарем зазначеної ділянки до 30.10.2017 р., то його права відповідно захищено. Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду подані письмові заперечення на позов, в яких вона просила у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки позивачем не зазначено, які саме вимоги законодавства не були дотримані у договорі оренди землі від 27.03.2014 р., укладеним між [PERSON] та Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області, сторони вказаного договору, досягнувши згоди з усіх істотних умов договору, уклали цей договір, право оренди земельної ділянки було зареєстроване у реєстраційній службі, предметом спору є різні земельні ділянки. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак його інтереси за довіреністю представляла [PERSON] Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала повністю, посилаючись на обставини, зазначені в запереченнях на позов. Представник Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області у судове засідання не з'явився, хоча відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, від нього також не надійшло заяви про розгляд справи без участі його представника. За таких умов суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази: копії договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 06.09.2007 р. між Христинівською райдержадміністрацією та ПП «Дніпро», договору оренди землі від 27.03.2014 р. між Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області та [PERSON], постанови Вищого господарського суду України від 11.11.2015 р. у справі за позовом ПП «Дніпро» до Головного управління Держземагенства у Черкаській області, треті особи:Христинівська райдержадміністрація, реєстраційна служба Христинівського районного управління юстиції, [PERSON], про поновлення договору оренди землі, інші письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю з таких підстав. Судом встановлено, що 06.09.2007 р. між Христинівською районною державною адміністрацією як орендодавцем і ПП «Дніпро» як орендарем був укладений договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 43,1436 га, що знаходиться в адміністративних межах Угловатської сільської ради Христинівського району. Відповідно до п. 8 договору сторони погодили, що договір укладено строком на 5 років. Постановою Вищого господарського суду України від 11.11.2015 р. у справі № 925/1901/14 залишено в силі рішення господарського суду Черкаської області від 11.02.2015 р., яким визнано поновленим на той самий строк та на тих самих умовах, які були передбачені договором, зазначений вище договір оренди земельної ділянки. 27.03.2014 р. між Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області як орендодавцем та [PERSON] як орендарем був укладений договір оренди землі щодо земельної ділянки площею 40,3375 га з кадастровим номером [NUMBER], щорозташована в адміністративних межах Угловатської сільської ради Христинівського району. Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст. 16 ЦК України. Загальні вимоги щодо підстав недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Ст. 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У позовній заяві не зазначено яким саме вимогам не відповідає договір оренди землі від 27.03.2014 р. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснив, що вказаний договір суперечить інтересам держави, правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, однак не розкрив, в чому це проявляється, та не надав відповідних доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотні умови договору оренди землі передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Як вбачається, згоди з усіх істотних умов договору сторонами досягнуто. Право оренди земельної ділянки площею 40,3375 га з кадастровим номером [NUMBER], щорозташована в адміністративних межах Угловатської сільської ради Христинівського району, зареєстроване 30.04.2014 р. реєстраційною службою Христинівського районного управління юстиції. У позовній заяві наводиться зміст ч. 1 та ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» щодо поновлення договору оренди землі, однак не вказано про значення вказаних положень закону для вирішення даної справи. Суд також вважає, що позивачем не доведено, що у договорах оренди землі від 06.09.2007 р. між Христинівською райдержадміністрацією та ПП «Дніпро» та від 27.03.2014 р. між Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області та [PERSON] мова йде про одну й ту ж саму ділянку. Предметом договору від 06.09.2007 р. є земельна ділянка площею 43,1436 га, предметом договору від 27.03.2014 р. - площею 40,3375 га, тобто різниця складає майже 3 га. Постановою Вищого господарського суду України від 11.11.2015 р. у справі № 925/1901/14, на яку посилається позивач у позовній заяві, зазначаючи при цьому, що цим судовим рішенням встановлені обставини, які мають значення для даної справи, а тому вони не потребують доказування, не встановлено, що предметом обох договорів є одна й та ж сама ділянка. Позивач у позовній заяві також посилається на висновки Верховного Суду України, викладені у ряді постанов, які мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Однак, суд вважає, що врахування висновків Верховного Суду України можливе лише в разі встановлення однакових обставин справ та доведеності цих обставин відповідними доказами, що відсутнє у даному випадку. Враховуючи зазначені обставини, у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Outcome: dismissed