Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що згідно кредитного договору від 09.07.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі під 14,5% річних. Поручителем за вказаним кредитним договором виступив відповідач [PERSON]. Відповідно до умов договору [PERSON] мала щомісячно сплачувати позивачу кошти в рахунок повернення тіла кредиту та нарахованих відсотків. Однак, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконала і припинила внесення щомісячних платежів. Станом на 29.09.2017 року [PERSON] має заборгованість перед банком за кредитним договором: 4538,14 доларів США з повернення тіла кредиту, 759,97 доларів США заборгованість зі сплати відсотків, 19570,18 грн. пені за прострочення сплати кредиту. Тому просять стягнути в солідарному порядку з відповідачів на свою користь вказану заборгованість, а також понесені по справі судові витрати. У даній справі31.10.2017 року було відкрите провадження та справа призначена до розгляду на 22.01.2018 року. 22.01.2018 року у даній справі проведене підготовче засідання. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] викликався до суду шляхом направлення судових викликів за зареєстрованим місцем його проживання, але до суду не з'явився та відзив на позов не подав. Суд вважає, що даний відповідач сповіщений про час та місце розгляду справи, але до суду не з'явився з неповажних причин, оскільки він не повідомляв суд про зміну місця проживання. Клопотань про відкладення судового розгляду даний відповідач не подавав. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подала. В судовому засіданні даний відповідач та його представник позов заперечили. Зазначили, що банк невірно проводив нарахування процентів. Окрім того, без згоди поручителя банком збільшено розмір процентів. Також, кредит визначено в іноземній валюті та на позичальника були покладені курсові ризики. Вважають, що позичальник повністю погасила заборгованість за тим курсом, що був на час отримання кредиту. Банк не повідомив позичальника про умови кредитування та не вірно проводив зарахування сплачених позичальником коштів. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON] та її представника, дослідивши подані сторонами письмові заяви по суті справи та подані суду докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] 09.07.2008 уклали кредитний договір на суму 17000 доларів США під 13,5% річних з кінцевим строком повернення липень 2018 року. Також позичальник взяв на себе зобов'язання сплатити пеню в разі порушення термінів повернення кредиту, процентів чи сплати комісії (п.4.1 договору). Вказані обставини підтверджуються копією договору (а.с 14-18). Додатковою угодою сторін кредитного договору від 23.10.2008 року розмір процентної ставки було збільшено до 14,5 % річних (а.с. 20) З наведеного вбачається, що спірні правовідносини між сторонами є цивільними і врегульовані ст.ст. 207, 526, 527, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно зазначених положень закону кредитний договір укладається лише у письмовій формі і підписується сторонами. Відповідач, боржник за договором, зобов'язаний добросовісно виконувати свої обов'язки та повернути заборгованість по тілу кредиту, сплатити відсотки за користування. Відповідач [PERSON] на забезпечення виконання вказаного кредитного договору уклав з позивачем договір поруки за якими взяв на себе зобов'язання по солідарній відповідальності за вказаним кредитним договором. Крім того, він взяв на себе зобов'язання сплатити позивачу, в разі невиконання договору, пеню та інших штрафних санкцій. Вказані висновки суду підтверджують копією договору поруки (а.с. 22-23) Суму кредиту позичальник отримала повністю. В порушення вимог Договору позивальник неналежним чином виконав умови кредитного договору і припинив виплачу щомісячних платежів в належному розмірі. У зв'язку з чим, у позивача з підстав визначених ст. 1050 ЦК України виникло право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати відсотків. Станом на 29.09.2017 року позичальник має перед позивачем заборгованість за кредитним договором: 4538,14 доларів США заборгованість з повернення тіла кредиту, 759,97 доларів США заборгованість зі сплати відсотків, 15560,83 грн. пеня за прострочення терміну повернення кредиту та 3009,35 грн. пеня за прострочення терміну сплати відсотків. Загальний розмір заборгованості позичальника станом на 29.09.2017 року за кредитним договором становить 5298,11 доларів США та 19570,18 грн., що підтверджується наданим суду розрахунком позивача. Будь-яких доказі на спростування вказаної заборгованості відповідачами суду надано не було. Усні заперечення проти позову відповідача [PERSON] та її представника суд не може взяти до уваги з огляду на таке. Судом встановлено, що на час укладення спірного кредитного договору сторонами договору досягнуто згоди щодо валюти виконання грошового зобов'язання, яка відповідно до ст.533 та ст.1054 ЦК України є істотною умовою кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Посилання позичальника на те, що умови договору є несправедливими, порушені вимоги закону щодо видачі кредиту в іноземній валюті, позичальника не було повідомлено про умови кредитування та сукупну вартість кредиту не заслуговують на увагу з наступних підстав. Сторонами кредитного договору досягнуто згоди щодо валюти виконання грошового зобов'язання, розміру кредиту та строків його погашення. Сторонами кредитного договору досягнуто згоди щодо валюти виконання грошового зобов'язання та виразили її в доларах США. Процентна ставка виражена в договорі зрозумілій формі. Згідно зі ст. 627 та відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається з заяви на видачу готівки (а.с. 24), кредит був отриманий позичальником у повному обсязі. З копії договору та додатків до нього вбачається, що позичальник отримав повну, доступну та вичерпну інформацію щодо умов надання кредиту за договором, а саме - щодо сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, переліком та розміром всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, щодо розміру, враховуючи розмір комісії (тарифів). Таким чином, спростовуються твердження позичальника, щодо ненадання йому банком повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту. За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що при укладенні спірного договору сторонами у повному обсязі було дотримано усі вимоги закону та погоджені усі істотні умови договору. Відповідно до положень ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. В той же час, судом встановлено, що кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; банк надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до кредитного договору, які підписані позичальником, міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Відповідно до договору поруки, поручитель, в разі невиконання позичальником умов кредитного договору, несе нарівні з останнім солідарну відповідальність, в тому числі по сплаті пені та штрафних санкцій. За умовами договору поруки від 09.07.2008 року забезпеченим зобов'язанням є зобов'язання з повернення кредиту в сумі 17000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних. В той же час, як встановлено судом банк збільшив обсяг відповідальності поручителя, уклавши з позичальником 23.10.2008 року договір, яким збільшив розмір процентної ставки. Будь-яких доказів на підтвердження отримання згоди поручителя на таке збільшення обсягу його відповідальності позивачем суду не надано . Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Пунктом 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому, обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У зв'язку з викладеним позичальник зобов'язаний повернути позивачу кредит та сплатити проценти в порядку та на умовах визначених договором. Згідно зі ст.ст. 12-13 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наведеного вбачається, що доведений позивачем розмір заборгованості позичальника за договором станом на 29.09.2017 року становить 5298,11 доларів США та 19570,18 грн.. Відповідно до вимог ст. 526, 530, 1049 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, а тому суд вважає за необхідне стягнути з позичальника [PERSON] наведену заборгованість за кредитним договором. В задоволенні вимог до поручителя суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог. У зв'язку з задоволенням позову, з позичальника на користь позивача підлягають стягненню понесені по справі судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2401,22 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial