Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивач у травні 2015 року звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що відповідно до укладеного договору №CVНМАА00000959 від 02 лютого 2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 4040,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 01 лютого 2010 року. У якості забезпечення повернення кредиту, між Банком та відповідачкою [PERSON] 02 лютого 2007 року було укладено договір поруки №CVНМАА00000959. Заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15 березня 2012 року стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 14687,90 доларів США. Разом з тим, [PERSON] зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього перед позивачем станом на 02 квітня 2015 року, без врахування суми боргу стягнутої рішенням суду, виникла заборгованість у розмірі 3602, 69 доларів США. Просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 3602,69 доларів США, яка згідно курсу Національного банку України станом на 02 квітня 2015 року, становить 84 591 грн. 16 коп., а також витрати по сплаті судового збору. Справа слухалась у відсутність сторін, які в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися судом про місце та час розгляду справи. Представник позивача надала заяву, в якій судове засідання просила провести у її відсутність. Позов підтримала у повному обсязі. У разі відсутності відповідачів, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Крім того, просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку судові витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик їх до суду у розмірі 150 грн. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи через публікацію в пресі оголошення. Причину своєї неявки суду не повідомили. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що представник позивача не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідачів, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Частиною 1 ст.509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, судом встановлено, що 02 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CVНМАА00000959 (а.с.12-14). Відповідно до умов договору, погоджених сторонами, відповідач [PERSON] отримав кредит на придбання транспортного засобу в розмірі 4040 доларів США зі сплатою 1,19 % на місяць за користування кредитом з кінцевим терміном повернення по 01 лютого 2010 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] 02 лютого 2007 року укладено договір поруки №CVНМАА00000959, за умовами якого поручитель взяв на себе відповідальність за повне, своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань (а.с.15). Крім того, умовами договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (п.2). Таким чином, судом достовірно встановлено, що між сторонами існували договірні зобов'язання, які банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] у користування кредитні кошти. У зв'язку із неналежним виконанням умов договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №CVНМАА00000959 від 02.02.2007 року. 15 березня 2012 року заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 14687,90 доларів США, а також сплачені судові витрати. Однак у свою чергу, [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, у визначений в договорі строк кошти не повернув, чим порушив умови укладеного між сторонами договору та відповідно прострочив виконання взятих на себе зобов'язань, що призвело до утворення заборгованості по сплаті кредиту, яка згідно із наданим позивачем розрахунком станом на 02 квітня 2015 року становить 18290,59 доларів США, з яких 3999,11 доларів США - заборгованість за кредитом; 5458,80 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 181,12 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 8651,56 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с.5-6). Однак враховуючи те, що заочним рішенням суду від 15 березня 2012 року стягнуто з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 14687,90 доларів США, станом на 02 квітня 2015 року, сума боргу за кредитним договором №CVНМАА00000959 від 02.02.2007 року становить 3602,69 доларів США. Як роз'яснив пленум Верховного суду України у своїй постанові «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, вказана заборгованість за кредитним договором, відповідно до курсу Національного банку України, станом на день ухвалення рішення, тобто на 26 серпня 2015 року становить 81 492 грн. 85 коп.(а.с.50) У зв'язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору, позивач 03.04.2015 року надіслав відповідачам вимоги про погашення простроченої заборгованості, однак відповідачі жодним чином на неї не відреагували (а.с.8-11). Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч.1 ст.530 ЦК України)). Відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Оскільки відповідач [PERSON] не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, й відповідно не надав доказів своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, згідно із положеннями ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст. 541 ЦК України). У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України). Враховуючи наведене, позичальник [PERSON] та поручитель [PERSON] несуть солідарну відповідальності за виконання вимог кредитного договору. Таким чином, суд вважає, що вказаний вище борг по кредитному договору підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача у повному об'ємі. Крім того, як роз'яснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі у своїй постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. У зв'язку із цим, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог судові витрати, понесені останнім у зв'язку із зверненням до суду з даним позовом та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів до суду.

Outcome: approved