Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі -ПАТ «ВіЕс Банк») звернулось в суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], в якому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №KF34409 від 22.02.2005 року у розмірі 134 367, 48 доларів США, а також судові витрати.\~\~\~\~ В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 22.02.2005 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір №KF34409 з додатками, згідно з яким відповідачу надано кредитні кошти в сумі 215 000 доларів США строком до 22.02.2020 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та [PERSON] укладено договір поруки №PO82950 від 23.02.2005 року, за яким останній зобовязався перед кредитором відповідати за порушення зобовязань боржника, що випливають із кредитного договору. Оскільки відповідачем [PERSON] порушено умови кредитного договору, станом на 21.11.2016 р. виникла заборгованість у розмірі 134\~367, 48 доларів США, яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі, не заперечу є проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не зявились, причин своєї неявки не повідомили, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Згідно із ч. 4 ст.\~169, ч.1 ст.\~224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22.02.2005 р. між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір №KF34409 та додатки до такого, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 215 000 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 22.02.2020 р., а позичальник зобовязалася повернути основну суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом у строк та в порядку, передбачених кредитним договором та додатками до нього (а.с. 11-12, 13, 14). Окрім цього, до кредитного договору вносились зміни, про що укладались додаткові угоди (а.с. 15, 17-25). З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 23.02.2005 р. між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», позичальником та [PERSON] укладено договір поруки №РО82950, згідно з яким поручитель зобовязався у разі невиконання або неналежного виконання боржником своїх зобовязань перед кредитором в строки та на умовах, визначених кредитним договором, виконати в повному обсязі зобовязання боржника (а.с. 27). В подальшому, до вказаного договору було внесено зміни, про що укладено договір про внесення змін та додаткові угоди (а.с. 28, 29, 30-31). Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. У відповідності до статей 526,\~530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Положеннями ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Встановлено, що 03.10.2016 р. позивачем на адресу відповідачів скеровано письмові вимоги про дострокове повернення кредиту та розяснено наслідки їх невиконання, проте, такі залишилися відповідачами без реагування, заборгованість у добровільному порядку не погашена (а.с. 32, 33). Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 21.11.2016 р. заборгованість за кредитним договором становить 134\~367, 48 доларів США, з яких: 120 961,76 доларів США заборгованість за кредитом, 12 087,69 доларів США заборгованість за відсотками, заборгованість за пенею 1 318,03 доларів США (а.с. 10). З огляду на те, що відповідачами не надано іншого розрахунку заборгованості чи відомості про відсутність такої, суд, ухвалюючи заочне рішення у справі, приймає розрахунок позивача як належний та допустимий доказ. У пункті 12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3\~ст. 533 ЦК України. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] доказів належного виконання умов договору не надала, а також не представила докази того, що невиконання зобов`язань за договором сталося не з її вини, а відповідач [PERSON] не надав суду доказів того, що порука з будь-яких причин припинилася, відтак, заборгованість у розмірі 134\~367, 48 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України станом на день ухвалення рішення (за курсом НБУ 26,86 грн.) становить 3\~609 110, 51 грн., підлягає стягненню на користь позивача солідарно з відповідача [PERSON] як позичальника, та відповідача [PERSON] як поручителя. Крім цього, згідно з ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання до суду позовної заяви, у розмірі 52\~192 грн. 23 коп., а саме по 26\~096 грн. 12 коп. з кожного з відповідачів.

Outcome: approved