Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал»), звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 21 травня 2014 року № 500941572 у розмірі 39 100,65 грн, а також судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 2 102,00 грн, а також понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 21 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 500941572, відповідно до пункту 2.1 якого сума кредиту складає 11 353,44 грн, а пунктом 2.2. визначено, що процентна ставка за користування кредитом становить 15,99 % річних. При цьому, відповідно до пункту 2.3 Кредитного договору, датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій, є 22 травня 2019 року. Позивач зазначає, що за умовами Кредитного Договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному Додатком до Публічної пропозиції на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а позичальник, в свою чергу, зобов`язався здійснювати сплату грошових коштів. ТОВ «Вердикт Капітал» зазначає, що банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 11 353,44 грн. 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальність «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі, за Кредитним Договором від 21 травня 2014 року № 500941572, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» (далі - ТОВ «ФК «Веста») було укладено Договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до умов якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «Веста», а ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі, за Кредитним Договором від 21 травня 2014 року № 500941572, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги № 16-01/19/1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі, за Кредитним Договором від 21 травня 2014 року № 500941572, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . За період користування кредитними коштами, відповідачем здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 10 листопада 2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості становить 39 100,65 грн, з яких: нараховані 3 % річних - 1 000,24 грн, втрати від інфляції - 1 834,09 грн, подвійна облікова ставка Національного Банку України - 2 038,69 грн, заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 11 102,26 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 9 246,92 грн, заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату встановлення заборгованості) - 3 278,45 грн, заборгованість за пенею - 10 600,00 грн. Разом із позовною заявою від позивача ТОВ «Вердикт Капітал» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи до 22 лютого 2021 року та встановлено відповідні строки. 23 лютого 2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує та вважає, що зазначений позов не може бути задоволений в повному обсязі, оскільки відомості, що викладені в позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України. На обґрунтування відзиву зазначає, що Кредитний Договір від 21 травня 2014 року № 500941572 містить спірні умови, що впливають на розрахунок заборгованості. Стверджує, що ПАТ «Альфа-Банк» не виконав належним чином свої зобов`язання за зазначеним кредитним договором, а також заперечує, що даним кредитним договором взагалі було передбачено відкриття відновлювальної кредитної лінії з лімітом 11 353,44 грн. Відповідач також стверджує, що позивач не надав жодного доказу належного виконання ПАТ «Альфа-Банк» своїх зобов`язань за Кредитним Договором від 21 травня 2014 року № 500941572. Крім того, на думку відповідача, твердження позивача щодо наявного в нього права вимоги стягнення заборгованості з Відповідача за Кредитним договором від 21 травня 2014 року № 500941572 є необґрунтованим, мотивуючи це тим, що в зв`язку з неподачею позивачем доказів, які б підтверджували відступлення права вимоги саме за Кредитним договором від 21 травня 2014 року № 500941572, а також доказів оплати за договорами відступлення права вимоги, що б підтвердили факт переходу права вимоги за кредитними договорами, суд та відповідач фактично позбавлені можливості встановити достовірність відомостей щодо наявного у позивача права вимоги за Кредитним договором, боржником за яким є відповідач. Відповідач також акцентує увагу на спірність розміру заборгованості за Кредитним договором від 21 травня 2014 року № 500941572, мотивуючи зазначене тим, що позивачем не були подані документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до норм статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та пункту 2.1.1 Постанови Національного Банку України від 30 грудня 1998 року № 566, що не дає можливості встановити за який період виникла заборгованість, з якого часу почалося нарахування відсотків по кредиту, дійсний розмір заборгованості відповідача, періоди за які така заборгованість була нарахована, суми та часу внесення відповідачем платежів. Також відповідач стверджує, що посилання позивача на платежі відповідача по Кредитному договору є хибними, оскільки дані платежі не були добровільними, а стягувалися позивачем через виконавчий напис, що оспорюється відповідачем в суді (справа № 361/4793/20, провадження № 2/361/2933/20). Додатково відповідач заперечив проти заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, назвавши їх необґрунтованими, та заявив розмір орієнтовних витрат відповідача на професійну правничу допомогу. 31 березня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій він зазначає, що має право на стягнення заборгованості за Кредитним договором від 21 травня 2014 року № 500941572, мотивуючи це умовами даного договору та згодою з ними відповідача. Також позивач просив відмовити в задоволені вимог відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу. 31 березня 2021 року на адресу суду також надійшло клопотання позивача про долучення доказів, а саме: доказів, які б підтверджували відступлення права вимоги саме за Кредитним договором від 21 травня 2014 року № 500941572, а також доказів оплати за договорами відступлення права вимоги, що б підтвердили факт переходу права вимоги за кредитними договорами. 01 квітня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Яреська Т.В., в якому остання просила відмовити у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] у зв`язку із пропуском строку позовної давності. 28 квітня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Яреська Т.В,. про долучення доказів, а саме: постанови Київського апеляційного суду від 30 березня 2021 року у справі № 361/4793/20, якою залишено без змін рішення Броварського міськрайонного суду Київської області про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області, треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Міністерства юстиції України Клітченко Оксана Анатоліївна, Кабінет Міністрів України, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У заяві представник відповідача зазначив, що вказаним виконавчим написом від 13 серпня 2019 року № 1913 з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором від 21 травня 2014 року № 500094572 у розмірі 49 468,61 грн, а звернувшись до суду із позовною заявою про стягнення з відповідачки заборгованості за одним і тим самим кредитним договором, за умовами чинності на час звернення до суду виконавчого напису, позивач здійснює подвійне стягнення. 06 травня 2021 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення по справі від представника відповідача - адвоката Яреська Т.В., в яких останній не погоджується з відповіддю на відзив від 26 березня 2021 року та клопотанням про долучення доказів від 26 березня 2021 року. Свою позицію відповідач мотивує тим, що відповідь на відзив було надано з порушенням процесуального строку та позивач не заявив клопотання (заяву) про його поновлення. Також відповідач заперечує проти долучення доказів позивачем аргументуючи це тим, що докази, які намагається долучити позивач, подані всупереч вимогам частини другої статті 83 ЦПК України, та позивачем не було обґрунтовано неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від нього. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив таке. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі частинами третьою, четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Нормами статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог частин першої, другої статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно із вимогами частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами частини другої статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із вимогами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. 21 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 500941572, відповідно до пункту 2.1 якого встановлено сума кредиту, валюта кредиту - 11 353,44 грн. Пунктом 2.2 Кредитного договору визначено, що процентна ставка за користування кредитом становить 15,99 % (п`ятнадцять цілих 99 сотих відсотка) річних. Тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до пункту 2.3 Кредитного договору дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій - 22 травня 2019 року. 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі, за Кредитним Договором від 21 травня 2014 року № 500941572, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста» було укладено Договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до умов якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «Веста», а ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі, за Кредитним Договором від 21 травня 2014 року № 500941572, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги № 16-01/19/1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Веста» відступило до ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі, за Кредитним Договором від 21 травня 2014 року № 500941572, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 13 серпня 2019 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 1913. У виконавчому написі Приватним нотаріусом запропоновано звернути стягнення з громадянки України [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором від 21 травня 2014 року № 500941572, що було укладено між АТ «Альфа-Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Кредитні Ініціативи», правонаступником всіх прав та обов`язків якого на підставі Договору Факторингу від 26 грудня 2018 року № 2019-1КІ/ВЕСТА є ТОВ «ФК «Веста», правонаступником якого на підставі Договору відступлення прав вимоги від 19 січня 2019 року № 16-01/19/1 є ТОВ «Вердикт Капітал». Строк платежу за Кредитним договором від 21 травня 2014 року № 500941572 настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 16 січня 2019 року по 30 липня 2019 року. Сума заборгованості складає 49 468,61 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 11 102,26 грн, прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 грн, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 19 320,52 грн, строкова заборгованість за сумою кредиту становить 567,05 грн, строкова заборгованість за комісією становить 0,00 грн, строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 7 878,88 грн. Даний виконавчий напис нотаріуса перебуває на примусовому виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу міста Київа Клітченко О.А., про що свідчить постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 59979522. Постановою Київського апеляційного суду від 30 березня 2021 року у справі № 361/4793/20 залишено без змін рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2020 року, яким у задоволенні позову [PERSON] до Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області, треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Міністерства Юстиції України Клітченко О.А., Кабінет Міністрів України, про визнання виконавчого напису нотаріуса від 13 серпня 2020 року № 1913, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. таким, що не підлягає виконанню, відмовлено. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, виконавчим написом від 13 серпня 2020 року № 1913 з [PERSON] стягнуто суму простроченої заборгованості за кредитним договором від 21 травня 2014 року № 500941572 в розмірі 11 102,26 грн. З матеріалів позовної заяви вбачається, що таку ж суму заборгованості за кредитом позивач просить стягнути з відповідача в даному позовному провадженні. Згідно із статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення. Враховуючи, що така ж сума заборгованості вже стягнута виконавчим написом, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки подвійне стягнення за одним і тим самим кредитним зобов`язанням та за той самий період не допускається. Щодо стягнення заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 9 246,92 грн, заборгованості за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату визначення заборгованості) у розмірі 3 278,45 грн, суд зазначає таке. Станом на 30 липня 2019 року за виконавчим написом нотаріуса від 13 серпня 2019 року № 1913 з [PERSON] стягнуто прострочену заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 19 320,52 грн та строкову заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 7 878,88 грн. Враховуючи, що ТОВ «Вердикт Капітал» отримало право грошової вимоги до боржника [PERSON] у січні 2019 року, а виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом пізніше, а саме: 13 серпня 2019 року, є всі підстави вважати, що сума заборгованості за відсотками в розмірі 9 246,92 грн стягнута позивачем за вчиненим виконавчим написом та є складовою суми заборгованості за відсотками (строковими та простроченими). Крім того, з наданих до матеріалів справи розрахунків заборгованості та додатків до факторингових договорів, судом так і не встановлено, яким чином розраховувалась заборгованість за відсотками, що стягнуті виконавчим написом, оскільки у даному позові ТОВ «Вердикт Капітал» вказує, що на момент передачі боргових зобов`язань [PERSON] за договором факторингу заборгованість за відсотками складала 9 246,92 грн. Також не підлягає стягненню з відповідача і заборгованість за нарахованими відсотками відповідно до Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату визначення заборгованості) - 3 278,45 грн, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, в даному випадку з 22 травня 2019 року, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Разом з тим, відсутність у позивача права нарахування відсотків (процентів) за користування кредитом вбачається з Договору факторингу від 26 грудня 2019 року № 2612-01. Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача [PERSON] пені в розмірі 10 600,00 грн, 3 % річних в розмірі 1 000,24 грн та втрат від інфляції в розмірі 1 834,09 грн з огляду на таке. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. від 17 вересня 2019 року за виконавчим написом від 13 серпня 2019 року № 1913 розпочато процедуру звернення стягнення на дохід [PERSON] , який вона отримує від Товариства з обмеженою відповідальністю «Біркрафт» в розмірі 20 % відрахувань із заробітної плати. Відповідно до довідки від 19 лютого 2021 року за вих. № 16 вбачається, що станом на 19 лютого 2021 року із заробітної плати [PERSON] стягувачу ТОВ «Вердикт Капітал» перераховано 9 773,40 грн. Враховуючи, що позивачем суду не надано належного розрахунку сум заборгованості за кредитним зобов`язанням [PERSON] , що підлягають стягненню в порядку статей 549 та 625 ЦК України, з врахуванням часткового погашення кредитного зобов`язання, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості, позивачем здійснено розрахунок заборгованості виходячи з суми заборгованості за кредитом (тілом кредиту), яку позивач встановив в своєму позові, однак не доведено факту наявності заборгованості відповідача за кредитним договором від 21 травня 2014 року № 500941572 саме в такому розмірі, про який зазначається вище. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру заборгованості за тілом кредиту, а тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих сум боргу, відсотків, пені та штрафних санкцій відповідачу не є можливим. Суд вважає доводи позивача щодо тіла кредиту та розміру нарахованих сум, такими, що не підтверджені належними доказами, через що такі вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд визнає, що наданими до суду доказами позивач не довів підстав для задоволення заявлених ним вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 21 травня 2014 року № 500941572, через що підстави для задоволення позову відсутні. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідачу правничу допомогу надавав адвокат Яресько Т.В. на підставі Договору про надання правничої (правової) допомоги від 10 лютого 2021 року № 2106. Даним договором передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу становлять - 3 000,00 грн (пункт 2 Додатку № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 10 лютого 2021 року № 2106). Відповідно до умов Договору про надання правничої (правової) допомоги від 10 лютого 2021 року № 2106, зазначений Гонорар сплачується Клієнтом після винесення Дніпровським районним судом міста Києва рішення по суті спору. На підтвердженням виконання Адвокатом договору, Сторони підписали Акт приймання-передачі послуг від 19 лютого 2021 року № 210219-01, що містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Яресько Т.В., відповідно до умов Договору про надання правничої (правової) допомоги від 10 лютого 2021 року № 2106. 11 червня 2021 року представником відповідача - адвокатом Яресько Т.В., подано клопотання про долучення доказів, разом з яким було подано докази оплати гонорару - розрахункову квитанцію від 10 червня 2021 року № 10/06/21 та Додаток від 09 червня 2021 року № 2 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 10 лютого 2021 року № 2106, з обґрунтуванням неможливості їх подачі разом з позовною заявою. Розрахунковою квитанцією від 10 червня 2021 року № 10/06/21 підтверджується оплата відповідачем згідно із Договором про надання правничої (правової) допомоги від 10 лютого 2021 року № 2106 адвокату Яреську Т.В. гонорара у розмірі 3 000,00 грн. Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що позивачем зроблено не було. Разом з тим, фіксація розміру гонорару відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в Постанові від 20 січня 2021 року по справі № 357/11023/18 (провадження № 61-18258св19), у якій зазначено, що «… саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності». Враховуючи, що розмір судових витрат відповідача [PERSON] підтверджений належними доказами, суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача належить стягнути документально підтверджені витрати на правничу (правову) допомогу в сумі 3 000,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved