Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Дерев`янко Віталій Тихонович звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про встановлення факту правовстановлюючого документу. В обґрунтування заяви зазначив, що 05.04.2021 [PERSON] звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, йому було в усній формі повідомлено про відмову у призначенні пенсії, так як виявлено розбіжності у написанні по батькові в трудовій книжці [NUMBER] виданої радгоспом «Богданівський» 20.08.1982, трудовій книжці колгоспника [NUMBER] виданої в колгоспі «Маяк» 08.02.1983, дипломі [NUMBER] про закінчення МПТУ -7 м. Кременчука виданого 16.07.1982, паспорті № [NUMBER] виданого Придніпровським райвідділом у м. Черкаси Управління міграційної служби України в Черкаській області та свідоцтві про народження [NUMBER] виданого 21.07.1964 Лип`нівською сільською радою Хорольского району Полтавської області. З 20.01.1982 по 27.12.1982 заявник працював у радгоспі «Богданівський» токарем ЦРМ, де йому було видано трудову книжку [NUMBER] , однак при її оформленні прізвище [PERSON] було помилково вказано як « [PERSON] ». З 18.01.1983 по 27.08.1987 він був прийнятий в колгосп «Маяк» с. Худяки колгоспником, де йому було видано трудову книжку [NUMBER] , при оформленні якої його прізвище помилково вказано як « [PERSON] ». Крім того, з 01.09.1979 по 16.07.1982 заявник навчався в МПТУ -7 м. Кременчука та здобув професію токар, про що 16.07.1982 отримав диплом [NUMBER] про закінчення МИТУ -7 м. Кременчука, в якому помилково було зазначено його по батькові « [PERSON] ». Факт належності йому зазначених правовстановлюючих документів підтверджується копією паспорта, копією свідоцтва про народження та копією трудової книжки [NUMBER] заповненої 15.01.2020 українською мовою інспектором з персоналу ТОВ «Торговий дім «Черкасириба», де він був прийнятий на роботу на посаду водія з 16.01.2020 по 28.02.2020, в яких вказано прізвище як [PERSON] . Встановлення даного юридичного факту необхідно для призначення пенсії за віком. Таким чином, заявник просить встановити юридичний факт, що має юридичне значення, а саме факт належності йому правовстановлюючих документів, а саме: трудової книжки [NUMBER] виданої радгоспом «Богданівський» 20.08.1982 року на ім`я « [PERSON] »; трудової книжки колгоспника [NUMBER] виданої в колгоспі «Маяк» 08.02.1983 р на ім`я « [PERSON] »; трудової книжки колгоспника [NUMBER] виданої в колгоспі «Маяк» 08.02.1983 р на ім`я « [PERSON] »; диплома [NUMBER] про закінчення МПТУ -7 м. Кременчука виданого 16.07.1982 на ім`я « [PERSON] ». Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2021, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси [PERSON] , визначена для розгляду судової справи №711/3331/21. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.05.2021 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи здійснювати за правилами окремого провадження. Заявник [PERSON] та його представник адвокат Деревянко В.Т. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до початку судового засідання від представника надійшла письмова заява про розгляд справи у їх відсутність. Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 24.06.2021 на адресу суду надішли письмові пояснення, в яких просив розглянути справу без участі представника, при вирішенні заяви покладався на розсуд суду. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право безперешкодного звернення людини до суду за захистом своїх прав гарантується ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Белле проти Франції» суд зазначив, що частина 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві (Bellet v. France, 04/12/1995, Series A № 333-B, crop. 42, пункт 36). Порядок розгляду справи щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення, врегульовано у главі 6 «Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Розділу IV «Окреме провадження» Цивільного процесуального кодексу України, зокрема щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як визначено у ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи у тому числі про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ч. 1 ст. 315 ЦПК України і не є вичерпним. Так, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як на тому наголошено у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, що при розгляді справ про встановлення відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи у паспорті, у тому числі факт належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документи належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.07.1964, копії паспорта громадянина України та копії Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №7110-1049569-2017 від 21.11.2017, [PERSON] народився [INFO] в с. Великі Липняги Хорольского (Семенівського) району Полтавської області. Згідно довідки про присвоєння ідентифікаційного номера від 14.08.2000 заявнику [PERSON] присвоєно ідентифікаційний номер [NUMBER] . Як вбачається з заяви, 05.04.2021 [PERSON] звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком, однак в усній формі йому було відмовлено у призначені пенсії, у зв`язку з розбіжностями у написанні по батькові в трудових книжках та дипломі, з даними зазначеними в паспорті громадянина України та свідоцтві про народження. Так, з копії диплома [NUMBER] , який заповнений українською та російською мовами, вбачається, що диплом видано [PERSON] (російською - [PERSON] ), в тому, що він 01.09.1979 вступив до МПТУ-7 м. Кременчука Полтавської області і 16.07.1982 закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища за професією токар і здобув загальну середню освіту. З наявних в матеріалах справи копії трудової книжки серії [NUMBER] від 20.08.1982 виданої на ім`я « [PERSON] », трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] від 08.02.1983 виданої на ім`я « [PERSON] » та трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] від 08.02.1983 виданої на ім`я « [PERSON] » вбачається наявність розбіжностей в написанні по батькові заявника, що ставить під сумнів належність йому зазначених документів. Встановлення факту належності трудових книжок та диплому необхідно заявнику для призначення та отримання пенсії у встановленому законом порядку. Основним документом, що підтверджує трудовий стаж для призначення пенсії за віком являється трудова книжка. Без встановлення факту належності трудової книжки заявник позбавлений соціальної гарантії наданої державою, а саме на призначення та отримання пенсії за віком. Оцінюючи в сукупності зібрані та дослідженні по справі докази, суд вважає, що розбіжності в написанні по батькові, в копіях трудових книжок та дипломі заявника пов`язані із перекладом з української мови на російську мову, носять лише формальний характер, оскільки всі інші його анкетні дані, а саме прізвище, ім`я та дата народження співпадають з тими даними, що зазначені у паспорті заявника. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Як встановлено судом, внести виправлення до первинних документів, не має можливості, оскільки вони видавалися за часів СРСР, який розпався, а відтак вони не можуть бути замінені або відновлені. Згідно з частинами 1 та 2 статті 5 ЦПК Ураїни здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Таким чином, виходячи з заявлених вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявником було надано достатньо доказів, які вказують на факт належності йому диплома та трудових книжок, вимоги не містять в собі спору про право, а тому суд вважає, що є підстави для задоволення заяви. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved