Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач ТОВ «Рада-3» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], в якому просив суд, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 24.11.2014 року, стягнути з відповідачів на свою користь суму заборгованості по сплаті заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг за період з лютого 2013 року про жовтень 2014 року включно в загальному розмірі - 8010,88 грн., нараховані на вказану суму боргу кошти інфляційних втрат в сумі - 1365,82 грн. та 3% річних в сумі - 261,68 грн. та понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], в якій вони проживають, але не в повному обсязі сплачують плату за комунальні послуги. Так, за час проживання у вказаній квартирі відповідачам надавались послуги водопостачання, опалення та гарячої води і посліги з утримання будинку та прибудинкової території, а саме згідно договору про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території від 15.06.2007 року, де згідно п.4 відповідачі взяли на себе обов»язок вносити плату за послуги не пізніше 20-го числа кожного наступного місяця. Оскільки відповідачі у добровільному порядку борг не погашають, тому позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідачів в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на свої письмові заперечення проти позову, з підстав доведення позивачем обґрунтованості нарахування послуги названої як «експлуатаційні послуги» та не зазначення тарифів в цій частині. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач - ТОВ «Рада-3» є підприємством, що обслуговує населення будинку [ADDRESS] в м.Києві, надає комунальні послуги та наділена повноваження на отримання оплати за їх надання, що визнається сторонами, а тому відповідно до ст.61 ч.1 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками в рівних долях квартири [ADDRESS] загальною площею 234,4 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 15.02.2007 року (а.с.17). Згідно зі ст. 322 ЦК України тягар утримання майна покладається на власника, а саме: власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 151, 162 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Як встановлено судом, комунальні послуги надаються якісно та в повному обсязі для мешканців будинку та відповідачів, оскільки ніяких скарг та заяв на адресу позивача щодо якості і обсягу послуг не надходило і суду надано сторонами не було. Крім того, відповідачі здійснювали сплату коштів за надані послуги на рахунок позивача, а саме вносили кошти за послуги квартплати (холодне, гаряче водопостачання, водовідведення, опалення) і частково за експлуатаційні послуги (утримання будинку і прибудинкової території), що підтверджується розрахунком заборгованості і сплати коштів, наданих позивачем та не заперечується сторонами. Між тим, сплату коштів за експлуатаційні послуги (утримання будинку і прибудинкової території) відповідачі проводили не в повному обсязі. Також, встановлено, що між сторонами було укладено договір про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території від 15.06.2007 року, де згідно п.4,10 відповідачі взяли на себе обов»язок вносити плату за вказані послуги не пізніше 20-го числа кожного наступного місяця за затвердженими органами влади тарифами (а.с.7-12). Вказаний договір вважається пролонгованим на наступний строк у відповідності до п.19 його вимог. У відповідності до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 11.12.2012 року за №2216 для мешканців будинку по [ADDRESS], яке обслуговує ТОВ «Рада-3» встановлено тарифи на обслуговування будинку і прибудинкової території в розмірі 3,44 грн. за 1 кв.м. площі квартири (а.с.23-24). Між тим, з розрахунків позивача вбачається, що відповідачі сплачували кошти за утримання будинку і прибудинкової території, названі позивачем як експлуатаційні витрати, лише частково, тобто фактично визнали необхідність сплати вказаних коштів, але не їх розмір, що був затверджений розпорядженням КМДА від 11.12.2012 року в установленому законом порядку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача законними та обґрунтованими, а його розрахунки перевірені судом та відповідають затвердженим тарифам в розмірі - 3,44 за 1 кв.м. та загальній площі квартири відповідачів, а тому сума заборгованості за житлово-комунальні послуги, в тому числі за утримання будинку і прибудинкової території (експлуатаційні витрати), підлягає стягненню з відповідачів за період з лютого 2013 року по жовтень 2014 року в рівних долях в розмірі - по 4005,44 грн. з кожного у урахуванням їх зобов»язання в утриманні майна в рівних долях. Посилання представника відповідачів на не обґрунтування позивачем поняття «експлуатаційні витрати» є недоречним та таким, що спростовується наданими розрахунками позивачем та його пояснення в судовому засіданні, що мається на увазі - послуги з утримання будинку і прибудинкової території. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів в рівних долях на користь позивача нараховані на визначену заборгованість суми інфляційні нарахування за період з лютого 2013 року по жовтень 2014 року в розмірі - по 682,91 грн. з кожного та 3% річних в розмірі по - 130,84 грн. з кожного, тому в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів в рівних долях на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по - 121,80 грн.

Outcome: approved