Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк»), звернувся 23.05.2017 року до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед АТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту №11063167000 від 24 жовтня 2006 року за основним боргом і процентами в розмірі 5093,82 долари США та пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів в розмірі 33814,91грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №11063167000-3 від 24 жовтня 2006 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] - квартиру [ADDRESS] ; встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом. Позовні вимоги вмотивовано тим, що 24 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» і [PERSON] укладено кредитний договір №11063167000, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 19500 дол. США строком до 21 жовтня 2016 року. За умовами кредитного договору позичальник зобов`язався оплачувати банку відсотки за користування кредитними ресурсами з розрахунку 11,3% річних. В якості забезпечення виконання за кредитним договором №11063167000 від 24 жовтня 2006 року, укладено договір іпотеки між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] - № [NUMBER] від 24 жовтня 2006 року, відповідно до умов якого відповідачем передано в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] . Предмет іпотеки забезпечує в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань третьої особи перед позивачем за кредитним договором. Третя особа - [PERSON] порушив умови договору, у зв`язку з чим за позовом банку, Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу ухвалено рішення щодо стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості за кредитом в сумі 4250,67 доларів США та пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 19316,53грн.; у позові до поручителів [PERSON] та [PERSON] - відмовлено. На день звернення до суду рішення не виконано, заборгованість за кредитом станом на 17.05.2017 року складає 5093,82 доларів США (кредитна заборгованість та по процентам), 33814,91грн. (пеня за прострочення сплати кредиту та процентів). На адресу відповідача надіслано вимогу про необхідність усунення порушення зобов`язань за кредитним договором та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак порушення не усунено, тому звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 22.02.2019 року цивільну справу прийнято до провадження та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Представник позивача - АТ «УкрСиббанк» в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі (а.с.146). Відповідач - [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлена, про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, правом надання відзиву на позов не скористалася. Третя особа - [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, правом надання пояснень на позов не скористався. У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялася про час та місце розгляду справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подала, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 24 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» і [PERSON] укладено кредитний договір №11063167000, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 19500 дол. США строком до 21 жовтня 2016 року. За умовами кредитного договору позичальник зобов`язався оплачувати банку відсотки за користування кредитними ресурсами з розрахунку 11,3% річних (а.с.14-22). В якості забезпечення виконання за кредитним договором №11063167000 від 24 жовтня 2006 року, укладено договір іпотеки між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] - № [NUMBER] від 24 жовтня 2006 року, відповідно до умов якого відповідачем передано в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.23-26). Відповідно до п.п.1.2-1.4 іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань позичальника за договором про надання споживчого кредиту №11063167000 від 24.10.2006 року, а саме: зобов`язання по поверненню в повному обсязі отриманих, в порядку та на умовах відповідно до кредитного договору, кредитних коштів у сумі 19500,00 доларів США, що на день укладання кредитного договору складає 98475,00грн.; зобов`язання по поверненню отриманого кредиту за кредитним договором згідно з графіком погашення, що є додатком до зазначеного кредитного договору, але в жодному випадку кредит підлягає поверненню не пізніше 21.10.2016 року, якщо інший строк повернення кредиту не встановлено у відповідності до зазначеного кредитного договору; зобов`язання по поверненню отриманого кредиту за кредитним договором кредиту на рахунок № [NUMBER] в АКІБ «УкрСиббанк» МФО 351005; зобов`язання по сплаті плати за кредит в розмірі 11,3%; зобов`язання по сплаті неустойки (штрафи, пені) у порядок та строки, визначені в кредитному договорі. Іпотекою також забезпечується в повному обсязі вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування витрат, понесених іпотекодержателем і пов`язаних з пред`явленням вимоги по зобов`язанням за кредитним договором і зверненням стягнення на предмет іпотеки; утримання та збереження предмету іпотеки; збитків, завданих порушенням зобов`язань за кредитним договором чи за цим договором іпотеки; витрат на страхування предмету іпотеки у випадку, якщо страхування здійснюється за рахунок іпотеко держателя. Іпотекою також забезпечуються зобов`язання, зазначені в п.1.2. цього Договору, у разі їх зміни - збільшення чи зменшення, - якщо така зміна обумовлена застосуванням умов Кредитного договору або додаткових угод до нього щодо збільшення чи зменшення суми кредиту, плати за кредит (комісій та процентних ставок), неустойки (штрафи, пені) (а.с.23). Вартість предмету іпотеки станом на 24.10.2006 року складала 131300,00грн. (а.с.23). Також кредит забезпечено порукою, а саме: фінансовою порукою [PERSON] та [PERSON] (п.2.1 кредитний договір №11063167000 від 26.10.2006 року) (а.с.15). Третьою особою [PERSON] зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту №11063167000 від 24.10.2006 року належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим АТ «УкрСиббанк» 07.04.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Згідно з інформацією з Єдиного реєстру судових рішень, рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.12.2016 року (справа №210/2181/16-ц, провадження №2/210/1030/16) зазначений вище позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №11063167000 від 24 жовтня 2006 року в розмірі 4250,67 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 19316,53грн. Рішення не оскаржено, набрало законної сили 06.01.2017 року. Як вбачається з тексту даного рішення у позові до поручителів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено з посиланням на ст.559 ЦК України, якою передбачено, що порука припиняється у зв`язку зі збільшенням процентної ставки без згоди поручителів. Проте, зазначене судове рішення не виконано, а заборгованість за кредитним договором за розрахунком позивача станом на 17.05.2017 року складає 5093,82 доларів США (кредитна заборгованість та проценти), 33814,91грн. (пеня за прострочення сплати кредиту та процентів) (а.с.34-48). Стаття 35 Закону України «Про іпотеку» визначає, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Позивач на виконання вимог Закону України «Про іпотеку» 31.03.2017 року направив на адресу [PERSON] та [PERSON] вимогу про усунення порушення умов кредитного договору. Попереджено, що у випадку не усунення порушень на 31 день з дня отримання цієї вимоги, банк буде вимушений вжити заходів щодо повернення суми кредиту, що залишилася, сплати нарахований процентів та пені, які підлягають уточненню на дату фактичного повернення коштів шляхом реалізації свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.27-30), однак відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконує, відтак у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, у даному спорі вирішується питання забезпечення невиконаного третьою особою зобов`язання [PERSON] за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі змістом статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відтак, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової. З огляду на наведене, враховуючи, що банк змінив строк виконання основного зобов`язання пред`явленням 07.04.2016 року позову про дострокове стягнення заборгованості, суд вважає, що у банку припинилося право нараховувати надалі відсотки за кредитом до повного погашення заборгованості за кредитом у цій цивільній справі. А тому, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Такий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18). Таким чином, розмір заборгованості відповідача перед позивачем визначений рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.12.2016 року у справі №210/2181/16-ц, яким стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 26.10.2006 року у розмірі 4250,67 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 19316,53грн. Наведене судове рішення має преюдиціальне значення для вирішення даної справи, у частині визначення розміру заборгованості, на погашення якої необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки. Аналогічні за своїм змістом правові висновки щодо преюдиціальності рішення про стягнення заборгованості у справах про звернення стягнення на предмет іпотеки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1166цс17, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №1519/2-4141/11 (провадження №61-708св18) та у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі №466/104/14-ц (провадження №61-19870св18). Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»). Пунктом 4.2 Договору іпотеки передбачена можливість звернення стягнення на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса; застереження про задоволення вимог іпотеко держателя (а.с.25). Позивач просить реалізувати предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, що відповідає вимогам ст.39 Закону України «Про іпотеку». Ухвалою суду від 16.05.2018 року за клопотанням позивача у справі призначалася судово-оціночна експертиза на вирішення якої ставилося питання оцінки предмету іпотеки домоволодіння: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 87,1кв.м., житловою площею 62,9кв.м., що належить [PERSON] , для визначення ринкової вартості вказаної квартири з метою продажу з прилюдних торгів (а.с.120). Зазначена експертиза не проведена, позивачем 28.11.2019 року подано заяву, в якій він посилався на зміни у законодавстві та відсутності необхідності у проведенні такої експертизи (а.с.138). Дійсно, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» змінено положення ст.39 Закону України «Про іпотеку». Так, частинами 1, 2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відтак, оцінка предмета забезпечення (майна) сторонами на момент укладення договору не впливає на обсяг забезпечених вимог у разі звернення стягнення на предмет забезпечення. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки заборгованість за кредитним договором має місце, забезпечення вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено договором, укладеним між позивачем та боржником, тому суд задовольняє позов в межах заборгованості, яка існувала на час ухвалення рішення суду від 26.12.2016 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1600,00грн. (а.с.1). Пунктом 1 частини 7 статті 265 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення. Так, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно з п.п.1 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону. Крім того, згідно зі статтею 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах: від 23 вересня 2015 року у справі №6-1196цс15 та від 10 червня 2015 року у справі №6-2096цс16, постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі №275/997/13-ц (провадження №61-9778 св 18). Оскільки квартира [ADDRESS] виступає як забезпечення зобов`язань за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, в матеріалах справи відсутні дані, які б підтверджували наявність у відповідача іншого житла, суд в частині звернення стягнення на предмет іпотеки зупиняє виконання рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». На підставі викладеного,

Outcome: partial