Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач у квітні 2017 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просив суд: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане [PERSON] на квартиру [ADDRESS] державним нотаріусом Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори Седлецькою Тетяною Анатоліївною 03 червня 2016 року та зареєстровано в реєстрі за № 10-306, бланк НАІ 285592; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 14.06.2016, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Ярославом Миколайовичем бланк НВТ № 239981; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 29.08.2016, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем (№ 7985); витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер рідний брат позивача - [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, у тому квартира [ADDRESS]. У вересні 2016 року позивач звертався до Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину, проте листом від 29.09.2016 № 3856/02-14 йому було відмовлено із посиланням на необхідність продовження строків прийняття спадщини та наявність спадкоємців першої черги. Вказує, що його покійний брат був похований колишньою дружиною [PERSON], а відносно його вбивства здійснюється кримінальне провадження № 1201510010013658 від [INFO] за ч.1 ст.115 КК України; заяву про прийняття спадщини покійного [PERSON] подав [PERSON] як спадкоємець першої черги - син, який насправді не є сином [PERSON], оскільки у померлого ніколи не було дітей, а батьком [PERSON] є зовсім інша особа. Свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] видано на підставі підроблених (сфальсифікованих) документів, зокрема, свідоцтва про народження, свідоцтва про смерть. З приводу шахрайського заволодіння майном померлого [PERSON] здійснюється кримінальне провадження № 12017100100000942 від 26.01.2017 за ч.4 ст.190 КК України. У жовтні 2016 року позивач звертався до суду із позовом про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, і після набрання законної сили відповідним рішенням суду він у встановленому порядку подав заяву про прийняття спадщини, однак нотаріусом вкотре відмовлено у оформленні його спадкових прав. Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON], наступні договори купівлі-продажу квартири [ADDRESS] порушують право власності позивача, який не може оформити спадкові права на дану квартиру ніяким іншим чином, аніж шляхом звернення до суду із цим позовом. Відповідач [PERSON] (далі [PERSON]) подала суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовної заяви. У відзиві [PERSON] вказує, що позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом суперечить способам захисту цивільних прав, оскільки за правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами, факт підробки свідоцтва про народження [PERSON] може бути встановлений тільки вироком суду, а також позивачу необхідно спочатку оскаржити дії нотаріуса щодо відмови у видачі позивачу свідоцтва у порядку адміністративного судочинства. Зазначає, що позовні вимоги про визнання недійсними правочинів не можуть бути задоволені з огляду на те, що такий спосіб захисту не відновить права позивача. За позивачем не може бути визнано право власності на квартиру і квартира не може бути витребувана у [PERSON], оскільки вона є громадянкою Узбекистану, державним службовцем, працює у Національному банку Республіки Узбекистан, все життя прожила в Узбекистані, з нею проживає її мати [PERSON] у похилому віці, спірну квартиру вирішила придбати, щоб після отримання пенсійного забезпечення в Республіці Узбекистан переїхати до України з матір'ю, в Україні проживає сестра [PERSON] - [PERSON] (далі [PERSON]). З метою пошуку квартири для придбання [PERSON] укладала договір із ПП «Роян Таун», а в подальшому [PERSON] приїхала до України, подала заяву до податкових органів про присвоєння їй реєстраційного номера облікової картки платника податків та 29.08.2018 уклала договір купівлі-продажу квартири із відповідачем [PERSON] (далі - [PERSON]). За придбане майно [PERSON] сплатила [PERSON] 25500,00 доларів США згідно розписки, в подальшому було укладено договори на житлово-комунальні послуги, облаштування квартири, що свідчить про намір [PERSON] проживати у квартирі. Також [PERSON] у відзиві вказує, що майно не може бути витребуване у неї на користь позивача, оскільки право власності за позивачем на квартиру не зареєстроване у встановленому порядку, тому позивач не може вважатись власником цього майна, відповідно майно не може вважатись таким, що вибуло поза волею власника. Крім того, позивач прийняв спадщину пізніше, аніж [PERSON] придбала квартиру, а правові підстави для продовження позивачу строку для прийняття спадщини відсутні. Також відсутнє судове рішення, ухвалене в порядку окремого провадження, про встановлення родинних відносин позивача та його покійного брата. [PERSON] посилається і не те, що позивач є і [PERSON] є неповнорідними братами, позивач перебуває у поважному віці, не проживає в Україні і насправді спірна квартира необхідна родичам позивача. Зазначає, що витребування у неї квартири становитиме непропорційне втручання у її право власності. На відзив [PERSON] позивач подав відповідь. У відповіді позивач, відхиляючи заперечення [PERSON], вказує, що у позовній заяві ним порушується питання про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом згідно ст. 1303 ЦК України, а не за правилами визнання правочинів, наводить практику Верховного Суду щодо вирішення подібних спорів із аналогічним складом учасників процесу та в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства, зазначає про наявність неспростовних доказів підробки документів, які слугували підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказує про відсутність у відзиві наведених підстав, які б перешкоджали задоволенню вимог про визнання за позивачем права власності на квартиру та її витребування. Відповідь також містить аргументи позивача з приводу доданої до відзиву [PERSON] розписки про сплату за придбання квартири 25500,00 доларів США, а саме щодо порушення при такому розрахунку вимог постанови Правління Національного банку України від 06.06.2013 № 210, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.07.2013 за № 1109/23641, відсутність декларування ввезення, переказу відповідних коштів для придбання квартири. Позивач вказує на відсутність доказового значення для вирішення спору наданих [PERSON] копій договорів щодо житлово-комунальних послуг та побутового обслуговування, придбання товарів. Заперечення [PERSON] щодо відсутності підстав для встановлення додаткового строку позивачу на подання заяви про прийняття спадщини позивач відхиляє з підстав того перегляду даних обставин у іншому судовому провадженні, зокрема, за апеляційною скаргою [PERSON] Зазначає про відсутність непропорційного втручання у право власності [PERSON], наявність у неї права на компенсацію від винних осіб, зокрема, в порядку ст. 661 ЦК України. Відповідачем [PERSON] подано заперечення, у яких [PERSON] підтримує доводи свого відзиву. Також [PERSON] зазначає, що судові рішення у інших справах не мають преюдиційного значення для вирішення даного спору в частині родинних відносин позивача та його покійного брата. До заперечень [PERSON] додала копії документів про переказ коштів частинами від імені різних осіб із Узбекистану до України, якими аргументує добросовісність придбання квартири. Відповідачі [PERSON], [PERSON] про розгляд справи повідомлялися належним чином, свого відзиву на позовну заяву суду не подавали. Відповідач Київська міська рада направила відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що у справі наявний спір між спадкоємцями [PERSON], який належить до першої черги спадкування за законом, і позивачем, який належить до другої черги. Вказує, що права та інтереси Київської міської ради при розгляді даної справи не зачіпаються, просить суд ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства за відсутності представника. Третя особа Головне територіальне управління юстиції у місті Києва направило суду пояснення, у яких при розгляді справи покладається на розсуд суду, просить розглядати справу за відсутності представника. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович свої пояснень щодо позову до суду не надав. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Ярослав Миколайович направив до суду лист у якому вказав, що покладається на рішення суду і просить справу розглядати без його участі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечила. Відповідачі [PERSON], [PERSON], Київська міська рада в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Київська міська просила розглядати справу без участі її представника. Треті особи Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Ярослав Миколайович в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, просили розглядати справу без участі представників. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. [INFO] помер [PERSON], про що 21.11.2015 Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено актовий запис № 17436, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 24.01.2017 № 00017574386 вбачається, що причиною смерті [PERSON] є ушкодження внаслідок контакту з тупим предметом, намір не визначений. По факту смерті [PERSON] наявне кримінальне провадження № 1201510010013658 від [INFO] за ч. 1 ст. 115 КК України, про що свідчать повідомлення про початок досудового розслідування, пам'ятка про права і обов'язки потерпілого. Заявами про прийняття спадщини і видачу свідоцтв про право на спадщину за законом від 16.09.2016 та 26.09.2016 позивач звертався до Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори, проте листом Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 29.09.2016 № 3856/02-14 позивача було поінформовано про долучення до спадкової справи № 660/2016 зазначених заяв і залишення їх без розгляду із посиланням на ст. 1270 ЦК України, якою встановлено строк прийняття спадщини, і у зв'язку із наявністю спадкоємців першої черги, якими були надані всі документи для відкриття спадкової справи та на підставі яких було видано Свідоцтво про право на спадщину. Даним листом позивачу рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання щодо оформлення спадкових прав. Листом Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 05.10.2016 № 3961/02-14 на заяву позивача про надання спадкової справи № 660/2016 для ознайомлення повідомлено, що з метою недопущення порушення прав спадкоємців та продовження провадження по спадковій справі рекомендовано продовжити строки прийняття спадщини в судовому порядку та з'явитись до нотаріальної контори із оригіналом рішення суду про продовження строків прийняття спадщини. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25.01.2017 у справі № 761/35230/16-ц позов [PERSON] до Київської міської ради, [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено, визначено [PERSON], [INFO], додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після його рідного брата - [PERSON] ([INFO]), який помер [INFO], тривалістю 3 (три) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Вказаним рішення суду встановлено, що позивача [PERSON] є рідним братом [PERSON] 30.03.2017 позивач подав до Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. та зареєстрована в реєстрі за № 1138. Вказана заява прийнята за вх. № 563 від 30.03.2017, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 660/2016 та наданою позивачем відміткою про подання заяви. Із заяви вбачається, що позивач прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті [INFO] його рідного брата [PERSON] Позивач є рідним братом померлого [PERSON], що вбачається із досліджених судом свідоцтв про народження: серії [NUMBER] від 18.11.1948, № 3622, [PERSON] серії [NUMBER] від 15.11.1949, серії [NUMBER] від 19.05.2017, із яким вбачається, що батьком позивача та покійного [PERSON] є [PERSON]. Із змісту експертного висновку від 15.02.2018 № 056/125-d-2, листа Інституту української мови від 18.09.2016 № 307/401, довідки Інституту української мови від 15.02.2018 № 307/67, вбачається, що прізвища «[PERSON]» і «[PERSON]» є ідентичними. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, позивач прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку. Заявою від 30.03.2017, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. та зареєстрованою в реєстрі за № 1139, позивач просив видати йому свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті [PERSON], у тому числі на квартиру [ADDRESS]. Листом від 30.03.2017 № 1687/02-14 Пятнадцята київська державна нотаріальна контора повідомила позивача, що видати свідоцтво про право на спадщину на ім'я позивача після смерті [PERSON] не є можливим, оскільки позивач не є спадкоємцем першої черги, яким є син померлого - [PERSON]. Заявою від 22.01.2018, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шабаніною О.Г. та зареєстрованою в реєстрі за № 82, позивач повторно просив видати йому свідоцтво про право власності на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] або належно оформлену постанову про відмову у вчиненні даної нотаріальної дії. Постановою державного нотаріуса Прядко Т.А. від 14.02.2018 вих. № 950/02-31/5 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру. Дана постанова мотивована тим, що позивач не є спадкоємцем першої черги і на дану квартиру уже видано свідоцтво про право на спадщину за законом 03.06.2016 сину померлого - [PERSON] На підставі витребуваних судом копій документів спадкової справи № 660/2016, інших наявних у справі доказів, встановлено наявність поданих позивачем заяв про прийняття спадщини, виданого свідоцтва про право на спадщину [PERSON] на квартиру [ADDRESS], наявність постанови про відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на дану квартиру на ім'я позивача. З матеріалів спадкової справи № 660/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що 10.05.2016 за вх. № 883 до Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON], [INFO], посвідчена 04.05.2016 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіною Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 804. У цій заяві зазначено, що [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON], і цією заявою [PERSON] приймає спадщину, необхідні документи будуть подані додатково. Спадкова справа № 660/2016 містить також: копію свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації смерті у місті Києві 21.11.2015, копію свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданого Залізничною сільською радою Дніпропетровської області, згідно якого батьками [PERSON] зазначено: [PERSON] - батько, [PERSON] - мати. З матеріалів справи вбачається, що у померлого [PERSON] залишилось спадкове майно, зокрема, квартира [ADDRESS], ? квартири [ADDRESS], дві частки по ? будинку [ADDRESS]. Заявою від 03.06.2016 [PERSON] просив Пятнадцяту київську державну нотаріальну контору видати йому свідоцтво про право на спадщину лише на квартиру [ADDRESS]. Дана квартира належала померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Іванько О.О. 16.11.2005 та зареєстрованого в реєстрі за № 18-9654, дублікат якого видано 27.05.2016 та зареєстровано за № 12-231 та наявний у спадковій справі № 660/2016. 03.06.2016 державний нотаріус Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори Седлецька Т.А. оформила [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS]; свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 10-306, бланк НАІ 285592. 14.06.2016 [PERSON] відчужив квартиру [ADDRESS] [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцем Ярославом Миколайовичем та зареєстрованого в реєстрі за № 693. Відповідно до наявної у матеріалах справи засвідченої копії даного договору, продаж квартири вчинено за 148800,00 грн. 29.08.2016 [PERSON] відчужив квартиру [ADDRESS] [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем та зареєстрованого в реєстрі за № 7985. Щодо іншого спадкового майна, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.10.2017 у справі № 761/5085/17 визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]; а на іншу ? даної квартири право власності визнано за [PERSON] відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30.01.2018 у справі № 761/43119/16-ц. Матеріали справи містять інформацію щодо звернення позивача за оформленням своїх прав і на дві частки по ? у будинку [ADDRESS]. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст.1218 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч.1, 2 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 ст.1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ч.1 ст.1262 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. (ч.1, 3 ст.1296 ЦК України) Відповідно до інформації Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, наданої суду у даній справі листом від 15.11.2017 № 5986/03.1-41, перевіркою виявлено актовий запис про народження № 52 від 05.05.1978 по Довгинцівському районному у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на [PERSON], [INFO]; батько - [PERSON], [INFO]; мати - [PERSON], [INFO] При державній реєстрації народження [PERSON] видане свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Відомості про видачу свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.05.1978 в І та ІІ примірниках вищезазначеного актового запису про народження відсутні; в І примірнику актового запису про народження міститься відмітка про видачу повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.12.1990 на [PERSON]; відомості про батьків в даному актовому записі не змінювалися; відповідно до книг обліку бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану за 1976-1978 роки відділ не отримував бланк свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Згідно листа Відділу реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 23.12.2016 № 5612/03.1-38 встановлено, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актових записів про народження дітей, батьком яких є [PERSON] [INFO], по районних, районних у містах, міських, міськрайонних відділах державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не виявлено. Листом Відділу реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 12.01.2017 № 5901/03.1-38 повідомлено, що відповідно до книги обліку бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану свідоцтво серії [NUMBER] по Залізничній селищній раді Дніпропетровської області не значиться. Відповідно до запису акта про народження № 52 від 05.05.1978 батьками [PERSON] [INFO], є: батько - [PERSON] [INFO], мати - [PERSON] [INFO] Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 16.02.2017 № 5591/968-0-33-17/19 «Про результати розгляду адвокатського запиту» Головними територіальними управліннями юстиції в областях та у місті Києві поінформовано, що відділами реєстрації актів цивільного стану проводилась перевірка, і виявлено актові записи про шлюб та розірвання шлюбу [PERSON], при цьому повідомлено про відсутність відомостей про нього як батька дитини. Обставини того, що батьком [PERSON], [INFO], є [PERSON], а не [PERSON], підтверджуються і наявними у матеріалах справи витягами із класного журналу 12-а класу вечірньої (змінної) середньої загальноосвітньої школи № 10, наданий листом Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 42 Криворізької міської ради Дніпропетровської області № 47 від 07.02.2017, із класного журналу 9-б класу Середньої школи № 62 м. Кривого Рогу Жовтневого району Дніпропетровської обасті, наданий листом Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 62 Криворізької міської ради Дніпропетровської області № 19 від 20.01.2017. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2017 у справі № 761/35230/16-ц встановлено, що свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER], видане Залізничною сільською радою Дніпропетровської області, згідно якого [PERSON] є батьком [PERSON] є підробленим; [PERSON] є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON], а [PERSON], який звернувся до Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, використав підроблені документи, що підтверджують його родинний зв'язок з померлим [PERSON] та в подальшому на їх підставі отримав свідоцтво про право на спадщину за законом як спадкоємець першої черги на частину спадщини померлого [PERSON] - квартиру [ADDRESS]. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є сином померлого [PERSON], відтак [PERSON] не є спадкоємцем першої черги. В свою чергу, позивач є спадкоємцем [PERSON] другої черги, єдиним спадкоємцем [PERSON] та прийняв спадщину у встановленому порядку. Обставина того, позивач є рідним братом померлого [PERSON] встановлена рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2017 у справі № 761/35230/16-ц, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.10.2017 у справі № 761/5085/17, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.01.2018 у справі № 761/43119/16-ц, які в силу ч.4 ст.82 ЦПК України є обов'язковими для суду при вирішенні даної справи. Крім того, ці обставини встановлені і при розгляді даної справи, яка містить документи, які підтверджують родинний зв'язок позивача із його братом [PERSON] Крім того, судом встановлено, що відповідно до інформації Відділу державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, наданої суду у даній справі листом від 08.11.2017 № 3399/16.2-09, відділ повідомляє, що реєстрація смерті [PERSON], [INFO], проведена у відділі, про що складено актовий запис про смерть № 17436 від 21.11.2015, дата смерті - [INFO]; заявником при реєстрації смерті (усна заява) була [PERSON], якій і видавалось свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 21.11.2015, назва органу, що видавав свідоцтво - Відділ реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві; 17.03.2017 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про смерть [PERSON] ([NUMBER]) [PERSON]; [PERSON] чи будь-яким іншим особам свідоцтво про смерть [PERSON] не видавалось. З матеріалів справи також вбачається, що відносно обставин шахрайського заволодіння майном померлого [PERSON] наявне кримінальне провадження № 12017100100000942 від 26.01.2017 за ч.4 ст.190 КК України (потерпілими є позивач та відповідач [PERSON]), а з приводу вбивства [PERSON] - кримінальне провадження за № 1201510010013658 від [INFO] за ч.1 ст.115 КК України (потерпілим є позивач). Відповідно до ч.1 ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] видане державним нотаріусом Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори Седлецькою Т.А. 03.06.2016 та зареєстроване в реєстрі за № 10-306, видано [PERSON], який не має право на спадкування, оскільки не є спадкоємцем померлого [PERSON], таке свідоцтво підлягає визнанню недійсним і вимоги позивача у цій частині суд вважає обґрунтованими. Судом не приймаються заперечення відповідача [PERSON] про неможливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом як правочину, оскільки судом визнається таке свідоцтво недійсним не за правилами визнання правочинів недійсними, а за згідно спеціальної правової норми ч.1 ст.1301 ЦК України. Наведене, повністю відповідає узагальненню Верховного Суду України від 24.11.2008«Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», на яке [PERSON] посилається у відзиві, у якому наголошено на різних випадках та значеннях у законодавстві терміну «недійсності». Заперечення [PERSON] про необхідність вирішення даного спору в порядку адміністративного судочинства суд вважає такими, що не узгоджуються із ст.19 ЦПК України; при цьому, неможливість вирішення спору у порядку адміністративного судочинства зумовлена також і тим, що право власності на спірну квартиру зареєстровано на час вирішення справи за відповідачем [PERSON] Також судом відхиляються заперечення [PERSON] щодо можливості встановлення факту підробки документа виключно за наявності експертного дослідження, оскільки судом на підставі достатніх доказів встановлено, що відповідний документ не видавався, відомості у такому документі не відповідають дійсності (зокрема, записам актів цивільного стану), а сам оригінал документа відсутній. Твердження відповідача [PERSON] у відзиві про неможливість задоволення позову у цій частині через те, що [PERSON] не може відповідати за такою вимогою, судом відхиляються з огляду на те, що, окрім [PERSON], у справі є відповідачем також і [PERSON] на ім'я якого видане свідоцтво про право на спадщину за законом. При вирішенні інших позовних вимог, які є похідними від визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.06.2016, на підставі якого спірна квартира відчужувалась [PERSON] - [PERSON], а [PERSON] - [PERSON], суд виходить із такого. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.1-3, 5 ст.203 ЦК України). Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК (абз.2, 3 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). За змістом ч.3 ст.215 ЦК України правом заперечувати дійсність правочину наділена і інша заінтересована особа, яка заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. У матеріалах справи також наявні копії протоколу допиту [PERSON], його документів, із дозволом слідчого на подання таких документів до матеріалів даної справи, із яких вбачається, що [PERSON] заперечує свою участь у оформленні спадщини [PERSON], укладенні оспорюваних договорів, вказує про втрату паспорта і невідповідність його особи копії паспорта у спадковій справі № 660/2016. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.06.2016 є недійсним, і [PERSON] не мав права ані на спадкування після смерті [PERSON], ані на відчуження спірної квартири, вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 14.06.2016, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Кравцем Ярославом Миколайовичем та зареєстрований в реєстрі за № 693, бланк НВТ 239981, суд вважає обґрунтованою та задовольняє її. При цьому, вимогу про визнання наступного договору купівлі-продажу квартири від 29.08.2016, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем та зареєстрованого в реєстрі за № 7985, бланк НВА 180382, суд залишає без задоволення, оскільки такий спосіб захисту порушеного права позивача не призводить до реального та ефективного захисту (відновлення) прав позивача. Достатнім суд вважає встановлення факту того, у [PERSON] відсутнє право власності на спірну квартиру, її набуття ним у власність та подальше відчуження було незаконним, оскільки відбувалось без волі (волевиявлення) дійсного власника майна. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ч.1 ст.392 ЦК України). Відповідно до положень листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Судом встановлено відсутність умов для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, відповідно підлягає задоволенню вимога про визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS], оскільки ця вимога обґрунтована позивачем саме як вимога про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті його рідного брата [PERSON] Згідно ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч.3 ст.388 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (абз.4 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). У п.25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника; власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна. Із договору купівлі-продажу квартири від 29.08.2016 вбачається, що [PERSON] передано, а [PERSON] прийнято у власність квартиру [ADDRESS] (п.1); продаж вчинено за 636060,00 гривень (еквівалент 25000,00 доларів США за офіційним курсом валют Національного банку України на день укладення договору), яку покупець повністю сплатив до підписання цього договору (п.2). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.1, 2 ст.80 ЦПК України). У матеріалах справи наявні також копія розписки від 29.08.2016, у якій зазначено, що [PERSON] отримав від [PERSON] 26500,00 дол. США за продаж квартири [ADDRESS], копії протоколів допиту [PERSON], [PERSON], дозвіл на подання яких до матеріалів даної справи надано слідчим. Позивач вказує про недобросовісність [PERSON] як набувача майна, зокрема, посилаючись на порушення при розрахунку за договором купівлі-продажу квартиру п.1, 2 постанови Правління Національного банку України від 06.06.2013 № 210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.07.2013 за № 1109/23641, оскільки [PERSON] та [PERSON] здійснили готівковий, а не безготівковий розрахунок та без відкриття рахунку, що перевищувалось 150 000,00 грн., порушення при переказу готівки із Республіки Узбекистан до України (переказ частинами коштів від імені різних осіб), без письмового декларування, вказує, що [PERSON] сама зазначає, що є державним службовцем Національного банку Республіки Узбекистан, не могла не знати про ризики відчуження квартири кілька разів протягом незначного проміжку часу. На думку суду, наявні у справі докази свідчать про певні порушення при укладенні договору купівлі-продажу від 29.08.2016, проте у своїй сукупності не дають змоги зробити беззаперечний висновок про недобросовісність дій [PERSON] при придбанні спірної квартири. Судом встановлено, що не було волі позивача на відчуження майна. Також позивач є власником майна, оскільки квартира [ADDRESS] належить йому з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України), тобто із [INFO], незалежно від часу прийняття спадщини (30.03.2017). Також наявне право власності позивача на дану квартиру, яке виникло у нього у порядку спадкування за законом, визнано за позивачем судом у цій справі. Оскільки [PERSON] не мав права відчужувати спірну квартиру, то має бути витребувана від [PERSON] на користь [PERSON] на підставі п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, оскільки вибула з володіння власника не з їхньої волі іншим шляхом (а саме шляхом оформлення на ім'я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі сфальсифікованих (підроблених) документів і подальшого перепродажу квартири). Таким чином, вимоги позивача про визнання права власності (у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]) та витребування квартири [ADDRESS] судом задовольняються. При цьому суд виходить, що конкретно у даній справі вимоги про визнання права власності та витребування майна не є взаємовиключними, оскільки право власності за позивачем не спірну квартиру визнається в порядку спадкування за законом, а оскільки фактично майно, внаслідок видачі незаконного свідоцтва про право на спадщину та укладення незаконних правочинів, набуто у володіння [PERSON], то необхідним є і задоволення віндикаційного позову. Наведені відповідачем [PERSON] обставини набуття спірної квартири у власність, зокрема, відплатно, суд враховує при виборі норми, яка підлягає застосуванню при витребуванні майна (ч.1 ст.388 ЦК України, а не ч.3 ст.388 ЦК України). Проте, ці обставини не можуть бути перешкодою для задоволення позову у цій частині. Заперечення [PERSON] проти позову у цій частині з посиланням на те, що майно не може бути витребуване у неї, оскільки право власності за позивачем на квартиру не зареєстроване і позивач не може вважатись власником цього майна, судом відхиляються як такі, що суперечать положенням закону, зокрема, ч.5 ст.1268, ч.3 ст.1272 ЦК України, згідно яких позивач вважається таким, що прийняв спадщину, і вона належить йому з моменту її відкриття. Посилання [PERSON] на те, що відсутні правові підстави для продовження позивачу строку для прийняття спадщини, а також, що отримання спадщини визначається не тільки доказами родинного зв'язку позивача та [PERSON], а ще й характером їх відносин судом відхиляються, оскільки не стосуються предмету даного спору та уже вирішувались судом, що вбачається із рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2017 у справі № 761/35230/16-ц. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). Отже, обставини щодо поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини, родинного зв'язку встановлені рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2017 у справі № 761/35230/16-ц, та є преюдиційними при вирішенні даної справи. Із матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] оскаржувала в апеляційному порядку рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2017 у справі № 761/35230/16-ц, і ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.05.2018 апеляційну скаргу [PERSON] повернуто. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Коротуна\~В.М., Курило В.П., Червинської М.Є. від 20.06.2018 № 61-35073ск18 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11.05.2018у справі № 761/35230/16-ц - відмовлено. Судом також не встановлено перешкод для задоволення позовних вимог з огляду на ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Із матеріалів справи вбачається, що у спірна квартира вибула із володіння позивача без його волі, була оформлена у спадщину на [PERSON] протягом травня-червня 2016 року на підставі підроблених документів, у червні 2016 року відчужена на користь [PERSON], а у серпні 2016 року - [PERSON], уже у вересні 2016 року, позивач вживав заходів до оформлення спадкових прав, у жовтні 2016 року звернувся із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яку подав після вирішення справи у березні 2017 року, а у квітні 2017 року звернувся із цим позовом. Позов є обґрунтованим, а його задоволення відповідає вимогам закону та спрямоване на захист спадкових прав позивача, зокрема, права на власність. Непропорційності втручання у право власності з огляду на встановлені при вирішенні спору обставини вступу у спадщину, вибуття квартири із власності, її перепродажу, не встановлено. Намір позивача проживати чи не проживати у спірній квартирі не стосується підстав задоволення цього позову, при тому, що і сама відповідач не проживає у спірній квартирі, а вказує, що тільки планує жити у ній. У разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав (ч.1 ст.661 ЦК України). Якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію (ч.1, 2 ст.1280 ЦК України). Положеннями ч.1 ст.1280 ЦК України передбачено можливість перерозподілу спадщини та грошову компенсацію лише у випадку розподілу спадщини між спадкоємцями, що у даній справі не встановлено, оскільки ані [PERSON], ані [PERSON], ані [PERSON] не є спадкоємцями. Положення ч.2 ст.1280 ЦК України передбачають аналогічний порядок при переході майна до територіальної громади, чого також у справі не встановлено. Отже, за змістом положень чинного законодавства саме [PERSON] вправі вимагати від особи, яка їй продала спірну квартиру ([PERSON]) відшкодувати збитки за їх наявності та доведення їх розміру. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов'язує суд дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість учасникам процесу зрозуміти, яким чином захищено право особи. Даючи оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими з наведених вище підстав і такими, що підлягають задоволенню частково. На підставі ст.141 ЦПК України судом стягуються у відповідності розмірі витрати по сплаті судового збору із відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial