Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

Позивач у вересні 2013 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин, визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] року помер його рідний брат [PERSON], [INFO]. Але реалізувати своє право на спадкування позбавлений через відсутність у нього свідоцтва про народження брата та витягу про розірвання шлюбу між батьками померлого [PERSON] і [PERSON]. За життя брата через похилий вік, погане самопочуття та проживання в різних містах вони підтримували не досить тісні стосунки, іноді дзвонили один одному, вітаючи зі святами. Через те, що співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] не повідомили йому про смерть [PERSON], про його смерть він дізнався лише через рік від останньої з померлим розмови, у вересні 2013 року від своєї сестри [PERSON] Тим самим, будучи необізнаним про час відкриття спадщини, пропустив строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.1-2). Ухвалою від 30.12.2013 року у якості третьої особи на стороні співвідповідачів судом залучено до участі у справі територіальна громада м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради (а.с.133). У судовому засіданні позивач [PERSON], його представник за договором адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові, свої письмові пояснення (а.с.224-226) та надані суду письмові докази. Співвідповідачка [PERSON], її представник за договором адвокат [PERSON], обставини позову та позовні вимоги не визнали. Посилаючись на надані суду докази, письмові заперечення (а.с. 88-90, 95-96) у задоволенні позову просили суд відмовити. Співвідповідачка [PERSON] обставини позову та позовні вимоги [PERSON] визнала і не заперечувала проти їх задоволення. Суду пояснювала, що із померлим [PERSON], за давністю знайомства, у неї був спільний бізнес, разом вони торгували на ринку, робили ремонтні роботи, навіть в одній із кімнат квартири [PERSON] зберігали спільний товар. Співвідповідачка [PERSON] також обставини позову та позовні вимоги [PERSON] визнала і не заперечувала проти їх задоволення. У судовому засіданні 14.02.2014 року представник третьої особи територіальної громади м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради діюча за довіреністю Коваль С.А. у своїй позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог про встановлення факту родинних відносин покладалася на розсуд суду. Проти задоволення судом вимог щодо визначення додаткового строку на прийняття спадщини заперечувала з підстав їх необґрунтованості та незаконності. Третя особа - Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, в особі свого представника, в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надіслала письмову заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати без своєї присутності. Свідок [PERSON] суду пояснила, що померлий [PERSON] був її дядьком. В ім'я доброї пам'яті померлого, у січні 2013 року, напередодні поминального сорокового дня, вона зателефонувала сторонам по справі [PERSON], [PERSON]. Повідомила їм про смерть дядька та про заплановане місце і дату поминального обіду. На що [PERSON] відповів, що нікого й нічого не бажає знати і його це особисто не цікавить. Допитана у судовому засіданні у якості свідка співвідповідачка [PERSON] пояснила, що [PERSON] приходився їй двоюрідним братом, тому що її батько та його матір [PERSON] були рідними братом і сестрою. Зі слів своїх батьків та [PERSON], їй відомо, що [PERSON] відмовився забрати свою жінку із пологового будинку. Тітка [PERSON] виховувала сина одна, бо [PERSON] та всі його родичі вважали [PERSON] байстрюком. Протягом всього свого життя [PERSON] болісно переживав за батьківську зраду, образливе ставлення до нього батька та його дітей. Будучи відданим роботі [PERSON] зустрічався із жінками, але власну свою сім'ю так і не створив, жив один. 18 грудня 2012 року їй зателефонувала подруга [PERSON] по імені [PERSON] і повідомила, що у [PERSON] інсульт, він паралізований лежить в лікарні і для зв'язку дала телефон [PERSON]. Наступного дня [PERSON] повідомила їй про смерть [PERSON]. За спільною домовленістю із [PERSON], остання як давнішня знайома [PERSON] та його компаньйонка по роботі, і займалася організацією поховання. Напередодні сорока днів племінниця [PERSON] [PERSON] подзвонила [PERSON] і хотіла його запросити на поминальний обід, але той категорично відмовився. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Підставою звернення позивача із позовом до суду є захист особистих прав та майнових інтересів, пов'язаних із правом спадкування, у зв'язку із пропуском строку для прийняття спадщини. Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] із 29 серпня 1939 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.45, 62-63). [INFO] року [PERSON] народила сина [PERSON]. Згідно складеного 30 жовтня 1945 року відділом Дніпродзержинського міськбюро загс управління МВС Дніпропетровської області актового запису № 3067, у відомостях про батька дитини, окрім власного імені «[PERSON]» інші відомості про батька дитини відсутні (а.с.97-100). На підставі рішення Дніпропетровського облсуду від 27.06.1950 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] 11 жовтня 1950 року розірвано (а.с. 102-104). А вже 19 жовтня 1950 року [PERSON] вдруге одружився, зареєструвавши шлюб із [PERSON]. Його батьківство відносно народжених [PERSON] до шлюбу дітей, а саме : [INFO] року .відповідачки по справі [PERSON] та [INFO] року [PERSON] позивача по справі, було визначено на підставі свідоцтва про шлюб № [NUMBER] від 19 жовтня 1950 року. Про що свідчать як повторно видані Дніпродзержинським міськбюро РАГС свідоцтва про народження сторін по справі, так і зафіксовані в актових записах про народження зміни (а.с.43, 117-119, 227-228). Таким чином, наявні та збережені записи актів цивільного стану про народження є фактами, що встановлені у позасудовому порядку, безспірними до спростування судом доказами походження дитини від конкретних батьків, у зв'язку із чим вимоги позивача щодо встановлення факту родинних відносин з наведених ним у позові мотивів суд вважає незаконними. [PERSON] помер [INFO] року (а.с.46). На випадок своєї смерті заповіту чи то спадкового договору не залишив (а.с.140) Після його смерті, згідно спадкової справи, відкритої Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою (а.с.141-178), до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 25.12.2012 року звернулася [PERSON] (а.с.145), 14.05.2013 року [PERSON] (а.с.151) та 17 вересня 2013 року одночасно [PERSON] (а.с. 170) і [PERSON] (зворотня сторона а.с. 171). У зв'язку із пропуском строку на подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, нотаріусом роз'яснено право [PERSON] та [PERSON] на звернення до суду. До сьогодні свідоцтво про право на спадщину не видано. Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 01 червня 2013 року встановлено, що [PERSON] є двоюрідною сестрою померлого [INFO] року [PERSON] (а.с. 57). З метою вставлення юридичного факту проживання із померлим без шлюбу, у квітні 2013 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська із відповідною заявою. Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2013 року заяву [PERSON], заінтересована особа - Головне управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту проживання жінки та чоловіка без шлюбу, задоволено. Але ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано, а заяву [PERSON] залишено без розгляду (а.с.92, ц.с.205/3796/13-ц). Також, окрім данної справи, наразі у провадженні Ленінського районного суду м.Дніпропетровська на розгляді перебуває неврегульований між сторонами спори, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - ДДНК про встановлення факту проживання однією сім'єю та про визнання права власності за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] третя особа - ДДНК про усунення від права на спадкування за законом та про визнання права власності в порядку спадкування за законом (ц.с. 205/5226/13-ц). Та за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - ДДНК про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для прийняття спадщини (ц.с.205/8242/13) Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до вимог ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав спільно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто протягом шести місяців з час відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого він оголошений померлим ( стаття 1220 ЦК України). За змістом ч.3 ст.1272 ГК України за позовом спадкоємця, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини за умови пропуску строку для прийняття спадщини з поважної причини. Суд вважає доводи позивача щодо поважності причин пропуску такими, що не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами. Адже, як свідчить із виписних епікризів (а.с.112-114), у зв'язку із погіршенням стану здоров'я, позивач знаходився на стаціонарному лікуванні двічі протягом 2012 року, а саме із 20.08.12р. по 07.09.12р. та із 01.10.12р. по 19.12.12 року. Будь-яких інших доказів, що підтверджували би неможливість позивача за станом свого здоров'я подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини суду не надано. До наданих під час судового розгляду в обґрунтування позовних вимог та позиції для визнання позову, пояснення позивача [PERSON], співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] щодо обставин, дати повідомлення позивача про смерть [PERSON], а також свідчень співвідповідача [PERSON] суд відноситься критично, оскільки всі сторони по справі є особами зацікавленими в результатах даного спору. І з позиції належності бере до розгляду пояснення допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON], оцінивши які судом встановлено, що про смерть [PERSON] позивач дізнався від неї ще у січні 2013 року. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, з позиції належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності надані сторонами в обґрунтування доводів та заперечень докази, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON], будучи обізнаним про час відкриття спадщини, без очевидних життєвих перешкод та труднощів своєчасно не реалізував своє право на звернення до нотаріальної контори, визначений законом шестимісячний строк пропустив без поважних причин, тому вважає позовні вимоги незаконними та такими, що не підлягають задоволенню судом. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховує, що позов не підлягає задоволенню, від оплати судових витрат позивач не звільнений, у зв'язку із чим, відшкодуванню за рахунок співвідповідачів не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed