Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивач у лютому 2015 року звернулася до Бердянського міськрайонного суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього аліменти на свою користь на утримання дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 2000,00 грн. щомісячно і до повноліття дітей. В позові зазначала, що 05.07.2008 року виконавчим комітетом Долинської сільської ради Бердянського району Запорізької області був зареєстрований їх шлюб з відповідачем, актовий запис №01. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вони розірвали свій шлюб з відповідачем та разом не проживають. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов із зазначених у ньому підстав, доповіла по його суті та просила задовольнити повністю. На запитання суду пояснила, що вона на даний час не працює, проте дітей утримує на кошти, які отримує як державну допомогу на третю дитину, розмір якої становить на теперішній час 2100,00 грн., у неї виходить приблизно по 500 грн. на місяць на одну дитину. Діти, дійсно, навчаються в Бердянській школі-інтернаті, бо їм важко давалася загальна шкільна програма, тому їй порекомендували їх влаштувати на один рік до цієї школи. На вихідні вона забирає дітей додому в с.Оленівка. Відповідач через Вільнянську установу виконання покарань управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькі області надіслав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що він не заперечує проти утримання аліментів на дітей згідно СК України. Проте просив врахувати, що він перебуває в місцях позбавлення волі, не працевлаштований, стан здоров'я його погіршується з кожним днем. Його теперішня дружина є інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію по інвалідності, батьків немає. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] позов визнала частково, не заперечувала проти утримання з відповідача аліментів на дітей в мінімальному розмірі, визначеному Сімейним кодексом України. Відповідач буде відбувати покарання за вироком суду до 2020 року, засуджений у березні 2015 року до 5 років 4 місяців. Відповідач після реєстрації шлюбу з нею взяв її прізвище «[PERSON]», проте не встиг отримати новий паспорт та ідентифікаційний номер у зв'язку із засудженням. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбу в період з 05.07.2008 року по 02.10.2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, копією рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 вересня 2012 року про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 02.10.2012 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Судом встановлено та підтверджено довідкою виконавчого комітету Долинської сільської ради Бердянського району Запорізької області №48 від 11.02.2015 року, що позивач проживає в [ADDRESS] з трьома дітьми, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] З наданих представником відповідача письмових доказів вбачається, що між нею та відповідачем [PERSON] 11 березня 2015 року був зареєстрований шлюб та після реєстрації шлюбу чоловік взяв її прізвище «[PERSON]», однак не встиг змінити свій паспорт та ідентифікаційний номер у зв'язку із засудженням, що підтверджується їх копіями. З пояснень представника відповідача, письмових пояснень самого відповідача та довідки канцелярії суду вбачається, що на даний час [PERSON] засуджений за вироком Бердянського міськрайонного суду до покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі та до набрання вироком законної сили знаходиться під вартою в СІЗО 11 смт. Кам'яне Вільнянськьго району Запорізької області. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають значення. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що позивач на даний час не працює, має малолітню дитину, [PERSON], [INFO] народження, та отримує, з її слів, державну допомогу на сина в розмірі 2100,00 грн. Оскільки відповідач [PERSON] до набрання вироком законної сили, знаходиться під вартою в СІЗО, не працює. тому аліменти з нього мають бути стягнуті в твердій грошовій сумі. Враховуючи, що відповідач та його представник, фактично визнали позовні вимоги в мінімальному розмірі, суд вважає можливим стягнути з нього аліменти на утримання двох дітей в розмірі 800,00 грн. щомісячно, задовольнивши позов частково, що становитиме трохи більше 30% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» у розмірі 1286 грн. (1286 х 30 /100= 385,80 грн.). Даний розмір аліментів не задовольнятиме в повній мірі потреб дітей, враховуючи встановлений державою прожитковий мінімум на місяць для дітей віком до 6 років в розмірі 1032 грн. та від 6 до 18 років в розмірі 1286 грн., однак суд врахував те, що відповідач на тривалий термін засуджений до позбавлення волі і не матиме можливості працевлаштуватися. Втім його засудження не звільняє його від обов'язку утримувати належним чином своїх дітей до їх повноліття. Суд враховує при цьому й те, що позивач взагалі не обґрунтувала заявлений в позові розмір аліментів в сумі 2000,00 грн., на запитання суду пояснивши, що визначила цей розмір довільно. Також не надала відповідних доказів щодо фактичних щомісячних витрат на дитину, щоб суд міг пропорційно врахувати обов'язок обох батьків щодо участі в утриманні дітей в рівній мірі. При постановленні рішення про стягнення аліментів у визначеному розмірі суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст. 192 СК України чи стягнення додаткових витрат на дитину згідно із ст.185 СК України. Отже, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в решті позову слід відмовити. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати при поданні позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial