Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Обєднання» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, який в процесі судового розгляду збільшив, а в кінцевому зменшив (а.с.3-5 т.1, 181-182 т.1, 158 т.2), мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач [PERSON] являється власником, а відповідач [PERSON] являється користувачем квартири [ADDRESS]. Позивачем надаються відповідачам житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак останні відмовляються оплачувати такі послуги в повному обсязі, унаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 3\~957,48 грн., в тому числі утримання будинку (ТОВ «ЖЕО») 2\~523,14 грн.; утримання будинку (МКП «ЖЕК №16») 1\~414,93 грн.; вивіз ТПВ 19,41 грн.; а також інфляційні втрати 1\~147,67 грн. та 3% річних 232,24 грн. 27.02.2014 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, однак ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2014 року позивачу було відмовлено у прийнятті вищевказаної заяви (а.с.14 т.1), що змусило останнього звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] зменшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав у звязку з відсутністю договірних відносин між ним та позивачем. Окрім того, суду пояснив, що з 2011 року по теперішній час мешканці будинку самостійно здійснюють прибирання прибудинкової території та сходинкових клітин, стосовно послуг, які надавались йому позивачем, то вважає їх неякісними та такими, що не відповідають дійсності, а тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилась, однак від останньої в матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи у її відсутність, позов не визнає (а.с.190 т.1). Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка [PERSON], всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 13.05.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу (а.с.214-215 т.1), а відповідач [PERSON] як дружина власника являється користувачем зазначеної квартири. Згідно п.п.1.3, 4.1 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 25.04.2005 року №60 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.05.2005 року №541/10821, виконавцем житлово-комунальних послуг може бути субєкт господарювання, предметом діяльності якого є надання відповідних житлово-комунальних послуг і який може забезпечити виконання зобовязань, визначених у ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Виконавець житлово-комунальних послуг визначається органами місцевого самоврядування, крім випадків, коли власник (власники) житлових будинків бажає (бажають) визначити виконавця житлово-комунальних послуг самостійно. Відповідно до змісту рішень виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.01.2013 року №25 «Про обслуговування житлового фонду» (а.с.44-46 т.1), від 05.06.2014 року №1329 «Про розгляд подання прокурора м. Вінниці від 07.05.2014 року №(02-30) 5785 вих.14 «Про усунення порушень вимог Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, законів України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про місцеве самоврядування» (а.с.47 т.1), від 19.06.2014 року №1432 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 05.06.2014 року №1329» (а.с.48 т.1) позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-Експлуатаційне Об'єднання» (надалі ТОВ «ЖЕО») є виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових території, в тому числі і будинку №7 по вул. Червоних Партизан в м. Вінниці, в якому знаходиться квартира відповідачів. На імя відповідача [PERSON] у ТОВ «ЖЕО» відкрито особовий рахунок №031405 (а.с.8 т.1). Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечення управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. А тому, суд не приймає до уваги посилання відповідача в судовому засіданні на той факт, що між ним та позивачем не було укладено договору про надання житлово-комунальних послуг, як на підставу про відмову в задоволенні позову, оскільки відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів», договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження дії усної угоди оформляється квитанцією (розрахунковим документом). Згідно із статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов'язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги). Під таким розрахунковим документом слід розуміти квитанцію, яку щомісяця надсилає виконавець споживачам для оплати наданих їм житлово-комунальних послуг. Таким чином, підтвердженням наданої споживачу житлово-комунальної послуги є розрахункова квитанція. Таким чином, особа стає споживачем житлово-комунальних послуг при умові, якщо вона фактично користується (чи має намір користуватись) цими послугами. Обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту початку користування цими послугами. А тому, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Окрім того, суд вважає за можливе зазначити, що відповідні договори про надавання житлово-комунальних послуг були підготовлені позивачем, проте мешканці будинку №7 по вул. Червоних Партизан в м. Вінниці, в тому числі і відповідачі, на чолі з старшою по будинку [PERSON] відмовились від писання відповідних договорів, що сторонами не заперечувалось в судовому засіданні. Статтями 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обовязком виконавця є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. Із матеріалів справи вбачається, що позивач виконує покладені на нього обовязки щодо утримання будинку та прибудинкової території, що підтверджується актами виконаних робіт з 01.02.2013 року по 31.01.2015 року (а.с.56-177 т.1). Що ж стосується тверджень відповідача щодо неналежного надання послуг, то суд вважає, що вони не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.ч.1, 3 ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акту-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо, акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. Проте, відповідачем не надано суду складених та підписаних у встановленому законом порядку актів-претензій щодо неналежного надання житлово-комунальних послуг, хоча це є його обовязком відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України. Так, дійсно, з пояснень відповідача [PERSON] та показань свідка [PERSON], яка являється старшою по будинку №7 по вул. Червоних Партизан в м. Вінниці, вбачається що прибирання сходинкових клітин в підїзді №5 здійснюють самі позивачі. Окрім того, матеріали справи містять заяву від мешканців підїзду №5 будинку №7 по вул. Червоних Партизан в м. Вінниці, адресовану начальнику МКП «ЖЕК №3», щодо припинення надання послуг та припинення нарахувань за послуги з прибирання сходинкових клітин з 15.10.2010 року (а.с.203 т.1) та [PERSON] від 30.08.2014 року, відповідно до якого мешканці підїзду засвідчують самостійне проведення ремонтних робіт у підїзді (а.с.204 т.1). Проте, до ТОВ «ЖЕО» із відповідними заявами до позивача про припинення надання послуг з прибирання сходинкових клітин, прибудинкової території, тощо, ні відповідач, ні старша по будинку не звертались. А, суд самостійно не вправі здійснити розподіл (виділ) житлово-комунальних послуг відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу, сплатити гроші тощо), а кредитор має права вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст.525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом або договором. На порушення вимог ст.ст.20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі не в повному обсязі оплачували надані позивачем житлово-комунальні послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, відповідно до вибірки вих.№50 від 20.02.2015 року (а.с.183 т.1) Проте, суд не погоджується із заборгованістю у розмірі 1\~414,93 грн., яка утворилась до 01.02.2013 року, тобто під час надання житлово-комунальних послуг МКП «ЖЕК №16», та право вимагати яку відповідно до договору-доручення №34ж про надання послуг від 01.06.2013 року має позивач (а.с.54 т.1), оскільки позивачем в частині даних вимог не надано суду жодного належного та допустимого доказу надання таких послуг МКП «ЖЕК №16» відповідачам, не зазначено що в себе включає така заборгованість, коли саме остання виникла, чи відповідно враховані під час її обрахунку послуги прибирання сходинкових клітин, від надання яких відповідачі відмовились з 15.10.2010 року, тощо. А тому, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 2\~542,55 грн., з них: утримання будинку (ТОВ «ЖЕО») 2\~523,14 грн.; вивіз ТПВ 19,41 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, враховуючи те, що боржники до цього часу не повернули заборгованість за житлово-комунальні послуги, що в загальному складає 2\~542,55 грн., можна стверджувати, що весь цей час боржники продовжують користуватись належними позивачу грошовими коштами, а відтак мають сплати відповідні відсотки та інфляційні втрати за користування останніми відповідно до вимог ст.625 ЦК України. Так, відповідні індекси інфляції розраховуються Державним комітетом статистики України, починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті «Урядовий курєр». Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистки України ці показники згідно зі ст.ст.19, 21, 22 Закону України «Про інформацію» є офіційними. Індекс інфляції становить добуток щомісячних індексів інфляції за відповідний період. Втрати від інфляції розраховуються за формулою: (сума боргу) х (індекс інфляції) /100% (сума боргу), та становлять 2\~542,55 грн. х 1,29 (індекс інфляції за період з лютого 2013 року по січень 2015 року)/100% 2\~542,55 грн. = 737,34 грн. Відсотки за користування коштами розраховуються за формулою: (сума боргу) х (відсоткову ставку) / 100% / 365 днів х (кількість днів), та становлять 2\~542,55 грн. х 3 / 100% / 365 днів х 714 днів (з 01.02.2013 року по 20.02.2015 року) = 149,21 грн. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають ріні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення. Окрім того, судовий збір, понесений позивачем у розмірі 243,60 грн. відповідно до платіжного доручення №1848 від 26.12.2014 року на суму 121,80 грн. (а.с.1) та платіжного доручення №461 від 19.02.2014 року на суму 121,80 грн. (а.с.2), також підлягають частковому стягненню з відповідачів у розмірі 156,50 грн., так як у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial