Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - Банк) просить суд стягнути з [PERSON] 107689,22 грн. заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору від 07.04.10 р., відповідач отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з встановленням кредитного ліміту на платіжну картку на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності. Однак позичальник [PERSON] не виконав умов договору щодо повернення кредиту на умовах і в порядку, передбачених договором, що стало підставою для предявлення позову. В судове засідання викликались сторони. Представник позивача до суду не зявився, не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника позивача та винесення заочного рішення у справі. Враховуючи, що відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, хоча у передбаченому ст.ст.128, 130 ЦПК України порядку повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, з урахуванням думки представника позивача судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. Підставами для такого висновку суду є наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Судом встановлено, що 07.04.10 р. відповідач [PERSON] шляхом заповнення та підписання анкети-заяви прийняв Умови та Правила надання банківських послуг та [PERSON], уклавши таким чином з позивачем кредитний договір, за умовами якого отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок з кредитним лімітом 300,00 грн. на умовах сплати відсотків за користування кредитними коштами по процентній ставці 2,9 % на місяць на умовах повернення, встановлених Умовами та Правилами кредитування. З Довідки про зміну умов кредитування від 20.12.17 р. вбачається, що з 24.01.13 р. відповідачу змінювався кредитний ліміт до 5000,00 грн., а з 18.04.14 р. до 4570,00 грн. [PERSON] дії позивача відповідають Умовам та Правилам надання банківських послуг. Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 30.09.17 р. заборгованість [PERSON] по поверненню тіла кредиту складає 4563,24 грн., по сплаті відсотків за користування кредитними коштами 93129,73 грн., по пені 4392,00 грн., по штрафам 5604,25 грн. З огляду на положення ст.ст.526, 634, 1054 ЦК України суд вбачає правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості по поверненню тіла кредиту та процентів за користування ним за період з 23.01.13 р. по 30.09.17 р. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення неустойки, суд враховує наступне. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами укладеного між сторонами договору, зокрема, пунктом 2.1.1.12.6.1\~Умов та Правил надання банківських послуг,\~передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязань на суму від 100,00 грн. згідно з формулою за кожний день прострочення. У той же час, згідно з\~п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по любому з грошових зобовязань більше ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити [PERSON] штраф (фіксовану та процентну складову). Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення прострочення виконання зобовязання за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15. За таких обставин суд не вбачає правових підстав для покладення на відповідача подвійної відповідальності за прострочення виконання грошових зобовязань, а тому вимогу позивача в частині стягнення з [PERSON] пені вважає такою, що не підлягає до задоволення, через необґрунтованість. Таким чином, загальна сума боргу [PERSON] перед [PERSON], визнана судом обґрунтованою, складає: 4563,24 грн. + 93129,73 грн. + 5604,25 грн. = 103297,22 грн. Суд вбачає правові підстави для стягнення цих коштів. Судові витрати слід присудити пропорційно до задоволеної частини позову. Враховуючи викладене,

Outcome: approved