Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

представник Артемівської міської ради звернулася до суду з заявою, в якій просить визнати спадкове майно, яке залишилось після [PERSON], яка померла 9.02.1995 року, у вигляді двохкімнатної квартири № 2, житловою площею 36,0 кв.м., загальною площею 49,0 кв.м. по вул. О.Сибірцева, 5 в м. Артемівську Донецької області, відумерлим з подальшою передачею у комунальну власність територіальної громади м. Артемівська, вказуючи, що власниця спірної квартири [PERSON] померла 9.02.1995 року. У вказаній квартирі був зареєстрований племінник [PERSON] - [PERSON], який помер 19.01.2015 року. Зазначає, що на теперішній час за вказаною адресою ніхто не зареєстрований та ніхто не мешкає. Після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась, ніхто не звертався до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. А тому вважає, що на підставі ст. 1277 ЦК України, спадщина у вигляді спірної квартири є відумерлою та повинна перейти у власність територіальної громади. Представник зацікавленої особи - комунального підприємства «Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу за його відсутності, зазначив, що не заперечує проти задоволення заяви Артемівської міської ради (а.с.26). Представник зацікавленої особи - обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Сибірцева, 5» [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви також не заперечувала, вказала, що вона є головою обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Сибірцева, 5». Вона знає, що в квартирі [ADDRESS] проживала [PERSON] та її племінник [PERSON] Коли [PERSON] померла в квартирі продовжував проживати [PERSON] Чи приймав він спадщину після [PERSON] вона не знає, він завжди говорив, що він є власником квартири. У нього є син, який проживає в Ізраїлі, а після смерті [PERSON] в квартирі начебто планувала проживати його племінниця, в неї є ключі від квартири, однак де вона проживає та її дані вона не знає. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази у справі, вважає, що заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що квартира [ADDRESS] (раніше квартира [ADDRESS], зміна адреси відбулася згідно рішення виконавчого комітету Артемівської міської ради народних депутатів від 17.07.1996 року № 598 «Про внесення змін та доповнень до рішення виконкому від 7.02.1996 № 63/1 «Про зміну назви вулиці Профінтерна на вулицю [PERSON]» (а.с.11,12)) належить [PERSON] на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.08.1993 року №399, виданого приватизаційною комісією при Краснолиманському відділенні Донецької залізниці (а.с.4, 5, 6). Згідно актового запису про смерть № 179 від 9.02.1995 року, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції в Донецькій області, [PERSON] померла 9.02.1995 року. Свідоцтво про смерть отримав [PERSON], який в акті зазначений як племінник (а.с.43). Відповідно до довідки (виписки із будинкової книги) від 19.02.2015 року у зазначеній квартирі був зареєстрований [PERSON], який в графі «родинні звязки з особою, на імя якої відкритий особистий рахунок» зазначений як власник (а.с.8) . Разом з тим, згідно довідки ремонтно-експлуатаційної дільниці Комунального підприємства «Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» станом на 12.06.2015 року зареєстрованих за вказаної спірною квартирою немає, особистий рахунок був дійсно відкритий на [PERSON], підтверджуючих документів на власника квартири в документації дільниці немає (а.с.59). [PERSON] помер 19.01.2015 року (а.с.41). [PERSON] померла 24.12.2004 року (а.с.42). У вищевказаних довідках та акті про смерть [PERSON] [PERSON] зазначений як племінник, однак достовірно встановити ступінь родинних стосунків між вказаними особами в рамках цього провадження не є можливим. Крім того, не виявилося можливим достовірно встановити ступінь родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], зважаючи на однакові прізвища вказаних осіб. Відповідно до довідки Першої Артемівської державної нотаріальної контори від 4.06.2015 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкові справи на майно померлих [PERSON], [PERSON] не відкривалась, ніхто не звертався до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини (а.с.54-57). Згідно довідки Першої Артемівської державної нотаріальної контори від 4.06.2015 року строк прийняття спадщини після смерті [PERSON], що становить 6 місяців, ще не сплив та продовжується до 21.07.2015 року (а.с.51). Заявник просить визнати спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON], яка померла 9.02.1995 року, у вигляді спірної квартири відумерлою на підставі ст. 1277 ЦК України. Разом з тим, відповідно до ст. 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. [PERSON] померла 9.02.1995 року. А тому при вирішенні спору суд застосовує закон, що діяв на час спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Разом з тим, представник заявника вважає, що спадкове майно, що залишилося після [PERSON] є відумерлим саме на підставі ст. 1277 ЦК України. Дійсно, відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень\~ЦК правила книги шостої Цивільного кодексу України (спадкове право) застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила\~ст. 1277\~ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. Разом з тим, на час відкриття спадщини в період чинності\~ЦК УРСР\~його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. А тому, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень\~ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531\~ЦК УРСР. Тобто при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм\~ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема\~ЦК УРСР. Згідно розяснень, наданих Вищим Спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» із метою єдності правозастосовної практики і уникнення колізій щодо спадкування державою (ст. 555\~ЦК УРСР) та переходу спадщини, визнаної судом відумерлою, у власність територіальної громади (ст. 1277\~ЦК), правила абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК слід застосовувати, якщо спадщина відкрилась після 1 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР. Таким чином, сплив однорічного строку, встановленого ч. 2 ст. 1277 ЦК та абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 1 липня 2003 року. Тобто положення абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень\~ЦК, відповідно до якого правила ст. 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК, застосовуються, якщо спадщина не перейшла до держави в порядку, передбаченому ст. 555\~ЦК УРСР. Відповідно до ст. 555 ЦК УРСР спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування; 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Якщо хто-небудь з спадкоємців відмовився від спадщини на користь держави, до держави переходить частка спадкового майна, належна цьому спадкоємцеві. Якщо при відсутності спадкоємців за законом заповідана тільки частина майна спадкодавця, решта майна переходить до держави. Судом достовірно встановлено, що після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців не прийняв спадщини, ніхто не звертався до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, а тому, у даному випадку спадщина перейшла до держави на підставі ст. 555\~ЦК УРСР. В свою чергу ЦК УРСР 1963 року не передбачено визнання спадщини відумерлою. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи представником заявника не було обґрунтовано доведені ті обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги Артемівської міської ради про визнання спадщини відумерлою не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed