Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] (у зв»язку з заміжжям [PERSON]) І.І. про стягнення заборгованості. В обгрунтування заявлених позовних вимог вказують, що 26.07.2008 року відповідач [PERSON] (у зв»язку з заміжжям [PERSON]) І.І. отримала відповідно до укладеного договору б/н, кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначають, що у звязку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобовязань, станом на 31.12.2015 року утворилася заборгованість, що становить 15233,45 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 10763,37 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 3068,49 грн.; заборгованість за пенею та комісією в сумі 200,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 [PERSON] та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 701,59 грн. (процентна складова). Просять, заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості у зазначеній вище сумі і судових витрат задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник позивача [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», за довіреністю [PERSON] повторно не зявився, будучи повідомленим, в порядку ст. 74 ч. 4 ЦПК України про день і час розгляду справи, від представника позивача поступила письмова заява із клопотанням справу розглянути у відсутність представника позивача; позовні вимоги підтримано в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, будучи повідомленою про день, час і місце розгляду справи в порядку ст. 74 ч. 4 ЦПК України, захист своїх інтересів в судовому засіданні доручила представляти представнику [PERSON], який в засіданні, позовні вимоги не визнав та пояснив, що його довірителька [PERSON]І грошових коштів у позивача не отримувала, жодних договорів з ПАТ КБ ПриватБанк не укладала; вважаючи безпідставними позовні вимоги, просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача; при цьому заявивши клопотання про пропуск позивачем строку позовної давності, що також вважає підставою для відмови в задоволенні позову. Заслухавши доводи представника відповідача [PERSON] в інтересах відповідача відносно заявлених вимог, вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються заявлені позовні вимоги, заперечення; о»бєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом, належними доказами по справі встановлено, що 26.02.2008 року на імя відповідача [PERSON] (у зв»язку з заміжжям [PERSON]) І.І. оформлена заява №1402070000042998426 на отримання кредитної карки, з кредитним лімітом в сумі 1200,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, яка відповідачем не підписана та не підписана керівником підприємства і не завірена печаткою. На заяві вказані печатки авторизатора який ідентифікував клієнта 26.02.2008 року [PERSON] його підпис і підпис операціоніста [PERSON] який видав карту, про що відсутній підпис відповідача (а.с.10). Крім того відповідачем [PERSON] (у зв»язку з заміжжям [PERSON]) [PERSON] та правила надання банківських послуг не підписано (а.с.11-16). Отже, судом встановлено, що Договір складається з Заяви позичальника, [PERSON] та правил надання банківських послуг та правил користування платіжної карткою, що не суперечить вимогам чинного законодавства. У відповідності до розрахунку заборгованості за договором б/н від 26.07.2008 року, укладеного між [PERSON] акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] (у зв»язку з заміжжям [PERSON]) І.І., станом на 31.12.2015 року не відповідає даті укладення договору б/н, який був укладений 26.02.2016 року (а.с.10). Вищенаведені правовідносини, виходячи з сукупності досліджених по справі доказів, у системному звязку регулюються наступними вимогами закону. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Відповідно до\~ст.536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Суд встановив, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами до 5 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Про те, що відповідач [PERSON] не виконує зобовязання належним чином позивачу було відомо з 02.08.2008 року, що вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.6), оскільки відповідачем не вносились суми на погашення за наданим кредитом, тобто з серпня 2008 року у позивача виникло право звернутись до суду з позовом до відповідача з метою захисту порушеного права. Крім того строк дії карти у відповідності до заяви (а.с.10) до січня 2012 року. Позивач не надав суду доказів видачі позичальнику нової банківської картки, не надав бухгалтерської документації, що підтверджує факт перерахунку коштів на рахунок позичальника після спливу строку дії кредитного договору\~\~від 26.07. 2008 року. При цьому розрахунок, наданий позивачем, також не містить доказів перерахування коштів позичальнику, які б він мав можливість використати. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Аналізуючи вище викладене, суд приходить до висновку про те, що банк на протязі п'яти років фактично продовжував нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитом, строк дії якого сплинув, не пролонгувавши кредит у встановленому Законом порядку, не перераховуючи кредитні кошти за начебто пролонгованим договором та не видавши позичальнику нову кредитну картку. За зазначені обставини фактично унеможливлювати використання коштів позичальником після спливу строку дії кредитного договору, а тому суд підстав вважати договір пролонгованим не вбачає. Відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності. Зазначене клопотання відповідача є обґрунтованим та підлягає задоволенню виходячи з наступного. \~Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України). З врахуванням передбаченого законом трирічного строку позовної давності, позовна давність за даною вимогою сплила 02.08.2011 року. Банк звернувся до суду з позовом 27.01.2016 року. Відмовляючи в задоволенні позову суд також враховує правову позицію, викладену\~\~Верховним судом України в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 р. у справі № 6-14цс14), згідно якої відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 зазначеного Кодексу), а не закінченням строку дії договору. Таким чином, як установлено судом, строк дії картки, наданої Банком позичальнику відповідачу та строк дії кредитного договору від 26.07. 2008 року сплинув, доказів видачі нової картки та пролонгації кредитного договору позивачем суду не надано. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~ Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, повно і всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши докази, надані відповідно сторонами в їх сукупності, системного аналізу співмірності заявлених вимог із вимогами закону, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed