Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON], дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №770/38-593-08 від 12.06.2008р. у розмірі 243741,21 грн., а саме за кредитом 4499,97 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 93656,35 грн.; за відсотками 4483,56 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 93314,81 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 1518,86 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 31611,62 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 1208,80 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 25158,43 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.06.2008р. акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (в подальшому змінив найменування на публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та відповідач 1 [PERSON] уклали договір кредиту №770/38-593-08, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 6000,00 доларів США під 16,5% річних терміном до 10.06.2011р. Погашення кредиту та процентів повинно було здійснюватись щомісячно у відповідності до графіку, викладеному у цьому ж договорі. Відповідач [PERSON] не виконав свої кредитні зобовязання, у звязку із чим станом на 21.05.2015р. має прострочену заборгованість за кредитом 4499,97 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 93656,35 грн.; за відсотками 4483,56 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 93314,81 грн. Також, на підставі умов кредитного договору та положень цивільного законодавства позивачем нараховано відповідачу пеню за несвоєчасне повернення кредиту 1518,86 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 31611,62 грн.; пеню за несвоєчасне повернення відсотків 1208,80 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 25158,43 грн. 12.06.2008р., в якості забезпечення виконання зобовязань відповідача [PERSON], між позивачем та філією «Тернопільський доркомплект», який є відокремленим підрозділом дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор», укладено договір поруки №770/43-289-08, згідно якого поручитель (Відповідач 2) зобовязався перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником (Відповідачем 1) зобовязань за кредитним договором. Так як ні Відповідач 1, ні Відповідач 2 зобовязання за кредитним договором та договором поруки не виконують, позивач просить суд стягнути із них солідарно вищевказану заборгованість. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не зявились. Представник відповідача подала суду письмове клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача 1 та просила відмовити у задоволенні позову у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності. Вказує на те, що кредитним договором визначений термін виконання основного зобовязання до 10.06.2011р. Так як позичальником зобовязання у встановлений термін не було виконано, у банку виникло право на звернення із позовом до суду починаючи з 11.06.2011р. Трирічний строк позовної давності минув 11.06.2014р., а позивач звернувся до суду в серпні 2015р., а відтак позивачем пропущено строк позовної давності. Окрім того, представником відповідача надано суду письмове заперечення на позов, яке зводиться до наступного. Відповідно до договору кредиту, строк виконання основного зобовязання настав 20.06.2011р., строк дії договору поруки у цьому договорі не визначений. А відтак позивач міг предявити вимогу до поручителя лише протягом шести місяців після закінчення строку виконання основного зобовязання. Так як позивач не предявив вимогу до поручителя до 20.12.2011р., порука філії Тернопільський доркомплект» припинилась, і відповідно позовні вимоги до поручителя задоволенню не підлягають. Окрім того, вказує на те, що представником позивача не підтверджено свої повноваження належним чином. А також, розрахунок заборгованості, який міститься в матеріалах справи складений та підписаний особою, повноваження якої жодним чином не підтверджені. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Сторона відповідача дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, хоча повідомлялась про час і місце розгляду справи у встановленому порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 12.06.2008р. акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (в подальшому змінив найменування на публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та відповідач 1 [PERSON] уклали договір кредиту №770/38-593-08, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 6000,00 доларів США зі сплатою 16,5% річних з кінцевим терміном погашення до 10.06.2011р. Погашення кредиту повинно було здійснюватись щомісячно у відповідності до графіку, викладеному у цьому ж договорі (п. 1.1. Договору). Також 12.06.2008р., в якості забезпечення виконання зобовязань відповідача [PERSON], між позивачем та філією «Тернопільський доркомплект», який є відокремленим підрозділом дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор», укладено договір поруки №770/43-289-08, згідно якого поручитель (Відповідач 2) зобовязався перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником (Відповідачем 1) зобовязань за договором кредиту №770/38-593-08 від 12.06.2008р. Того ж 12.06.2008р. банк видав відповідачу 1 кредит у розмірі 6000,00 доларів США, а відповідач 1 отримав цей кредит, що підтверджується підписом отримувача у заяві на видачу готівки №2 від 12.06.2008р. У звязку із неналежним виконанням відповідачем 1 своїх кредитних зобовязань, станом на 21.05.2015р. утворилась прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 11711,20 доларів США, що згідно курсу НБУ (20,8127 грн. за 1 долар США) становить 243741,21 грн., а саме за кредитом 4499,97 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 93656,35 грн.; за відсотками 4483,56 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 93314,81 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 1518,86 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 31611,62 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 1208,80 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 25158,43 грн. Дане підтверджується розрахунком заборгованості наданим стороною позивача та не спростованим відповідачами. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необхідність відмовити у задоволенні позову. При цьому, суд виходив із наступного. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 та ч. 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до статей 629, 525, 526 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В порушення вимог вищевказаного цивільного законодавства позичальником (відповідачем 1) не виконано своїх зобовязань із повернення кредиту та відсотків, а відтак вимоги банку до нього є обґрунтованими, однак у їх задоволенні слід відмовити, у звязку із пропуском строку позовної давності. При цьому суд виходив із наступного. Відповідно до статей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Договором кредиту встановлений термін виконання основного зобовязання до 10.06.2011р. Позивач звернувся до суду із позовом 13.07.2015р., тобто більше, ніж через три роки після червня 2011 року. Стороною позивача не надано жодних доказів переривання строку позовної давності. Згідно ч. 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Таким чином, на підставі викладених положень ЦК України, позов до відповідача 1 задоволенню не підлягає, так як позивачем пропущено строк позовної давності, а сторона відповідача 1 подала заяву про застосування наслідків пропуску позивачем такого строку. Щодо позовних вимог до поручителя (відповідача 2), суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Договором кредиту встановлений термін виконання основного зобовязання до 10.06.2011р. Тобто, до 11.12.2011р. банк вправі був предявити вимогу до поручителя (відповідача 2). Стороною позивача не надано жодних доказів предявлення такої вимоги до поручителя (відповідача 2) до 11.12.2011р. Таким чином, станом на день звернення позивача до суду (13.07.2015р.) порука відповідача 2 вже припинилась в силу закону (ч. 4 статті 559 ЦК України), а відтак позовна вимога до відповідача 2 є безпідставною та задоволенню не підлягає. Так як у задоволенні позову відмовлено повністю, відповідно до статті 88 ЦПК України судові витрати позивачеві не відшкодовуються.

Outcome: dismissed