Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «БАНК ПЕРШИЙ», який змінив назву на Публічне акціонерне товариство «БГ БАНК» звернувся до суду з позовом до відповідачів простягнення заборгованості ( т.1 а.с. 2-7), після збільшення розміру позовних вимог ( т.3 а.с. 21-26) просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 92 від 20.05.2003 року у сумі 575 550,50 грн. та судовий збір у розмірі 3 441,00 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 20.05.2003 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал банк Розвитку та Партнерства», єдиним правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «БАНК ПЕРШИЙ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 92, згідно умов якого позивач надав відповідачці кредит в сумі 50 000 дол. США для придбання нерухомості, зі сплатою 15% річних за користування кредитом. Відповідно до договору строк повного погашення кредиту 19.05.2013 року. 10.01.2005 року сторони домовились про внесення змін та доповнень до кредитного договору шляхом підписання договору № 1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 92 від 20.05.2003 року, яким було змінено графік погашення кредиту та п. 6.2 встановлено розмір пені за прострочену суму платежів в розмірі 0,2 % розраховану за кожен день прострочення платежу. 20.05.2003 року в забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору було укладено договір поруки № 92/1 між банком та [PERSON] та договір поруки № 92/2 між банком та [PERSON] Згідно умов зазначених договорів поруки поручителі зобов'язались солідарно з позичальником відповідати перед позивачем за своєчасне та повне виконання умов зазначеного кредитного договору. 18.09.2003 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал банк Розвитку та Партнерства» та [PERSON] укладено договір застави, предметом якого є чотирьохкімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 149,40 кв.м., належить на праві власності [PERSON] З січня 2010 року відповідачем [PERSON] не сплачується своєчасно кредит, а з липня 2010 року - відсотки, то б то не виконуються взяті на себе за кредитним договором зобов'язання. 24.09.2010 року позивачем було направлено на адресу відповідачів повідомлення про порушення зобов'язань і попереджено про намір банку звернутись до суду. 22.12.2011 року відповідачці [PERSON] було вручено вимогу про усунення порушень № 15/01/01-3277, однак вимоги позивача виконані не були. 03.02.2012 року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про вчинення нотаріального напису на договорі застави, про звернення стягнення на предмет застави для погашення заборгованості за кредитним договором на суму 330 730, 09 грн. 06.02.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва зазначений виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Станом на 22.11.2013 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 575 550,50 грн., з яких заборгованість по кредиту 19 947, 86 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 22.11.2013 року становить 159 443, 24 грн., заборгованість по відсотках - 1 025,33 дол. США, що дорівнює 8 195,46 грн., пеня за несвоєчасно сплачені відсотки - 19 228,84 грн., пеня за несвоєчасно сплачений кредит - 373 416,25 грн., 3% річних - 15 266,71 грн. [PERSON] в свою чергу звернулась з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «БГ БАНК», треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання кредитного договору удаваним правочином, що укладений в гривні ( т.1 а.с. 223-227) та просила суд визнати кредитний договір № 92 від 20.05.2003 року, укладений між ВАТ «Універсал банк Розвитку та Партнерства» (правонаступником якого було ВАТ «БГ Банк» та у подальшому стало ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ») та [PERSON] удаваним правочином; застосувати наслідки удаваного правочину та визнати кредитний договір № 92 від 20.05.2003 року таким, що укладений в національній валюті України - гривні, вважати що кредит був наданий в сумі 258 461,00 грн.; зобов'язати ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ» провести повний перерахунок платежів за зазначеним кредитним договором в національній валюті України - гривні, які були визначені банком та сплачені [PERSON] в дол. США за комерційним курсом банку, що діяв в день нарахування/погашення заборгованості за договором. Свої вимоги мотивує тим, що за умовами кредитного договору № 92 банк повинен був надати відповідачці цільовий кредит на придбання нерухомості готівкою через касу в сумі 50 000 дол. США. 20.05.2003 року ВАТ «Універсал банк Розвитку та Партнерства» було перераховано на користь ТОВ «Будівельне підприємство 3» Київміськбуд 1» кошти в сумі 258 461,00 грн., на виконання договору уступки вимоги від 20.12.2002 року, оплата підтверджується меморіальним ордером № 164 від 20.05.2003 року. Відповідно до цього ордеру [PERSON] взагалі не отримувала грошових коштів, зокрема у валюті кредиту - доларах США, а банком був здійснений перерахунок коштів від свого імені з розрахункового рахунку на користь іншої юридичної особи за зобов'язаннями [PERSON] у гривні. В порушення умов кредитного договору № 92 п.п. 2.2 в редакції від 20.05.2003 року відповідачка кредит готівкою через касу банку не отримувала, жодного рахунку, на який би були зараховані кошти не відкривала. Відсутні докази належного, повного отримання кредитних коштів [PERSON] саме в іноземній валюті у розмірі 50 000 дол. США. Кредитний договір № 92 є удаваним правочином, так як його було вчинено з метою приховання іншого правочину, який сторони вчинили в дійсності, а саме було здійснено надання кредиту в національній валюті України - гривні. У ВАТ «Універсал банк Розвитку та Партнерства» на час укладення кредитного договору були відсутні генеральна ліцензія та письмовий дозвіл Національного банку України на здійснення кредитування з валютними цінностями. Відповідач за весь період користування коштами сплатила банку 30 052,14 дол. США - тіла кредиту та 25 505,06 дол. США - відсотків за користування кредитом. При застосуванні наслідків удаваного правочину, графік платежів має бути змінений, виходячи з того, що кредитний договір фактично укладений в гривні. Представник позивача в суді первинний позов підтримав, просив задовольнити його у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити, при цьому зазначив, що вважає висновки судової експертизи правильними, оскільки розрахунок заборгованості рахувався не з розміру наданого кредиту, а з фактично наявної заборгованості визнаної відповідачами в розмірі 21808,06 дол. США відповідно до Договору № 7 від 23.09.2009 року про внесення змін та доповнень до Кредитного Договору № 92 від 20.05.2003 року. Представник відповідачів та відповідач [PERSON] в суді проти задоволення первинних позовних вимог заперечували, зустрічний позов відповідачки [PERSON] підтримали, просили його задовольнити. При цьому пояснили, що кредит видавався у національній валюті, а не доларах США, та навіть якщо перерахувати по курсу станом на дату видачі, сума становить 48463,56 дол. США, в той час як проценти та штрафні санкції позивачем нараховувались, та сплачені грошові кошти відповідачем зараховувались на їх погашення, виходячи із суми виданого кредиту в розмірі 50000,00 дол. США. Представник відповідачів надав суду заяву про застосування строків позовної давності, вказавши, що для стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність в один рік, а отже розрахунок розміру штрафних санкцій, здійснений банком поза межами строку позовної давності та не відповідає вимогам цивільного законодавства, оскільки зазначає періоди прострочення більш ніж один рік. Позивач також порушив загальний строк позовної давності, звернувся із позовом у лютому 2013 року, а стягнення прострочених платежів за кредитом поза межами строку позовної давності до лютого 2012 року є безпідставним. У зв'язку із закінченням строку позовної давності просив відмови у задоволені позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає часткову задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі. 20.05.2003 року між ВАТ «Універсал банк Розвитку та Партнерства» та [PERSON] укладено кредитний договір № 92, згідно умов якого позивач зобов'язався надати відповідачці кредит в сумі 50 000 дол. США для придбання нерухомості, зі сплатою 15% річних за користування кредитом, строком дії договору до 19.05.2013 року., договорами неодноразово вносились зміни та доповнення до зазначеного договору. ( т.1 а.с. 61-62, 63-74) 20.05.2003 року між ВАТ «Універсал банк Розвитку та Партнерства» та [PERSON] укладено договір поруки № 92/1 та [PERSON] - договір поруки № 92/2, згідно умов договорів поручителі зобов'язались солідарно з позичальником відповідати перед позивачем за своєчасне та повне виконання умов кредитного договору № 92. В договорі зазначено термін дії договору до 19.05.2013 року. ( т.1 а.с. 75-78). 18.09.2003 року між ВАТ «Універсал банк Розвитку та Партнерства» та [PERSON] укладено договір застави, предметом якого є чотирьохкімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 149,40 кв.м., належить на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 12.08.2003 року головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення № 1363-С/КІ від 07.08.2003 року [PERSON] ( т.1 а.с. 86-89) Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину який сторони насправді вчинили. Тобто, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо. Під час розгляду справи відповідачка [PERSON] та її представник, заявляючи вимогу про визнання спірного кредитного договору удаваним, не довели факт укладення правочину, що за їх думкою є удаваним, не підтвердили спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені кредитним договором, настання між сторонами інших прав та обов'язків ніж ті, що передбачені цим договором. Оскільки, як вбачається з анкети позичальника ( т.1 а.с.24) [PERSON] бажала отримати кредит саме в доларах США, а не у гривні, в заяві на отримання кредиту, також нею зазначено про отримання кредиту саме у доларах США. ( т. 1 а.с.27). Судом встановлено, що позивачці, був виданий кредит в доларах США , однак перерахований за заявою відповідачки в гривневому еквіваленті. Судом не встановлено підстав для задоволення зустрічних позовних вимог, отже в їх задоволені слід відмовити в повному обсязі. 06.02.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, згідно якого на квартиру [ADDRESS] звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості по спірному кредитному договору. (т.1 а.с. 90) Позивачем заявою від 26.11.2013 року збільшено позовні вимоги ( т.3 а.с. 21-26) оскільки Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановлено ухвалу від 02.10.2013 року, якою рішення Апеляційного суду м.Києва від 11.06.2013 року скасовано, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2013 року залишено в силі та визнано виконавчий напис, вчинений 06.02.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] щодо звернення стягнення на квартиру в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 330730,00 грн. таким, що не підлягає виконанню. ( т.1 а.с. 237-239) В судовому засіданні встановлено, що відповідачка перестала виконувати свої зобов'язання по погашенню кредиту у зв'язку з чим виникла заборгованість. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При визначені розміру заборгованості, суд вважає належним доказом висновок Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності від 25.11.2013 року, яким встановлено, що отримання кредиту [PERSON] за договором № 92 від 20.05.2003 року, саме у валюті в розмірі 50 000 дол. США, документально не підтверджено, готівкові кошти особисто [PERSON] не виплачувались. Згідно реквізитів меморіального ордеру № 164 від 20.03.2003 року в інтересах [PERSON] фактично були перераховані кошти у розмірі 258 461,00 грн., що склало 48 463,56 дол. США. В межах наявних документів та враховуючи фактичний розмір отриманих грошових коштів, сума заборгованості складає 123 370,83 грн.: заборгованість за кредитом - 120 156,13 грн., заборгованість за відсотками - 3 214,70 грн. ( т. 1 а.с. 62-72) Зазначений висновок підтверджується іншими доказами у справі, а саме копією меморіального ордеру № 164 від 20.03.2003 року, згідно якого за заявою [PERSON] (а.с. 27) перераховано ТОВ «Буд.підпр № 3» 258461,00 грн., що по курсу НБУ на час сплати склало 48 463,56 дол. США. (т.1 а.с. 232) Поясненнями відповідача [PERSON], який зазначив, що додаткові кошти на виконання своїх зобов'язань ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» відповідачці [PERSON], а ні через касу, а ні в безготівковому порядку не сплачував. Не спростував даних тверджень і представник позивача в судовому засіданні. Як вбачається з розрахунків заборгованості складених позивачем, та виписок по особовому рахунку наданих банком, заборгованість відповідачам нараховувалась виходячи з суми кредиту, який мав надати банк, а не з фактично наданого розміру, який склав 48 463,56 дол. США, отже розмір заборгованості нарахований позивачем є помилковим, та не відповідає фактичному розміру заборгованості відповідачів по спірному кредитному договору. Суд вважає помилковим висновок експерта КНДІСЕ за результатами проведення судово-економічної експертизи від 31.07.2014 року № 2164/14-45, що заборгованість [PERSON] станом на 22.11.2013 року перед банком за кредитним договором № 92 становить 26 599,13 дол. США або 172 606,84 грн., за відсотками 1025,33 дол. США або 8195,46 грн. ( т.3 а.с. 124-133), оскільки як вбачається з висновку, експертом проводились всі розрахунки виходячи з суми отриманого відповідачкою [PERSON] кредиту в розмірі 50000,00 дол. США, що не відповідає дійсності. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язань, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з досудових вимог відповідачі повідомлялись про утворення заборгованості по виплаті кредиту та необхідності її сплатити. ( т.1. а.с. 79, 80, 82) Крім того, суд вважає помилковим твердження представника відповідачів, що договори поруки на час звернення позивача слід визнати такими, що припинили свою дію, оскільки як вбачається із договорів поруки термін їх дії до 19.05.2013 року, в той час як позивач звернувся до суду з позовною вимогою 08.02.2013 року, тобто до часу припинення поруки. Отже, з відповідачів підлягає стягненню в солідарному порядку на користь позивача встановлена судом заборгованість за Кредитним договором № 92 від 20.05.2003 року станом на 08.02.2013 року у розмірі: заборгованість за кредитом 120156,13 грн., заборгованість за відсотками 3214,70 грн. Згідно ст. 256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Суд вважає правильним задовольнити заяву представника відповідачів про застосування строку позовної давності при стягненні неустойки, та відповідно до положень ст. 258 ЦК України стягнути пеню в межах одного року. Отже, крім того, з відповідачів підлягає стягненню в солідарному порядку на користь позивача пеня в межах річного строку позовної давності в розмірі 90060,70 грн. ( пеня по кредиту 0,2% х 365 х 120156,13 + пеня по відсотках 0,2% х 365 х 3214,70 = 90060,70 ) та 3% річних за період з 01.10.2010 року по 22.11.2013 року в розмірі 11650,94 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування сплаченого судового збору в межах розміру задоволених позовних вимог по 750,27 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial