Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на домоволодіння він набув в 2001 році в порядку спадкування, після смерті моєї матері, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом серії [NUMBER] від 23.02.2001 року. В даному домоволодінні з [PERSON] проживала дружина [PERSON] . [INFO] шлюб розірвано в судовому порядку, рішення суду по справі № 536/756/18. З вказаного часу він з [PERSON] не підтримують ніяких відносин, не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства. [PERSON] вказав, що не бажає, щоб відповідач користувалася його майном. [PERSON] пропонував [PERSON] виселитися з його власності в добровільному порядку, про що 05 квітня 2019 року направив листа на її адресу. Однак, відповідач на його численні усні пропозиції та отриману нею письмову пропозицію, не відгукнулася. Продовжує всупереч його волі проживати в будинку, створює перешкоди в користуванні майном - займає окрему кімнату, користується кухнею та санітарними приміщеннями. Крім того, веде себе зухвало, грубить [PERSON] та його дружині, вчиняє сварки, чим створює неприйнятні умови для проживання. Водночас позивач зазначив, що у [PERSON] є своє житлове приміщення, а саме квартира [ADDRESS] . Вказане житло придбане сторонами в шлюбі, було зареєстроване за позивачем, але відповідно до договору дарування від 19.02.1997 р. [PERSON] перевів право власності на цю квартиру за відповідачем. На вказану квартиру, [PERSON] - не претендує. Проте, відповідачка не бажає ним користуватися, а продовжує проживати в його домоволодінні, що створює перешкоди в вільному користуванні майном. На підставі викладеного, позивач просив суд ухвалити рішення, яким: Усунути перешкоди в користуванні домоволодінням [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] шляхом припинення права користування вказаним житловим приміщенням [PERSON] та виселення її з вказаного домоволодіння. [PERSON] в судове засідання не з`явився. Від представника позивача - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали. [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про дату розгляду справи повідомлялася належним чином за останнім відомим місцем проживання. Заяви про причини неявки відвідповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 280 ЦПК України). Суд дослідивши матеріали справи та докази, приходить наступного висновку. Відповідно до ст.\~4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Судом встановлено, що позивач є власником будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер довідки 191680158 від 05.12.2019 року. Право власності на домоволодіння набув в порядку спадкування, після смерті своєї матері, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом серії [NUMBER] від 23.02.2001 року. В даному домоволодінні з [PERSON] , проживала дружина позивача - [PERSON] . 12 вересня 2018 року рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області по справі № 536/756/18 шлюб між сторонами розірвано. Позивач та відповідач не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, в той час доказів на спростування цього відповідачем не надано, не зважаючи на це відповідач продовжує користуватися його майном, а саме проживає у вищезазначеному житловому будинку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] пропонував [PERSON] виселитися з його власності в добровільному порядку, про що 05 квітня 2019 року направив листа на її адресу. Однак, відповідач на його усні та письмову пропозицію не відгукнулася. Продовжує всупереч його волі проживати в будинку, створює перешкоди в користуванні майном. Відповідно до Довідки ВК Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, [PERSON] на території Піщанської сільської ради не зареєстрована. Також судом встановлено, що у [PERSON] є власне житлове приміщення, а саме квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування № 580 від 19.02.1997 року. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Ч. 3 ст.156 ЖК встановлено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство). З аналізу глави 32 ЦК України та ст. 150 ЖК вбачається, що правом користування житлом, яке перебуває у власності особи, мають члени сім`ї та інші особи, які проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач проживала у спірному будинку в якості члена сім`ї, тобто набула право користування чужим майном під час шлюбних відносин з позивачем, що по своїй суті є сервітутом, а тому після розлучення сервітут фактично припинений. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Оскільки відповідач по справі фактично не є членом сім`ї [PERSON] , так як шлюб між ними розірвано 12 вересня 2018 року, рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області по справі № 536/756/18, спільного господарства не ведуть, тому суд дійшов висновку, що її право на користування чужим майном підлягає припиненню шляхом виселення з житлового приміщення. На підставі викладеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 391, 405, 406 ЦК України, ст.ст. 258-259, 280, 282,2 84 352 ЦПК України, ст. 150 ЖК,-

Outcome: approved