Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позиція сторін у справі Печерська районна в місті Києві державна адміністрація звернулася до суду із позовом до [PERSON] , за участі третіх осіб: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва», Департаменту комунальної власності міста Києва, Київської міської ради та Департаменту охорони культурної спадщини, про витребування майна з чужого володіння. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що власником квартири [ADDRESS] в порядку спадкування є територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації ) від 07.06.2018 № 96 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади міста Києва квартир» зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Києва трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 83,5 кв. м та передано до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна стало відомо, що квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 136, виданого 22.05.2017 перебуває в приватній власності [PERSON] (номер запису про право власності 20528453). Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 06.06.2019 внесено запис про знищення об`єкта нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , яка підставі договору купівлі-продажу серія та номер 136, виданого 22.05.2017 перебувала в приватній власності [PERSON] . Позивач зазначає, що квартира [ADDRESS] - не «знищувалася». А ні територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради, яка є власником квартири, а ні Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган, до сфери управління якого передано нерухоме майно, не знищували об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру [ADDRESS] . Будь-які відомості щодо знищення вищезазначеної квартири (яка є частиною багатоквартирного будинку) у власника, органу управління або балансоутримувача відсутні. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20.02.2020 внесено запис про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Ті факти, що квартира [ADDRESS] фактично не знищувалася, квартири [ADDRESS] (як іншого об`єкту нерухомості), згідно поповерхового плану і технічної документації на житловий будинок [ADDRESS] (наданих Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва) - не існує, а квартира [ADDRESS] і [ADDRESS] мають одну загальну площу (83, 5 кв. м), дають можливість зробити висновок, що це є один і той самий об`єкт нерухомості. Вищевказане, свідчить про штучне створення ситуації, за якої територіальна громада міста Києва позбавляється можливості зареєструвати право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 83, [ADDRESS] . Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що лише власник майна може порушувати питання про його витребування на підставі статті 387 ЦК України. Враховуючи те, що Київська міська рада не здійснила державну реєстрацію об`єкта нерухомого майна, а позивач також не є його власником (про що сам і вказує у власній позовній заяві), відтак права, свободи чи законні інтереси позивача або Київської міської ради жодним чином не порушуються. З урахуванням того, що право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна (двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м.) зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, і вказаний запис є чинним, відповідач є законним власником зазначеного об`єкту нерухомості. Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 51285890 від 24.02.2020, відповідач є власником двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м. Разом з тим, як вбачається з позовної заяви, позивач вважає Київську міську раду власником трикімнатної квартири [ADDRESS] житловою площею 55,7 кв.м. Таким чином, з технічних характеристик об`єкта нерухомого майна вбачається, що жодного відношення нерухоме майно, що належить відповідачу на праві власності не має відношення до нерухомого майна, що належало Київській міській раді оскільки: відповідачу належить двокімнатна квартира, а позивачу належала - трикімнатна квартира; житлова площа моєї квартири складає 46,1 кв.м., а житлова площа квартири, що належала Київській міській раді - 55,7 кв.м. Від Департаменту охорони культурної спадщини надійшли письмові пояснення, згідно з якими Департамент підтримує позицію позивача щодо неправомірності володіння цим майном з боку відповідача. Вказана квартира занесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно як знищена. Відповідно до чинного пам`ятокоохоронного законодавства, зокрема Закону, пам`ятки або її частини забороняється зносити, змінювати, замінювати. Забороняється проведення будь- яких ремонтних, реставраційних, відновлювальних робіт без погодження органу охорони культурної спадщини. До Департаменту не звертався ні відповідач, ні інші особи щодо надання дозволу на відчуження вказаної квартири (адже квартира [ADDRESS] ). У Департаменті відсутня інформація щодо погодження науково-проектної документації для проведення ремонтних робіт (як це встановлено у акті від 28.07.2020), а також відсутня інформація щодо надання дозволу для проведення вказаних робіт. Представник Київської міської ради також подала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що порушення права та інтересів територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради та Печерської районної в місті Києві державної адміністрації в даному випадку полягає в тому, що незаконне вибуття квартири з комунальної власності, порушує майнові інтереси держави та незаконно позбавляє можливості розпоряджатися та здійснювати державний контроль за використанням вказаного об`єкта нерухомості. В судовому засіданні представники позивача та третьої особи вимоги позову підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 01.11.2016 апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва задоволено; позовні вимоги заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання спадщини відумерлою - задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 25.03.2014 між [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності діяла [PERSON] , та [PERSON] . Також судовим рішенням визнано спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] , яка відкрилась після смерті [PERSON] , відумерлою та передано її у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації ) від 07.06.2018 № 96 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади міста Києва квартир» зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Києва трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 83,5 кв. м та передано до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна стало відомо, що квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 136, виданого 22.05.2017 перебуває в приватній власності [PERSON] (номер запису про право власності 20528453). Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 06.06.2019 внесено запис про знищення об`єкта нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , яка підставі договору купівлі-продажу серія та номер 136, виданого 22.05.2017 перебувала в приватній власності [PERSON] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20.02.2020 внесено запис про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Підстава для державної реєстрації: технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 12.02.2020, видавник: ТОВ «Будлідер Парк»; висновок про технічну можливість поділу, серія та номер: ТО-126, виданий 12.02.2020, видавник: ТОВ «Будлідер Парк». Підставою внесення запису стало рішення про державну прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51285890 від 24.02.2020, приватний нотаріус Литвин Анастасія Сергіївна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ. Відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міськради народних депутатів від 21.01.1986 № 49 житловий будинок [ADDRESS] - адреса за рішенням) є пам`яткою архітектури місцевого значення та має охоронний номер - 185. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15). Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388). На практиці слід розмежовувати випадки застосування двосторонньої реституції як наслідку недійсності правочину та витребування майна від добросовісного набувача як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням цього майна. Так, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, яке було передане на виконання недійсного правочину та відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача. Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем. Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України). Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц. 24.01.2020 року між відповідачем та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М.С. та зареєстрований в реєстрі за № 367. За умовами зазначеного договору відповідачем придбано у продавця квартиру [ADDRESS] , яка складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 76,70 кв.м., загальною площею 161,50 кв.м. Згідно п. 5 Договору купівлі - продажу, відповідачем за зазначену квартиру сплачено продавцю грошові кошти в розмірі 5 150 000, 00 грн. 20.02.2020 року, на підставі висновку про технічну можливість поділу об`єкта нерухомого майна (№ ТО-126 від 12.02.2020, зробленого ТОВ «Будлідер Парк») здійснено державну реєстрацію поділу об`єкта нерухомого майна: квартири 53-54, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 76,70 кв.м., загальною площею 161,50 кв.м. За результатом цього поділу, 20.02.2020 року відповідачем набуто право власності на новий об`єкт нерухомого майна: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м, який на переконання суду не має жодного відношення до об`єкту нерухомості, власником якого, як вказує позивач виступає Київська міська рада. Аргументованими є твердження сторони відповідача про те, що позивачем у даній справі виступає не Київська міська рада, яка, як стверджує позивач, є власником трьокімнатної квартири [ADDRESS] , а Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, яка не є власником. Відтак, лише власник майна може порушувати питання про його витребування на підставі статті 387 ЦК України. Відсутні підстави стверджувати про порушені права Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, які б підлягали захисту в судовому порядку. Відповідно до п. 75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України N 1127 від 25 грудня 2015 року, для державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням подаються: документ, відповідно до якого підтверджується факт такого знищення; документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такі документи було знищено одночасно із знищенням такого об`єкта). У постанові Верховного Суду від 17.01.2019 року у справі № 708/254/18 викладено правовий висновок про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно з вимогами статі 349 ЦК Украйни є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують, факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо. Згідно ч. 1, 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. З матеріалів справи вбачається, що в силу п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 83,5 кв. м., житловою площею 55,7 кв.м. припинено 06.06.2019 року. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. З урахуванням того, що право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна (двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м.) зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, і вказаний запис є чинним, відповідач є законним власником зазначеного об`єкту нерухомості. Крім того, відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 51285890 від 24.02.2020, відповідач є власником двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м. Разом з тим, як вбачається з позовної заяви, позивач вважає Київську міську раду власником трикімнатної квартири [ADDRESS] житловою площею 55,7 кв.м. Таким чином, навіть з технічних характеристик об`єкта нерухомого майна вбачається, що жодного відношення нерухоме майно, що належить відповідачу на праві власності не має відношення до нерухомого майна, що належало Київській міській раді оскільки: відповідачу належить двокімнатна квартира, а позивачу належала - трикімнатна квартира; житлова площа квартири відповідача складає 46,1 кв.м, а житлова площа квартири, що належала Київській міській раді - 55,7 кв.м. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову. Доводи позивача, а також пояснення третіх осіб стосовно того, що житловий будинок [ADDRESS] є пам`яткою архітектури місцевого значення не заслуговують на увагу суду, оскільки предметом спору не є правомірність здійснення будівельних робіт чи припинення права власності у зв`язку із знищенням об`єкта нерухомого майна.

Outcome: dismissed