Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 5 квітня 2014 року у розмірі 51 641,78 грн. Свої вимоги мотивує тим, що між сторонами був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 50 000,00 грн., які останній зобов`язувався повернути кошти за першою вимогою. 7 травня 2019 року позивач направив відповідачу лист-вимогу повернути грошові кошти отриманих за позикою протягом 3 календарних днів з моменту отримання (08 травня 2019 року). Однак, до цього часу, кошти не повернуті. Від позивача надійшла заява про слухання справи в його відсутність, підтримання позову, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 липня 2019 року справу передано до Зарічного районного суду м. Суми за підсудністю. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 27 серпня 2019 року у в даній справі відкрите провадження та справа призначена до розгляду на 8 жовтня 2019 року. Протокольною ухвалою головуючого від 8 жовтня 2019 року відкладено розгляд справи до 3 грудня 2019 року, у зв`язку з відсутністю доказів сповіщення відповідача. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 5 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу 50 000,00 грн., які останній зобов`язувався повернути на першу вимогу, що підтверджується копією розписки (а.с.7). 7 травня 2019 року [PERSON] звернувся до відповідача з письмовим листом-вимогою, про повернення грошових коштів, отриманих [PERSON] за борговою розпискою від 5 квітня 2014 року протягом 3 календарних днів з моменту отримання листа (а.с.8). Як вбачається із роздруківки з сайту Укрпошти, повідомлення вручене відповідачу 8 травня 2019 року (а.с.12). Відповідач у встановлений термін (та на час розгляду справи - також) позику не повернув. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до частин першої і третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначаються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку, сума процентів за користування коштами становить 1 102,74 грн., сума інфляційних збитків за період прострочення - 350,00 грн., 3% річних - 189,04 грн. Таким чином судом встановлено, що право позивача порушене, відповідач належним чином не виконав умови договору, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved