Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Позивач - ТОВ «Тілігул» звернувся 21.11.2018 року до суду із позовом до [PERSON], третя особа на стороні позивача [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсним. В обґрунтування вимог, позивач вказує на те, що між ТОВ «Тілігул» та [PERSON] 01 грудня 2007 року було укладено договір оренди земельної ділянки площею 10.62 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований у Любашівському райвідділі Одеської філії Центру ДЗК 01 квітня 2010 р. [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] земельну ділянку площею 10,62 га. Договір укладений строком на 10 років, термін якого закінчується 01 квітня 2020 року. Проте, позивачу стало відомо, що між [PERSON] та [PERSON] 13.10.2018 року укладено договір оренди тієї самої земельної ділянки, яка перебуває в оренді позивача. Право оренди за зазначеним договором оренди, в порушення вимог законодавства, зареєстровано державним реєстратором Любашівської державної адміністрації Одеської області Стратієвським В.С. Вказуючи на зазначені обставини, позивач просив визнати недійсним договір оренди на земельну ділянку, яка належить [PERSON], кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 10,62 га, укладений з [PERSON], право оренди за яким зареєстровано 17.10.2018 року, номер запису 28406971. Представник позивача - Патрікан В.Г. в судовому засіданні підтримав повністю свої позовні вимоги та надав аналогічні пояснення, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Третя особа на стороні позивача [PERSON] в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, щ договір з [PERSON] вона взагалі не укладала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, відзиву не надав, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки відповідно ст. 130 ЦПК України (а.с. ). Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши документи справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між ТОВ «Тілігул» та [PERSON] 01 грудня 2007 року було укладено договір оренди земельної ділянки площею 10,62 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований у Любашівському райвідділі Одеської філії Центру ДЗК 01 квітня 2010 р.. [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] земельну ділянку площею 10,62га, кадастровий номер: [NUMBER], для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 21 грудня 2016 року (а.с. 10-16). Відповідно до частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов»язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі», (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч. 1 ст.210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України й ст. 18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації. Відповідно до пункту 43 зазначених договорів оренди земельних ділянок , вони набирають чинності після підписання сторонами та державної реєстрації. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: - реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства. Що діяло на момент їх виникнення; - на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. На момент укладення договору оренди позивачем з орендодавцем (2007-2010 роки), реєстрацію договорів оренди проводили регіональні філії Центру державного земельного кадастру. Зазначений договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер: [NUMBER] зареєстрований Любашівським районним відділом Одеської регіональної філії центру державного земельного кадастру, про що вчинено запис 01 квітня 2010 р., а тому термін його дії закінчується 01 квітня 2020 року (а.с. 10-15 ). Відповідно до положення ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до п.40 зазначеного договору оренди землі передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. З огляду на зазначене [PERSON], успадкувавши земельну ділянку після смерті [PERSON], набула також права та обов'язки за договором оренди земельної ділянки від 01 грудня 2007 року. В той же час, при дії вищевказаного договору оренди землі, між [PERSON] та відповідачем [PERSON] 13 жовтня 2018 року було укладено інший договір оренди землі на цю саму земельну ділянку, кадастровий номер: [NUMBER] строком на 10 років (а.с. 20-24). Право оренди на земельну ділянку кадастровий номер: [NUMBER], загальною площею 10.62 га, на підставі вказаного договору було зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення державного реєстратора Любашівської районної державної адміністрації Одеської області Стратієвського Володимира Сергійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43531658 від 17.10.2018 року 13:46:42 та внесено запис про інше речове право № 28406971. 26.11.2018 року [PERSON] звернулась до Любашівського ВП Балсткього Вп ГУНП в Одеській області із заявою про вчинення злочину [PERSON], а саме виготовлення ним договору оренди належної їй земельної ділянки від 13.10.2018 року та вчинення від її імені підпису в договорі, хоча вона вказаний договір не підписувала (а.с. ). Відповідно до пункту 8-1 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема, щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки. Державний реєстратор під час держреєстрації речових прав на нерухоме майно зобов'язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення їх подвійної реєстрації (постанова ВСУ від 29.09.15 р. у справі № 21-760а15) Однак, при проведенні реєстрації вказаного права оренди земельної ділянки за [PERSON] на підставі договору оренди землі від 13.10.2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], реєстратор не перевірив наявність вже зареєстрованих вже речових прав, як це передбачено законодавством. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1. ст..526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Статтею 13 ЦК України визначено межі здійснення цивільних прав. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Укладення договору оренди землі між [PERSON] та відповідачем [PERSON] щодо земельної ділянки, яка вже знаходиться в орендному користуванні ТОВ «Тілігул», є порушенням права позивача самостійно господарювати на землі, передбаченого ст. 25 Закону України «Про оренду землі» та ст. 410 ЦК України. Враховуючи, що станом на дату укладення оспорюваного договору, земельна ділянка вже перебувала в оренді ТОВ «Тілігул», [PERSON] не мала права повторно передавати її в оренду відповідачеві [PERSON], тому оспорюваний договір підлягає визнанню недійсними на підставі ч. 1 ст.215 та ч. 1 ст.203 ЦК України, оскільки є укладеними з порушенням вимог ст.ст.30, 319, 525,526, 651 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Водночас, оспорюваний договір став підставою для держаної реєстрації права відповідача [PERSON] щодо оренди земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України «про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» уразі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судового збору 2643 гривень (за подання позову та заяви про забезпечення позову, яку задоволено). Вказані витрати обґрунтовані, документально підтверджені, а тому підлягають стягненню на користь ТО «Тілігул» з відповідача [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved