Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Представник АТ «Альфа-Банк» (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 145\~243, 56 грн., з яких строкова заборгованість 63\~249, 73 грн., прострочена заборгованість 22\~015, 60 грн., строкова заборгованість по нарахованих відсотках та комісіях 3\~186, 45 грн., прострочена заборгованість по нарахованих процентах та комісії 47\~791, 78 грн., штрафи 9000, 00 грн., та витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.05.2013 між відповідачем та АТ «Альфа-Банк» укладено Угоду про надання особистого кредиту № 501067475 (далі по тексту - Договір), відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредиту у сумі 88\~000, 00 грн., а відповідач, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит у строки, на умовах та у порядку, передбаченому Договором, виплатити проценти за користування кредитом, сплачувати інші платежі, передбачені Договором, згідно Графіку погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, кредитні кошти у сумі 88\~000, 00 грн. відповідачу надав. У порушення умов Договору відповідач свої зобов`язання за Договором не виконав, станом на 19.03.2020 у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 145\~243, 56 грн. Позивач направив відповідачу досудову вимогу про досудове врегулювання спору, однак відповідач залишив вказану вимогу поза увагою, що і стало підставою для звернення позивача із вказаним позовом до суду. Від відповідача відзив не надходив. 24.09.2020 ухвалою суду відкрито провадження по справі в спрощеному позовному порядку без виклику сторін. Сторонам встановлено строки для надання заяв по суті справи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 5\~ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідних клопотань до суду не надходило. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Судом встановлено, що 19.09.2018 [PERSON] підписано Оферту на укладання угоди про надання кредиту № 501067475, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії АТ «Альфа-Банк», анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», а також Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх сукупних послуг. Так, згідно підписаної відповідачем Оферти, позивач мав надати відповідачу кредитну картку на наступних умовах: тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту 88\~000, 00 грн., процентна ставка 16.99 %, строк кредиту 48 міс., дата повернення кредиту 19.09.2022. Позивач вказує, що виконав умови кредитного договору та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 88\~000, 00 грн. Позивач вказує, що відповідачем зобов`язання за Кредитним договором не виконуються, внаслідок чого у останнього перед позивачем утворилась заборгованість. На підтвердження вказаних обставин позивач надає до матеріалів справи Довідку-розрахунок заборгованості станом на 19.03.2020, відповідно до якої строкова заборгованість становить 63\~429, 73 грн., прострочена заборгованість становить 22\~015, 60 грн., строкова заборгованість по нарахованих % - 3\~186, 45 грн., прострочена заборгованість по нарахованих % та комісіях становить 47\~791, 78 грн., штрафи 9000, 00 грн. Так, перевіряючи вказані обставини, судом встановлено наступне. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є \~договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України за договором позики передбачено повернення боргу (позики) частинами (в розстрочку). В цьому випадку, якщо позичальник порушить строк повернення наступної частини позики, то це дає право позикодавцю вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася і належних йому відсотків. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом з тим, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. Відповідно до ст. 1048, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а отже банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Вивчивши наявні у справі письмові докази суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт видачі відповідачу кредитних коштів у розмірі 88\~000, 00 грн., зокрема доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості. Довідка-розрахунок заборгованості, без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем, не може бути належним, допустимим та достатнім доказом наявності та розміру заборгованості, адже будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано, і нічим іншим не підтверджується. При цьому, його правильність з наданої Довідки неможливо перевірити. Зазначений узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду по справах: № 191/3566/17 від 13.08.2020; № 372/223/17 від 06.05.2020; № 703/3063/18 від 27.03.2020; № 205/7263/18 від 20.03.2020; № 755/18920/18 від 29.01.2020. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність і достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог через їх недоведеність та необґрунтованість. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed