Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач ТОВ „ТД „Україна посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 7,1 га., розташованої на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області. 01 лютого 2003 року [PERSON] передав належну йому земельну ділянку в оренду ТОВ „ТД „Україна на строк пять років, про що між сторонами був укладений договір оренди землі. 13 лютого 2003 року цей договір був зареєстрований Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 124. Далі, 05 грудня 2006 року між ТОВ „ТД „Україна та [PERSON] була укладена додаткова угода № 119 до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою сторони продовжили строк дії основного договору оренди до десяти років - до 01 лютого 2013 року. Ця додаткова угода 06 травня 2009 року була зареєстрована у [PERSON] районному реєстраційному відділі Херсонської РФ ДП Центр ДЗК. Далі, 05 січня 2013 року між ТОВ „ТД „Україна та [PERSON] була укладена додаткова угода № 114 до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою сторони продовжили строк дії основного договору оренди до двадцяти років - до 13 лютого 2023 року. ТОВ „ТД „Україна вважає, що з 01 січня 2013 року (після внесення змін до ч.3 ст.640 ЦК України та виключення статей 18, 20 із Закону України „Про оренду землі) державній реєстрації підлягає не договір оренди землі, а право оренди, тому додаткова угода № 114 від 05 січня 2013 року набрала чинності з моменту її підписання сторонами, хоча вона і не пройшла процедури державної реєстрації. З 2003 року по 2014 рік (включно) ТОВ „ТД „Україна постійно користувався вказаною земельною ділянкою та сплачував орендодавцеві орендну плату. Проте, 10 лютого 2015 року [PERSON], не розриваючи договору оренди з ТОВ „ТД „Україна, уклав з ФГ „Елена новий договір оренди вказаної земельної ділянки, за умовами якого передав останньому свою земельну ділянку в оренду строком на десять років. Новий договір оренди був зареєстрований Реєстраційною службою [PERSON] районного управління юстиції Херсонської області 10 березня 2015 року за номером 8988799. Таким чином, [PERSON] передав свою земельну ділянку в оренду одночасно як ТОВ „ТД „Україна, так і ФГ „Елена. За таких обставин позивач вважає, що укладення 10 лютого 2015 року та реєстрація 10 березня 2015 року договору оренди землі між [PERSON] та ФГ „Елена суперечить вимогам чинного законодавства та порушує його права орендаря. На підставі викладеного, ТОВ „ТД „Україна просить суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений 10 лютого 2015 року між [PERSON] та ФГ „Елена, а також просить зобовязати Реєстраційну службу [PERSON] РУЮ Херсонської області скасувати державну реєстрацію вказаного договору оренди від 10 березня 2015 року. В судовому засіданні представники позивача ТОВ „ТД „Україна [PERSON] та [PERSON] підтримали позов. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] та ФГ „Елена [PERSON] проти позову заперечив та пояснив, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 7,1 га., розташованої на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області. 01 лютого 2003 року [PERSON] передав належну йому земельну ділянку в оренду ТОВ „ТД „Україна на строк пять років, про що між сторонами був укладений договір оренди землі. Строк дії цього договору оренди закінчився 01 лютого 2008 року. Додаткові угоди до договору оренди були укладені після закінчення строку дії основного договору, а тому є недійсними. За таких обставин [PERSON], не маючи ні з ким орендних правовідносин, 10 лютого 2015 року передав належну йому земельну ділянку в оренду ФГ „Елена на строк десять років, про що між сторонами був укладений договір оренди землі, який 10 березня 2015 року був зареєстрований реєстраційною службою [PERSON] РУЮ Херсонської області. Договір оренди земельної ділянки між [PERSON] та ФГ „Елена, укладений 10 лютого 2015 року та зареєстрований 10 березня 2015 року, відповідає вимогам чинного законодавства, а тому немає жодних правових підстав для визнання цього договору недійсним та скасування його державної реєстрації. В судове засідання представник відповідача [PERSON] районного управління юстиції Херсонської області та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Відділу Держземагенства у [PERSON] районі Херсонської області не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином своїми заявами просять розглядати справу за відсутності їхніх представників. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача [PERSON] районного управління юстиції Херсонської області та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Відділу Держземагенства у [PERSON] районі Херсонської області, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Відповідачеві [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 7,1 га., розташована на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області, кадастровий номер 6522680500:05:025:0005. Право власності [PERSON] підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХС № 040664, виданим 12 лютого 2002 року Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області. 01 лютого 2003 року [PERSON] передав належну йому земельну ділянку в оренду ТОВ „ТД „Україна на строк пять років, про що сторони уклали між собою договір оренди земельної ділянки (л/с 5). Договір зареєстрований Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 13 лютого 2003 року за № 124. 05 грудня 2006 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна була укладена додаткова угода № 119 (л/с 6) до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою був продовжений строк дії основного договору оренди до десяти років - до 01 лютого 2013 року. Додаткова угода зареєстрована [PERSON] районним реєстраційним відділом Херсонської регіональної філії державного підприємства Центр державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 06 травня 2009 року за № 040972200024. 05 січня 2013 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна була укладена додаткова угода № 114 (л/с 7) до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою був продовжений строк дії основного договору оренди до двадцяти років - до 13 лютого 2023 року. Державна реєстрація цієї додаткової угоди не здійснювалась. Згідно ч.1 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Згідно п.а ч.1 ст.90 ЗК України власник земельної ділянки має право передавати земельну ділянку в оренду. Згідно ч.1 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно ч.2 ст.792 ЦК України та ч.8 ст.93 ЗК України відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Спеціальним Законом, який регулює орендні відносини, є Закон України „Про оренду землі. Згідно ст.13 Закону України „Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч.1 ст.30 Закону України „Про оренду землі зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.653 ЦК України у разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Згідно ч.1 ст.654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. За змістом статей 18, 20 Закону України „Про оренду землі (в редакції, яка діяла на момент укладення та реєстрації договору оренди від 01 лютого 2003 року та додаткової угоди від 05 грудня 2006 року) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом з тим, цивільні права та обовязки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладення договору. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-162цс13, яка за приписами ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Згідно ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Згідно ч.1, ч.5 ст.6 Закону України „Про оренду землі орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. З 01 січня 2013 року відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно ст.2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.1 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Згідно ч.3 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно п.2 ч.1 ст.4 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, зокрема: право постійного користування та право оренди земельної ділянки. Отже, договір оренди землі та зміни до договору оренди землі, а як наслідок набуття орендарем права оренди, є чинними (дійсними) з моменту державної реєстрації цих прав. В судовому засіданні встановлено, що пятирічний строк дії договору оренди земельної ділянки, укладеного 01 лютого 2003 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна, мав би закінчуватися 01 лютого 2008 року. Проте, в межах строку дії основного договору сторони вирішили питання про продовження його дії, так як уклали додаткову угоду № 119 від 05 грудня 2006 року, за умовами якої строк дії основного договору продовжено до десяти років до 01 лютого 2013 року. Ця додаткова угода пройшла процедуру державної реєстрації, а тому набрала чинності. Крім того, в межах строку дії основного договору сторони уклали додаткову угоду № 114 від 05 січня 2013 року про продовження строку дії основного договору до 13 лютого 2023 року. Ця додаткова угода не пройшла процедури державної реєстрації. При цьому, відповідно до п.2 договору оренди земельної ділянки, укладеного 01 лютого 2003 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна, договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та реєстрацією відповідно до законодавства України. Відповідно до п.3 додаткової угоди № 114, укладеної 05 січня 2013 року між [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна, угода вступає в силу з моменту її підписання сторонами та державної реєстрації. Таким чином, суд робить висновок, що оскільки додаткова угода від 05 січня 2013 року не була зареєстрована у встановленому законом порядку, тому ТОВ „ТД „Україна не набув права оренди на земельну ділянку, яка належить [PERSON] 10 лютого 2015 року [PERSON] передав свою земельну ділянку в оренду ФГ „Елена строком на десять років, про що сторони уклали між собою договір оренди земельної ділянки (л/с 46-47). Договір зареєстрований реєстраційною службою [PERSON] районного управління юстиції Херсонської області, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис від 10 березня 2015 року за № 8988799. В судовому засіданні встановлено, що укладення та державна реєстрація договору оренди землі між [PERSON] та ФГ „Елена були здійснені відповідно до вимог чинного законодавства. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно ст.15, ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В судовому засіданні встановлено, що при укладенні договору оренди земельної ділянки від 01 лютого 2003 року, а також додаткових угод від 05 грудня 2006 року та 05 січня 2013 року, [PERSON] та ТОВ „ТД „Україна дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору оренди, скріпивши їх своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Таким чином, фактично між сторонами існували триваючі правовідносини з оренди землі на підставі договору. При цьому, перед укладенням нового договору оренди землі від 10 лютого 2015 року [PERSON] не вирішив питання про розірвання договору оренди з ТОВ „ТД „Україна. Разом з тим, суд зазначає, що саме відсутність у ТОВ „ТД „Україна права оренди землі, яке за приписами ст.125 ЗК України повязано з його державною реєстрацією, не створило для ТОВ „ТД „Україна юридичних наслідків за договором оренди, а також надало можливість [PERSON] укласти з ФГ „Елена договір оренди землі від 10 лютого 2015 року, який 10 березня 2015 року був зареєстрований у встановленому законом порядку та з яким повязано набуття ФГ „Елена права оренди на земельну ділянку, за відсутності правових підстав для визнання нового договору недійсним. Враховуючи, що оскільки правовідносини щодо оренди землі між ТОВ „ТД „Україна та [PERSON] існували до укладення останнім нового договору з ФГ „Елена та його державної реєстрації, тому суд вважає, що з того часу правовідносини між ТОВ „ТД „Україна та [PERSON] припинились. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 10 лютого 2015 року між [PERSON] та ФГ „Елена, та скасування державної реєстрації цього договору від 10 березня 2015 року. Так, зміст даного правочину не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що наявність правових підстав для задоволення позову позивач ТОВ „ТД „Україна не довів, чим не виконав вимоги ст.ст.10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. На підставі викладеного, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає через необґрунтованість. У звязку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача ТОВ „ТД „Україна відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed