Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний Банк» (надалі - Банк) просить суд стягнути з [PERSON] 75023,94 грн. заборгованості за кредитним договором, в тому числі заборгованості по кредиту в сумі 18148,25 грн., заборгованості по сплаті відсотків в сумі 5946,84 грн., заборгованості по комісії в сумі 9686,25 грн., а також пені за несвоєчасне виконання кредитних зобов'язань в сумі 41242,60 грн., та покласти на відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору від 27.09.11 р., відповідач отримала кредит в сумі 20500,00 грн. на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності, терміном повернення кредитних коштів до 27 вересня 2014 року. Однак позичальник [PERSON] не виконує умов договору щодо обов'язку сплачувати щомісячні платежі на умовах і в порядку, передбачених договором, тому позивач, посилаючись на п.2.7.1 кредитного договору, звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з [PERSON], включаючи суму кредиту, строк повернення якого на момент звернення до суду не наступив. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про повне підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Враховуючи, що відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, про розгляд справи у її відсутності не клопотала, заперечень проти позову не подала, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. Підставами для такого висновку суду є наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 27.09.11 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № BLаЖГА00080000 (надалі - кредитний договір), згідно якого Банк надав позичальнику [PERSON] кредит в сумі 20500,00 грн. зі сплатою процентів по процентній ставці 15 % річних, з щомісячною сплатою комісії в сумі 1,75 % від суми кредиту, терміном повного повернення до 27.09.14 р., і зобов'язувалась повертати кредитні кошти, сплачувати проценти та комісію щомісячно згідно з графіком погашення заборгованості (пп.1, 2, 3, 4 спеціальної частини, пп.1.4, 2.4.1, 2.5.1, 2.5.2 загальної частини кредитного договору). З наданих позивачем виписок по рахунку судом встановлено, що [PERSON] неодноразово допускалось несвоєчасне внесення платежів у погашення заборгованості по поверненню тіла кредиту, сплати відсотків та комісії. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до п.2.7.1 загальної частини кредитного договору, незважаючи на інші положення цього Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому, або у визначеній ним частині, у випадку невиконання позичальником своїх боргових та інших зобов'язань за цим Договором або правомірних вимог Банку. При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути вчинене протягом 30 календарних днів з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги Банку. Таким чином, за умовами кредитного договору право Банку вимагати дострокового повернення кредитних коштів реалізується шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги, протягом тридцяти календарних днів з моменту одержання якої у позичальника виникає обов'язок дострокового повернення кредитних ресурсів. З наданих позивачем доказів судом встановлено, що 30 квітня 2014 року [PERSON] Банком направлено лист-вимогу про дострокове погашення всієї суми боргу протягом 30 календарних днів з дня отримання цієї вимоги. Як вбачається з Реєстру № 1 від 06.05.14 р. відправлень рекомендованої кореспонденції та квитанції про оплату рекомендованих відправлень, даний лист направлений [PERSON] 06.05.14 р. Разом з тим, надані суду позивачем матеріали не містять будь-яких доказів у підтвердження одержання відповідачкою вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, в той час як п.2.7.1 кредитного договору пов'язує настання строку виконання позичальником зобов'язань в повному обсязі саме з одержанням такої вимоги. Отже, суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем належного використання права, передбаченого ст.1050 ЦК України, вимагати дострокового виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором у порядку, встановленому пп.2.7.1, 2.7.2 кредитного договору. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги про стягнення кредитних ресурсів, строк сплати яких на момент розгляду справи не наступив, відсотків та комісії за користування ними. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором, прострочена заборгованість [PERSON] станом на 08 травня 2014 року складає: по поверненню тіла кредиту - 14766,30 грн., по сплаті відсотків за користування ним - 5856,65 грн., по сплаті щомісячної комісії - 8968,75 грн. Наданий розрахунок в цій частині суд вважає обґрунтованим та вбачає правові підстави для стягнення коштів у такому розмірі. Відповідно до ст.ст.549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до п.4.3 загальної частини кредитного договору, у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання, за ставкою, зазначеною у п.9 спеціальної частини договору - 0,5 % за кожний день прострочення. Розмір нарахованої пені у зв'язку з порушенням [PERSON] строків погашення кредиту згідно з наданим розрахунком станом на 08 травня 2014 року складає 34909,57 грн. Наданий розрахунок суд вважає правильним та вбачає правові підстави для стягнення неустойки в такому розмірі. Разом з тим, до розрахунку включено як заборгованість суму кредитних коштів, відсотків, комісії, пені, строк сплати яких на момент проведення розрахунку (станом на 08.05.14 р.) не наступив. Оскільки суд прийшов до висновку про безпідставність вимоги про дострокове стягнення заборгованості по кредиту, а строк внесення цих платежів на момент звернення позивача до суду не наступив, правові підстави для стягнення цих коштів з відповідача відсутні. Таким чином, з [PERSON] на користь Банку підлягають стягненню кошти в розмірі: 14766,30 грн. + 5856,65 грн. + 8968,75 грн. + 34909,57 грн. = 64501,27 грн. Судові витрати слід стягнути пропорційно до задоволеної частини позову. Враховуючи викладене,

Outcome: partial