Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Позивач у травні 2014 року звернулась до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно вироку Погребищенського районного суду Вінницької області від 31.12.2013 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та було призначене покарання у виді одного року і шести місяців обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України засуджений [PERSON] був звільнений від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік і шість місяців, якщо протягом 1 (одного) року іспитового строку він не скоїть нового кримінального правопорушення. В результаті злочинних дій [PERSON] позивачу була заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює, згідно збільшених позовних вимог, в грошовому виразі в сумі 25000 гривень. Заподіяння моральної шкоди полягають в тому, що внаслідок нанесених відповідачем тілесних ушкоджень позивач перенесла фізичні та моральні страждання. Вона тривалий час лікувалась та продовжує лікуватись в різних медичних закладах Вінницької області. Стан її здоров'я різко погіршився. Був порушений її звичайний спосіб життя. Крім того, до даного часу [PERSON] перебуває на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. акад. О.І. Ющенка. За час перебування у лікарні нею були затрачені кошти на придбання ліків, а саме 5724 грн. Таким чином, позивач, згідно збільшеної позовної заяви, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь 5724 грн. матеріальної шкоди. Тому позивач змушена звернутись із даним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду. До суду надійшла копія повістки про необхідність прибуття 8 серпня 2014 року до Погребищенського ОРВК. Однак до суду не надходило підтвердження про мобілізацію [PERSON], як і не надходили заяви про відкладення чи зупинення провадження в справі, в звязку з чим суд провів заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно вироку Погребищенського районного суду Вінницької області від 31.12.2013 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та було призначене покарання у виді одного року і шести місяців обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України засуджений [PERSON] був звільнений від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік і шість місяців, якщо протягом 1 (одного) року іспитового строку він не скоїть нового кримінального правопорушення. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 290 від 30 липня 2013 року [PERSON] отримала тілесні ушкодження у виді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, забою шийного відділу хребта, по одній гематомі в тім'яній та лобовій ділянках, синців в очних ділянках, синців на обох плечах та передпліччях, забою м'яких тканин грудної клітки, ангінатія судин сітківки обох очей, які відносяться до категорії умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому позивач звільнена від доказування вини відповідача [PERSON] у нанесенні їй тілесних ушкоджень із хуліганських мотивів. В результаті злочинних дій [PERSON] позивачу була заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в грошовому виразі в сумі 25000 гривень. Заподіяння моральної шкоди полягає в тому, що внаслідок нанесених відповідачем тілесних ушкоджень вона перенесла фізичні та моральні страждання, їй були нанесені тілесні ушкодження по різним частинам тіла, дані тілесні ушкодження завдали їй сильну фізичну біль. Вона тривалий час лікувалась та продовжує лікуватись в медичних закладах Вінницької області. Судом також беруться до уваги наступні документи: Виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 8935 про те, що [PERSON] з 08.08.2013 року по 16.08.2013 року знаходилась на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній дитячій клінічній лікарні; Довідка № 3881 від 05.08.2013 року з Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні про діагноз та лікування [PERSON]; Консультативний висновок спеціаліста ЦМтаД від 16.08.2013 року про стан здоров'я та про подальше лікування; Протокол огляду невролога від 19.08.2013 року про стан здоров'я та про подальше лікування; Епікриз, із якого видно, що з 09.09.2013 року по 20.09.2013 року [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в дитячому неврологічному відділенні №4 ВОПНЛ ім. акад. О.І.Ющенка; Виписка з історії хвороби № 12242 про те, що [PERSON] з 31.10.2013 року по 06.12.2013 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в 16 відділенні ВОПНЛ ім. акад. О.І.Ющенка. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] перебуває на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. акад. О.І. Ющенка. За час перебування у лікарні нею були затрачені кошти на придбання ліків, а саме 5724 грн. (згідно наданих копій чеків). Дана сума була визначена позивачем як матеріальна шкода та підлягає відшкодування в повному обсязі, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди в розмірі 5724,00 грн., яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача. Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р., під морально шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних страждань, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд при визначенні розміру завданої моральної шкоди враховує, що у позивача внаслідок скоєного відносно неї злочину значно погіршився стан здоров'я, душевний стан, вона продовжує перебувати на стаціонарному лікуванні, змінився звичний спосіб життя. Внаслідок цього вона втратила душевний спокій та рівновагу, нормальний фізіологічний сон. А тому суд,

Outcome: partial