Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що згідно договору позики від 18 вересня 2014 року відповідач отримав у кредитній спілці кредит в розмірі 6160 грн. на строк 24 місяці. В порушення вимог укладених договорів відповідач до цього часу не повернув отриманий кредит і станом на 30.11.2016 року розмір заборгованості позичальника за договором кредиту складає 2969,72 грн. З яких 1492,14 грн. заборгованості з повернення кредиту, 88,31 грн. заборгованості зі сплати звичайних відсотків в розмірі 72 проценти річних, заборгованість зі сплати підвищених відсотків (144 процентів річних) за період з 09.04.2016 року по 30.11.2016 року в розмірі 1389,27 грн. Тому просять стягнути з відповідач 2969,72 грн. заборгованості за договором та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач в судове засідання повторно не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем поживання. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані суду докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. За статтею 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх обєднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок обєднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Статтею 21 цього Закону визначено види господарської діяльності кредитної спілки, а пунктом 11 частини першої цієї статті врегульовано, що провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої Законом, не допускається. Судом встановлено, що позивач та відповідач 18 вересня 2014 року уклали договір про надання позичальнику кредиту в розмірі 5160 грн. на строк до 07 вересня 2016 року під 72% річних. За умовами вказаного договору позичальник мав щомісячно повертати позивачу отриманий кредит та сплатити відсотки за користування ним. Невиконання цих зобов'язань позичальником, відповідно до п. 2.5 Договору тягнуло за собою сплату подвійних відсотків у розмірі 144% річних, які нараховуються на непогашену суму кредиту.( п. п. 1.1., 1.3., 1.4, 2.1., 2.3, 2.5. Договору. Вказані обставини підтверджуються копією договору про надання кредиту. Згідно видаткового касового ордеру від 18 вересня 2014 року позичальнику було видано кредит у сумі 5160 грн. (а.с. 10) Відповідно до положень ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Уклавши 18.09.2014 року з КС «Сумська кредитна спілка» кредитний договір і отримавши грошові кошти у сумі 5160 грн., відповідач взяла на себе зобовязання повернути їх в строк до 07.09.2016 року та сплатити 72% річних за користування кредитом. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі зобов'язані довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як заперечення проти позову. Судом встановлено, що в порушення вимог Договору позичальник належним чином не виконала умови договору кредиту, допустив прострочення чергових платежів більше ніж на 15 днів і до цього часу не повернув позивачу кредит, прострочивши виконання грошового зобовязання. Як вбачається з пояснень представника позивача та наданих ним розрахунків заборгованість позичальника з повернення тіла кредиту до цього часу становить 1492,14 грн. Будь-яких доказів на спростування цієї суми заборгованості, відповідачем представлено не було. Виходячи з вищезазначеного та враховуючи, що сума заборгованості підтверджується розрахунком наданим представником позивача та не спростована в ході розгляду справи, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості позичальника за тілом кредиту в сумі 1492,14 грн. Згідно п. 2.1. договору про надання кредиту, відсоток за користування кредитом є змінним. Його розмір розраховується згідно з умовами договору виходячи з базової ставки 72% річних. Відсоток нараховується на непогашену суму кредиту за кожний день її використання, але не менш чим за 30 днів. Зміна розміру відсотку відбувається у разі виникнення умов викладених у п. 2.5 Договору. Відповідно до п. 2.5 зазначеного договору, при перевищенні вказаних в графіку строків оплати більше ніж на 15 днів, або не повного погашення суми кредиту і відсотків, встановленої графіком, позичальник за кожен день прострочення, до моменту погашення кредиту відповідно до графіку оплати, сплачує 144% річних, які нараховуються на непогашену суму кредиту. Згідно ч.1 ст. 18, п.5 ч.3 ст. 18, ч.5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Оцінюючи зміст укладеного договору кредиту та порівнюючи, встановлену п. 2.5 договору відсоткову ставку з базовою відсотковою ставкою, суд вважає що вимоги пункту 2.5 щодо визначення відсотків у розмірі 144% які нараховуються на непогашену суму кредиту, є несправедливими, суперечать принципам розумності та добросовісності, тягнуть як наслідок дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальнику як споживача послуг кредитної спілки, оскільки такі умови договору визначають вимогу по сплаті непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання нею зобов'язань за укладеним кредитним договором. У звязку з чим, суд вважає безпідставною вимогу позивача про стягнення з позичальника підвищених відсотків та вважає, що у вказаний період позичальник має сплати позивачу базову проценту ставку визначену кредитним договором (72% річних) Відповідно до правової позиції висловленої Верховним судом України за наслідками розгляду справи №6-1412цс16: «Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. Окрім того, підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобовязання.» Враховуючи наведені у вказаній правовій позиції положення закону, встановлений договором між позивачем та позичальником строк повернення процентів до 07.09.2016 року та той факт, що договором не встановлено розмір процентів після спливу вищезазначеного строку, суд вважає не обґрунтованою вимогу позивача щодо покладення на позичальника сплатити проценти за період з 08.09.2016 року по 30.11.2016 року в розмірі 72% річних чи 144 % річних, оскільки вказаний розмір плати за користування кредитом був визначений лише на період дії договору, а вимоги про стягнення процентів на рівні облікової ставки Національного банку України за період прострочення виконання зобовязання після закінчення строку дії договору позивачем не заявлялося. Судом встановлено, що розмір заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом за період з 09.03.2016 року по 07.09.2016 року та станом на 30.11.2016 року виходячи з базової ставки (72 % річних) становить 534,48 грн. Таким чином встановлено, що загальний розмір позичальника перед позивачем за даним кредитним договором становить 2026,62 грн. та складається з: 1492,14 грн. заборгованості з повернення тіла кредиту, 534,48 грн. заборгованості зі сплати відсотків виходячи зі ставки 72 % річних. З урахуванням наведених вище обставин та норм закону суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. У звязку з частковим задоволенням позову (на 68%) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені по справі позивачем на сплату судового збору, пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме в розмірі в розмірі 937,04 грн..

Outcome: partial