Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач у серпні 2017 року звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення відшкодування в порядку регресу у розмірі 9672,08 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 24.05.2016 приблизно об 14.30 год. по вул.Гончара, 84, в м.Києві відповідач, керуючи автомобілем [NUMBER], не забезпечив нерухомий стан транспортного засобу щоб не допустити його самовільного руху, внаслідок чого автомобіль покотився та здійснив наїзд на автомобіль [NUMBER], що спричинило пошкодження обох транспортних засобів, та після чого [PERSON], будучи причетним до вказаної ДТП, самовільно залишив місце події. Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 03.10.2016 відповідача було визнано винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та самовільному залишенні місця пригоди, та відповідно притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124, ст.122-4 КУпП. При цьому, між сторонами на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було укладено Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/8660637, за яким позивачем застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача за шкоду заподіяну життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу «Hyundai Accent», д/н [NUMBER]. А відтак, враховуючи, що за фактом настання страхового випадку за даним полісом та на підставі страхового акту №18610Р/40/2016 від 24.11.2016 позивач сплатив власнику автомобіля [NUMBER], - [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 9672,08 грн., у ПАТ «Страхова Група «ТАС» виникло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, а відтак останні змушені звертатись до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Шевчука О.П. від 13.09.2017, після надходження інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2018, справу було передано на розгляд новому складу суду - головуючому Зотько Т.А. Ухвалою суду від 30.03.2018 по вищевказаній справі було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. Представник позивача - [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак направив на адресу суду заяву із проханням проводити розгляд даної справи у його відсутність, проти постановлення по справі заочного рішення не заперечував. Як вбачається з відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м.Києві від 05.09.2017 наданої на запит суду, відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.28). Згідно з вимогами ч.ч.6, 7 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про що свідчать матеріали справи. Згідно вимог ч.ч.1,3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі. Вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача, з огляду на наступне. 24.05.2016 приблизно о 14год. 30хв. в м.Києві по вулиці Гончара, 84, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не забезпечив нерухомий стан транспортного засобу, щоб не допустити його самовільного руху, внаслідок чого автомобіль покотився та здійснив наїзд на автомобіль [NUMBER], що спричинило пошкодження обох транспортних засобів, чим [PERSON] порушив п.15.12 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. При цьому будучи причетним до вказаної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] залишив місце події, чим порушив вимоги п.2.10а) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.122-4 КУпАП. Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 03 жовтня 2016 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП України (а.с.6-7). Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, особою, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 24.05.2016 року за участю вищенаведених автомобілів, є водій [PERSON], тобто відповідач у справі. Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8660637, виданим ПАТ «Страхова група «ТАС» зі строком дії до 23.05.2017 року був забезпечений транспортний засіб марки «Hyundai Accent», д/н [NUMBER], 2007 року випуску (а.с.5). 23.11.2016 року власник транспортного засобу «Nissan X-Trail», д.н.з. [NUMBER], - [PERSON] звернувся із заявою до АТ «Страхова Група «ТАС» (приватне) щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 9672,08грн. внаслідок ДТП (а.с.8, 9). Так, на підставі страхового акту №18610Р/40/2016 від 24.11.2016, АТ «Страхова Група «ТАС» 08.12.2016 здійснив виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 9672,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням №113332 (а.с. 18, 20). 12.12.2016 позивачем було надіслано відповідачу лист №01-1/363 з вимогою сплатити суму страхового відшкодування (а.с.21), однак відповідачем вимогу не виконано. Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Пунктом 22.1 ст. 22 зазначеного Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ч. 1 ст. 979 ЦК України). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. У відповідності до п.п.«В» п.38.1.1. ст.38 страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Судом встановлено, що на виконання викладених норм Закону та умов Полісу страхування №АЕ/8660637, укладеного між сторонами, позивач виплатив потерпілому внаслідок ДТП власнику пошкодженого автомобіля страхове відшкодування в розмірі 9672,08 грн. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не скористався своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 1600 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved