Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

Позивач через свого представника за довіреністю звернувся до суду з позовом, який змінював та уточнював /а.с.130,160,161/, та в якому просить визнати за ним право власності на 19/200 ідеальних частин будинку по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, а саме на 1/2 частину приміщень, що позначені у технічній документації під літ. VI /коридор/ площею 1,2 кв.м., літ.VII /комора/ площею 7,9 кв.м., літ. VIII /комора/ площею 0,8 кв.м., літ. IX /комора/ площею 13,9 кв.м., літ. 1-1 /коридор/ площею 1,9 кв.м., літ. 1-2 /кухня/ площею 8,8 кв.м., літ. 1-3 /вбиральня/ площею 1,0 кв.м., літ. 1-4 /житлова кімната/ площею 14,6 кв.м., що згідно з технічним паспортом складають квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла його тітка [PERSON], яка заповіла йому свою квартиру [ADDRESS]. Наказом Управління житлово-комунального господарства Львівської міської ради № 59-Д від 13.11.2003 року «Про зняття з балансу міської ради приватизованих житлових будинків» будинок по [ADDRESS] загальною площею 96,9 кв.м., був знятий з балансу міської ради. Крім того, була змінена нумерація зазначеної квартири з № 3 на № 1 без відома [PERSON] Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 10.10.2008 року № 1001 був затверджений висновок ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 28.08.2008 року № 4/49387 «Про визначення ідеальних часток між співвласниками будинку [ADDRESS] співвласниці [PERSON] належать приміщення під літ. VI /коридор/ площею 1,2 кв.м., літ.VII /комора/ площею 7,9 кв.м., літ. VIII /комора/ площею 0,8 кв.м., літ. IX /комора/ площею 13,9 кв.м., літ. 1-1 /коридор/ площею 1,9 кв.м., літ. 1-2 /кухня/ площею 8,8 кв.м., літ. 1-3 /вбиральня/ площею 1,0 кв.м., літ. 1-4 /житлова кімната/ площею 14,6 кв.м, що складають 19% від всього будинку, або 19/100 ідеальних часток. У зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечили, подали зустрічний позов /а.с.100/, який змінювали та уточнювали /а.с.145-147/, та в якому просять визнати нечинним заповіт складений 2 липня 1996 року [PERSON], відповідно до якого належну їй квартиру [ADDRESS] вона заповіла позивачу; визнати за [PERSON] право власності на 19/200 ідеальних часток будинку по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його дружини [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що в зв'язку з реконструкцією квартири № 5 (на даний час після внесення змін № 3) проведеною третьою особою - [PERSON] у 2007 році, збільшилася площа її квартири, а отже і будинку по [ADDRESS] та змінилися частки співвласників у будинку в порівняні з тими, які існували на момент складення заповіту 02.07.1996 року померлою [PERSON] Від моменту складення заповіту та до моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] склад спадщини змінився, тому вищевказаний заповіт втратив свою чинність, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 1236 ЦК України. Нечинність такого заповіту обумовлюється саме особливостями його правової природи, оскільки чинність заповіту щодо складу об'єктів та суб'єктів спадкування згідно зазначених норм визначається на час відкриття спадщини, а не на час складання заповіту. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним у первісному позові, просить такий задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. У судовому засіданні відповідач за первісним позовом, його представник, третя особа [PERSON] зустрічний позов підтримали, дали пояснення аналогічні наведеним у зустрічному позові, просять такий задовольнити, у задоволенні первісного позову відмовити. Суд ухвалив розглядати справу без участі представника третьої особи Сьомої Львівської державної нотаріальної контори, який у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Заслухавши представника позивача за первісним позовом, відповідача та його представника, третю особу, дослідивши матеріали справи та матеріали інвентаризаційної справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № 01459-3 від 18.04.1995 року [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] / а.с. інвентаризаційної 75, а.с.170/. 24.01.1998 року [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], який був зареєстрований в квартирі [ADDRESS], та яка належала йому на праві власності /а.с.44,45/. Як убачається з пояснення [PERSON], які він надав у судовому засіданні, він більше сорока років перебував із [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах до того, як вони зареєстрували шлюб, зазначені обставини не заперечуються учасниками судового процесу, а відтак не підлягають доказуванню в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України. 02.07.1999 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори Ленишин У.М., зареєстрований в реєстрі за № 1-2431, яким заповіла своєму племіннику - позивачу за первісним позовом [PERSON] належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], а також належні їй речі домашньої обстановки та вжитку, що знаходяться в квартирі /а.с.29/. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (який був чинний на момент складання заповіту) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Учасники судового процесу не оспорюють дійсність вказаного заповіту, складеного 02.07.1999 року [PERSON] Таким чином, судом достовірно встановлено, що воля [PERSON], яка на той час вже перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем за первісним позовом, при складанні заповіту була направлена на те, щоб її племінник [PERSON] успадкував після її смерті квартиру, яка належала їй на праві власності та належні їй речі домашньої обстановки та вжитку, тобто все її майно, що на той час в неї було, оскільки учасниками судового процесу не надано суду доказів, що [PERSON] належало буд-яке інше майно, крім того, що було зазначено нею у заповіті. [INFO] року [PERSON] померла /а.с.41/. Після її смерті відкрилася спадщина на майно покійної, спадкоємцем якого за заповітом є [PERSON], а спадкоємцем за законом є [PERSON] Разом з тим, у судовому засіданні були встановлені наступні обставини, ще за життя [PERSON], а саме в 2003 році третьою особою [PERSON] розпочалася реконструкція її квартири [ADDRESS], яка була пов'язана з реконструкцією частини самого багатоквартирного житлового будинку на [ADDRESS], оскільки реконструкція вказаної квартири була пов'язана з її розширенням за рахунок розширення горища та надбудови мансардного поверху, що підтверджується розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 458 від 30.05.2003 року «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр.. [PERSON].» та дозволом Інспекції державно-архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради № 592/05 від 07.12.2005 року, який був виданий [PERSON] для реконструкції вказаної її квартири /а.с. інвентаризаційної 50,51 та а.с.170,171/. Наказом Управління житлово-комунального господарства Львівської міської ради № 59-Д від 13.11.2003 року «Про зняття з балансу міської ради приватизованих житлових будинків» будинок по [ADDRESS] загальною площею 96,9 кв.м., був знятий з балансу міської ради /а.с.173/. Відповідно до акту біжучих змін складеного обласним КП ЛОР «БТІ та ЕО» від 28.08.2007 року, який міститься в матеріалах інвентаризаційної справи / а.с. інвентаризаційної 64 та а.с./ було змінено номери квартир, так як 1-ої та 2-ої квартири не існувало, тому квартира № 3 стала № 1, квартира № 4 стала № 2, квартири № 5 стала № 3. Проте, в матеріалах справи та інвентаризаційної справи відсутні належні та допустимі докази, які б вказували на те, що [PERSON] було відомо, про те, що відбулася заміна нумерації її квартири з № 3 та №. 1. Крім того, в матеріалах інвентаризаційної справи міститься заява [PERSON], [PERSON], [PERSON] на ім'я ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 13.08.2008 року про виготовлення висновку реальних часток між співвласниками будинку по [ADDRESS], посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, в якій чітко зазначено, що [PERSON] після того, як був виданий вищевказаний акт біжучих змін, продовжувала бути зареєстрована в квартирі [ADDRESS] /а.с.88 інвентаризаційної справи/. Також, згідно з довідки ЛКП «Нове» від 16.09.2013 року № 2896 чітко вбачається, що [PERSON] проживала та була зареєстрована по день її смерті в квартирі [ADDRESS], а не в квартирі № 1 /а.с.43/. Як убачається з пояснення представника відповідача за первісним позовом велика кількість помилок та неточностей, які містяться в документах оформлених від імені [PERSON], які заходяться в інвентаризаційній справі (зокрема, в заяві від імені особи на прізвище [PERSON] /а.с. інвентаризаційної 92/ та заяві від імені [PERSON] від 20.11.2008 року /а.с. інвентаризаційної 102/ щодо неспівпадіння підпису останньої з її підписами в інших документах) обумовлена тим, що [PERSON] була особою похилого віку, і більшість документів оформляла [PERSON], що в свою чергу, також свідчить про факт необізнаності [PERSON] щодо зміни нумерації її квартири з № 3 на № 1. Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 10.10.2008 року № 1001 був затверджений висновок ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 28.08.2008 року № 4/49387 «Про визначення ідеальних часток між співвласниками будинку [ADDRESS] співвласниці [PERSON] належать приміщення під літ. VI /коридор/ площею 1,2 кв.м., літ.VII /комора/ площею 7,9 кв.м., літ. VIII /комора/ площею 0,8 кв.м., літ. IX /комора/ площею 13,9 кв.м., літ. 1-1 /коридор/ площею 1,9 кв.м., літ. 1-2 /кухня/ площею 8,8 кв.м., літ. 1-3 /вбиральня/ площею 1,0 кв.м., літ. 1-4 /житлова кімната/ площею 14,6 кв.м, що складають 19% від всього будинку, або 19/100 ідеальних часток, господарська будівля під літ. «Г». Суд не бере до уваги твердження представника відповідача за первісним позовом про те, що господарська будівля під літ. «Г» входить в 19/100 ідеальних часток будинку, оскільки, виходячи з правил правопису української мови, зазначена будівля у реченні стоїть після слів про 19/100 ідеальних часток, а відтак до зазначеної частки будинку належать лише вищезгадані житлові та нежитлові приміщення, за виключенням господарської будівлі під літ. «Г». Відповідно до ст. 382 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин): 1. Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. 2. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. З аналізу вищевказаної норми ЦК України слідує, що чинним законодавством України квартира визнається, як окремий об'єкт права власності фізичної особи. Суд, аналізуючи технічну документацію приходить до висновку, що до квартири [ADDRESS], загальною площею 23,6 кв.м., яка складалася з приміщень під літ. 1-1 /коридор/ площею 1,9 кв.м., літ. 1-2 /кухня/ площею 8,8 кв.м., літ. 1-3 /вбиральня/ площею 1,0 кв.м., літ. 1-4 /житлова кімната/ площею 14,6 кв.м. були додані наступні приміщення загального користування під літ. VI /коридор/ площею 1,2 кв.м., літ.VII /комора/ площею 7,9 кв.м., літ. VIII /комора/ площею 0,8 кв.м., літ. IX /комора/ площею 13,9 кв.м., які і так належали [PERSON] на праві спільної сумісної власності в силу ч. 2 ст. 382 ЦК України. Квартира [ADDRESS] не переобладнувалася [PERSON] у 2003-2013 роках, зазначені обставини визнаються всіма учасниками судового процесу, і тому не підлягають доказуванню в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Відповідно до Свідоцтва на частину житлового будинку від 31.10.2008 року, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради /а.с.7/, 19/100 ідеальних часток житлового будинку № 11, який розташований на [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на праві спільної часткової власності. В цілому складається з житлового будинку загальною площею 246,1 кв.м., житловою - 117,2 кв.м. Характеристика житлового будинку та його обладнання наведені у технічному паспорті, який є складовою частиною цього «Свідоцтва». Згідно з даними технічного паспорту, виданого 15.09.2007 року ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», який, як вже зазначалося вище, є складовою частиною вищевказаного Свідоцтва, до складу будинку [ADDRESS] входять три окремих квартири, зокрема і квартира № 1, яка належала [PERSON] Таким чином, квартира № 3 на [ADDRESS], яка згідно з технічною документацію отримала № 1, про що [PERSON] за життя достовірно не було відомо, не припинила своє існування, як об'єкт права власності, оскільки право власності [PERSON] на зазначену квартиру ніколи не припинялося, виходячи з положень, закріплених в ст. 346 ЦК України, яка передбачає вичерпний перелік підстав припинення права власності. Суд не бере до уваги твердження відповідача, що заповіт [PERSON] від 02.07.1999 року втратив чинність, з огляду на таке. Відповідно до ч. 4 ст. ст. 1236 ЦК України чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. З аналізу вказаної норми ЦК України слідує, що втрата чинності заповітом зумовлюється певними обставинами, які пов'язуються зі змінами у складі спадкового майна, суб'єктному складі осіб, на користь яких складеної заповіт, зміні або втраті ними активної спадкової дієздатності. Щодо складу спадщини є два випадки, а саме: 1) припинення права власності на річ, вказану у заповіті, у спад\-кодавця за його життя з підстав, визначених законом (статті 347-354 ЦК), при цьому зазначена обставина може мати місце як за волею спадкодавця (напри\-клад, при відчуженні ним речі за договором), так і без його волі (при : конфіскації речі тощо); 2) втрата речі (юридична або фактична), що відбулася після відкриття спадщини. Сам по собі факт того, що [PERSON] набула право власності на 19/100 будинку по [ADDRESS] ніяким чином не свідчить про те, що припинилося її право власності на квартиру в зазначеному будинку, яку вона заповіла [PERSON] Беручи до уваги істинну волю [PERSON] при складанні заповіту, а також той факт, що на момент смерті спадкодавця її право власності на спірну квартиру не припинялося, суд вважає, що саме квартира [ADDRESS] входить до складу спадщини, на яку претендує [PERSON], і яку покійна за життя бажала залишити своєму племіннику після своєї смерті. Таким чином, у задоволенні вимоги зустрічного позову про визнання заповіту нечинним слід відмовити, оскільки такі є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, з аналізу ст.ст. 16, 1236 ЦК України слідує, що чинним законодавством України не передбачено такого способу захисту прав особи, як визнання заповіту нечинним. Щодо вимоги первісного позову про визнання права власності на 19/200 ідеальних частин будинку по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, а саме на 1/2 частину приміщень, що позначені у технічній документації під літ. VI /коридор/ площею 1,2 кв.м., літ.VII /комора/ площею 7,9 кв.м., літ. VIII /комора/ площею 0,8 кв.м., літ. IX /комора/ площею 13,9 кв.м., літ. 1-1 /коридор/ площею 1,9 кв.м., літ. 1-2 /кухня/ площею 8,8 кв.м., літ. 1-3 /вбиральня/ площею 1,0 кв.м., літ. 1-4 /житлова кімната/ площею 14,6 кв.м., що згідно з технічним паспортом складають квартиру [ADDRESS], то така підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. 13.11.2013 року [PERSON] звернувся в П'яту Львівську державну нотаріальну контору зі заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті [PERSON] /а.с.50/. Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). [PERSON], як непрацездатний вдівець, 08.09.2014 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчений державним нотаріусом Сьомої львівської державної нотаріальної контори Гуділіною І.І., зареєстрований в реєстрі № 160/2013, на спадщину на 1/2 частку спадкового майна, а саме на 19/200 частини будинку [ADDRESS] (19/100 (частина [PERSON]) х 1/2 = 19/200 частин). Того ж дня право власності на 19/200 частин зазначеного житлового будинку було зареєстровано за [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.73/. 19/200 частин будинку по [ADDRESS], які були успадковані [PERSON], виходячи з технічного паспорту, який є складовою частиною правовстановлюючих документів, складаються з 1/2 частини квартири № 1 у зазначеному будинку. Постановою державного нотаріуса Сьомої львівської державної нотаріальної контори Гуділіной І.І. від 25.11.2014 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, з мотивів того, що відсутній правовстановлюючий документ на майно, зазначений заповіт /а.с.30/. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Беручи до уваги, що нумерація квартири, яка належала [PERSON], змінилася з № 3 на № 1 без відома покійної, що підтверджується вищевказаними доказами, виходячи з істинної волі спадкодавця, а також те, що право власності [PERSON] на зазначену квартиру у встановленому чинним законодавством порядку не припинялося, той факт, що частину спадкового майна оформлено право власності за [PERSON], який не визнає за [PERSON] право останнього на спадкове майно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом слід задовольнити саме в такому вигляді, як це просить [PERSON], визнавши за ним право власності на 19/200 ідеальних частин будинку по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, а саме на 1/2 частину приміщень, що позначені у технічній документації під літ. VI /коридор/ площею 1,2 кв.м., літ.VII /комора/ площею 7,9 кв.м., літ. VIII /комора/ площею 0,8 кв.м., літ. IX /комора/ площею 13,9 кв.м., літ. 1-1 /коридор/ площею 1,9 кв.м., літ. 1-2 /кухня/ площею 8,8 кв.м., літ. 1-3 /вбиральня/ площею 1,0 кв.м., літ. 1-4 /житлова кімната/ площею 14,6 кв.м., що згідно з технічним паспортом складають квартиру № 1, оскільки в позасудовому порядку позивач за первісним позовом позбавлений можливості захисти свої права, оскільки такі оспорюються іншим спадкоємцем. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що первісний позов слід задовольнити, а у задоволенні зустрічного слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Outcome: approved