Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

позивач просить суд шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований в виконавчому комітеті Козинської сільради Миронівського району Київської області 28 жовтня 1976 року, актовий запис № 13 розірвати, мотивуючи свій позов наступним. З відповідачкою по справі він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 1976 року, а / з №13, що стверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу малолітніх дітей не мають. Шлюбно-сімейні стосунки між ним та відповідачем припинені з 2015 року, причиною цьому послужило те, що на протязі всього їхнього сімейного життя між ним та відповідачкою тривали постійні сварки, відповідачка його постійно контролює, кожний його крок і кожний телефонний дзвінок вона вважає повинна контролювати, на цьому грунті влаштовує сварки, його обзиває нецензурними словами та застосовує до нього фізичну силу, вона може абсолютно без будь-яких причин почувши , що він розмовляє по телефону зі своїм товаришем підійти і з усієї сили вдарити його кулаком в обличчя, вона постійно намагається його бити і все це відбувається в присутності їхньої неповнолітньої внучки Насті, опікуном якої вона є. Таке відношення відповідачки до нього в сім'ї, триває практично з самого початку їхнього сімейного життя, але він весь час терпів, думав що на старості років вона зміниться, але вже настав край, більше миритися і жити з відповідачкою він не бажає. Таке відношення відповідачки до нього призвело до того погіршення його стану здоров'я, він повністю втратив почуття поваги та любові до відповідачки, шлюбні стосунки між ними давно припинені. За таких обставин, він вважає, що сім'я їхня давно розпалася і шлюб між ними необхідно розірвати, оскільки примирення та збереження сім'ї є неможливим і не доцільним. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідачка відмовляється розірвати шлюб через відділ ДРАЦС, а тому він вимушений звернутися до суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подавши до суду заяву, в якій вона просить підготовче засідання слухати у її відсутність. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Вона його простила і відпускає. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши представника позивача, яка вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання, та позовні вимоги позивача задовольнити. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому у виконавчому комітеті Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом серії І-ОК № 241746 про шлюб від 28.02.2018, виданим повторно, згідно з актовим записом № 13. Статтею 51 Конституції України\~проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до\~статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з приписами\~статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4\~ст. 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до\~статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім'я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню чоловіка, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: approved