Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач у березні 2021 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що йому на підставі свідоцтва про право власності від 18.10.2005 року належить будинок по [ADDRESS] . У будинку разом з позивачем також зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Близько двох років [PERSON] виїхала у невідомому напрямку і більше за місцем проживання не з`являлася. Позивач жодних перешкод у користуванні будинком не чинив, теперішнє місцеперебування не відоме, засоби зв`язку відсутні. Крім того, 17.12.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Реєстрація відповідачки у належному йому будинку перешкоджає позивачу в отриманні субсидії, призводить до сплати надмірних комунальних послуг, тому він вимушений звернутися до суду. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 17.03.2021 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. [PERSON] пояснив, що відповідач є його колишньою дружиною, яка близько двох років виїхала в невідомому йому напрямку, зв`язку з нею немає. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, повідомлялась належним чином про час і місце судового розгляд. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду остання не повідомила. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що позивач [PERSON] є власником будинку по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.10.2005 року (а.с.7, 8). В указаному будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] . Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний заочним рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 17.12.2020 року. (а.с.9, 10-12, 15). Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду показали, що [PERSON] була дружиною позивача, проте зловживала спиртними напоями, влаштовувала сварки. Понад два роки вона зібрала речі і виїхала з будинку по [ADDRESS] , місце перебування її невідоме, вона має родичів у м.Лебедині. Відповідачу ніхто не чинить перешкод у користуванні будинку, вона його залишила добровільно. Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, суд виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство (частина четвертої статті 156 ЖК України). За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до вимог статей 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи, що досліджені під час судового розгляду докази в сукупності підтверджують, що відповідач є членом сім`ї позивача, він не проживає у спірному будинку понад два роки, витрат на утримання житла відповідач не несе, поважних причин її не проживання у будинку не установлено, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування будинком по [ADDRESS] . За таких обставин позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved