Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідно до заяви б/н від 25 вересня 2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. В подальшому кредитний ліміт змінювався. Оскільки відповідачем не були виконані належним чином прийняті на себе зобов`язання за договором, станом на 31 серпня 2019 року утворилася заборгованість - 171 556 грн. 32 коп. Тому просить стягнути на свою користь борг по договору в розмірі 125 612,04 грн. та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з`явився про місце, день та час розгляду справи сповіщений належним чином. Від нього надійшла письмова заява про слухання справи в його відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про місце, день та час слухання справи повідомлена, подала письмову заяву про слухання справи у відсутність. Відповідно до письмово висловленої позиція відповідачка проти позову заперечувала, просила застосувати строк позовної давності. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 8 липня 2020 року скасоване заочне рішення та призначено справу до розгляду на 7 жовтня 2020 року. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено під час розгляду справи, відповідно до договору № б/н від 25 вересня 2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.10). Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. З наданих позивачем розрахунків слідує, що станом на 31 серпня 2019 року заборгованість відповідача перед банком становить 171556 грн. 32 коп., яка складається з: 592,39 грн. - тіло кредиту; 164661,43 грн. - заборгованість за процентами; 6302,50 грн. - нарахованої пені та комісії; Позивач ставить питання про стягнення 592,39 грн. заборгованості за кредитом та 125019, 65 грн заборгованості по процентам за користування кредитом з 25.09.2007 року по 29.04.2019 року. Відповідач просить застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову на цій підставі. Відповідач зазначила, що остання проплата була нею здійснена 31 травня 2015 року у розмірі 200 грн. Позивач зазначає, що [PERSON] останній раз здійснювала погашення боргу 11 червня 2016 року у розмірі 1 грн. 50 коп., що вбачається з розрахунку наданого банком. За змістом ч.1 ст.629 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч.2 ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Аналогічна правова позиція висловлена в Великої Палати Верховного Суду у справах №444/9519/12 від 28 березня 2018 року та №713/182/17 від 04 липня 2019 року. Суд вважає дану правову позицію пріоритетною, оскільки вона висловлена Великою Палатою. Таким чином, суд вважає доведеним факт спливу позовної давності, оскільки з позовом до суду позивач звернувся 4 листопада 2019 року, тобто після спливу трирічного терміну з моменту останнього проведення платежу вказаного як позивачем так і відповідачем. Таким чином, пропущений 3 річний строк з моменту коли позивач дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed