Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач свої вимоги мотивує тим, що згідно кредитного договору № 278-АКНФ від 05.11.2007 року [PERSON] отримала кредит в сумі 28 554 доларів США зі сплатою 12,5% річних на строк до 04 листопада 2014 року. [PERSON] зобов`язалася повернути вказані грошові кошти у строки зазначені в кредитному договорі. В забезпечення виконання зобов`язань по даному кредитному договору з [PERSON] було укладено договір поруки за умовами якого, поручитель зобов`язався нести відповідальність за виконання обов`язків по кредитному договору. Позичальник не виконує зобов`язання за кредитним договором. За судовим рішенням від 29.03.2010 року з відповідачів було стягнуто заборгованість за кредитом, відсотками та штрафними санкціями, а також звернуто стягнення на предмет застави. Заставне майно було реалізоване за ціною 93100 грн. Позичальник продовжує не виконувати умови договору, користується кредитними коштами, але їх не повертає та не сплачує відсотки за користування ними. За період з 23.12.2009 року по 15.06.2015 року позичальник має заборгованість зі сплати відсотків в розмірі 14076,12 доларів США. Окрім того, у зв`язку з порушенням строків повернення кредиту та сплати відсотків позичальник має сплатити пеню в розмірі 616270,20 грн. за прострочення виконання зобов`язання у вказаний період. Тому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість в сумі 14076,12 доларів США та 616270, 20 грн., а також понесені по справі судові витрати. \~ \~ \~ \~Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] позов визнав частково, посилаючись на те, що відповідачем невірно проведений розрахунок заборгованості та застосована процентну ставку не передбачену договором у розмірі 13,5 % річних. Подав клопотання про застосування строків давності та зменшення розміру пені. \~ \~ \~ \~Інший відповідач в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.\~ Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] \~ укладено кредитний договір № 278-АКНФ за яким останній були надані грошові кошти в сумі 28 554 доларів США зі сплатою 12,5% річних та кінцевим строком повернення коштів 04 листопада 2014 року. [PERSON] зобов`язалася повернути вказані грошові кошти у строки, зазначені в кредитному договорі. Погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків [PERSON] повинна здійснювати щомісяця у розмірі та строки визначені кредитним договором. Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов`язань по кредитному договору є договір застави № 210- ЗТЗФ від 05.11.07 року за яким [PERSON] передано у заставу банку легковий автомобіль марки Mitsubishi Lanсег реєстраційний номер [NUMBER] . Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань по даному кредитному договору з [PERSON] було укладено договір поруки № 275-ПФО від 05.11.07 року за умовами якого, поручитель\~ зобов`язався нести відповідальність за виконання обов`язків по кредитному договору нарівні з позичальником, в тому числі щодо сплати штрафних санкцій. Відповідно до умов договору (п. 3.3.3) повернення кредиту мало здійснюватися щомісячно в розмірі 1/84 від суми отриманого кредиту, що становить 339,93 доларів США, а в останній місяць 339,81 долар США. Відповідно до умов договору (п. 3.1.10)- на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховуються виходячи з процентної ставки зазначеної у п. 1.1 (12,5 %) збільшеної на 1 %.\~ Згідно з п. 4.1 кредитного договору сторонами договору було обумовлено право банку в односторонньому порядку змінити проценту ставку за користування кредитом та встановлення її на рівні 13,5 відсотків річних в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником умов договору ( в тому числі, несвоєчасного виконання грошового зобов`язання з простроченням їх виплат більш, ніж на один робочий день). При цьому, сторонами було обумовлено, що про такі зміни договору банк має попередити позичальника не менш ніж за 7 календарних днів. Судом встановлено, що позичальник допустив порушення строків сплати чергових платежів з повернення тіла кредиту та відсотків за користування ним (дана обставина встановлена судовим рішенням від 29.03.2010 року) у зв`язку з чим, банк своїм листом від 19.11.2008 року (якій був вручений позичальнику 20.11.2008 року а.с. 53) повідомив позичальника про збільшення з 01.12.2008 року на підставі п. 4.1 Договору процентної ставки за користування кредитом зазначеної у п. 1.1 договору та визначення її на рівні 13,5 % річних. З наведеного вбачається, що починаючи з 01.12.2008 року процентна ставка за даним кредитним договором становить 13,5 % річних на строкову заборгованість та 14,5 відсотків річних (п. 3.1.10) на прострочену заборгованість. Посилання представника відповідача на те, що банк безпідставно провів розрахунок заборгованості виходячи з процентної ставки 13,5 % річних, не заслуговують на уваги з наведених вище підстав, оскільки банком було дотримано процедуру визначену договором щодо збільшення плати за користування кредитом в разі порушення зобов`язань позичальником. Також встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору, банк звернувся до суду з позовом та за Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29.03.2010 року у справі 2-1467/10 з відповідачів в солідарному порядку стягнута заборгованість, яка склалася станом на 23.12.2009 року, а також звернуто стягнення на предмет застави автомобіль. З матеріалів судової справи 2-1467/10 вбачається, що за вказаним судовим рішення стягнуто наступна заборгованість: 24459,50 доларів США заборгованість з повернення тіла кредиту(як строкова та й прострочена), 2101,02 доларів США заборгованість зі сплати відсотків, а також пеня за несвоєчасне повернення кредиту та сплату відсотків в розмірі 11799,59 грн., штраф в сумі 7210 грн. З пояснень сторін в судовому засідання, протоколу аукціону (а.с. 17)\~ та повідомлення банку (а.с. 66) встановлено, що на виконання вказаного судового рішення було реалізовано предмет застави за 93100 грн. З яких, банку надійшло 83217,46 грн. та які були розподілені наступним чином: 1730 грн. на відшкодування судових витрат, а решта конвертована (від конвертації отримано 10\~274,94 долара США) в валюту кредитного договору та спрямована по погашення тіла кредиту 8173,92 долара США, а 2101,02 долара США на погашення заборгованості зі сплати відсотків. Згідно зі ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.17 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Відповідно до умов договору (п. 6.4) сторони погодили, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобов`язань. У зв`язку з чим, суд вважає, що незважаючи на те, що банком було пред`явлено вимога про дострокове виконання позичальником зобов`язання, зобов`язання позичальника з виконання взятих на себе зобов`язань зі сплати відсотків та пені не припинилися, строк дії договору не закінчився, з огляду на невиконання позичальником вимоги банку та фактично продовження користування позичальником кредитними ресурсами банку. Судом встановлено, що позичальник, в супереч умовам договору, взяті на себе зобов`язанням не виконує. У зв`язку з чим, станом на 15.06.2015 року має заборгованість зі сплати відсотків за період з 23.12.2009 року по 15.06.2015 року в розмірі 14\~076,12 доларів США, що підтверджується розрахунком позивача. Окрім того, позичальник має прострочену заборгованість з повернення тіла кредиту. Відтак, позичальник має сплатити банку пеню за прострочення строків повернення кредиту та сплати відсотків, сплата якою обумовлена сторонами у п. 5.3 договору та визначена у розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності, яка сторонами визначена в п. 5.8 Договору в три роки ( в тому числі щодо вимог про повернення процентів, пені та штрафів). За правовою позицією ВСУ висловленою у справі № 6-240цс14: «Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України\~ правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.» Згідно правових позицій неодноразово висловлених ВСУ, в тому числі у справі №6-31цс15, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Суд вважає за необхідне зауважити, що пропуск строку позовної давності з приводу стягнення відсотків, позбавляє банк можливості вимагати сплати пені за несвоєчасне виконання цього зобов`язання щодо якого минув строк позовної давності (ст. 266 ЦК України). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Даний висновок суду узгоджується з правовою позиціє ВСУ у справі №6-160цс14. Судом встановлено, що станом на 02 липня 2015 року (час звернення з даним позовом до суду банку) розмір заборгованості позичальника в межах строків позовної давності становить: -зі сплати відсотків -7184,27 доларів США, -зі сплати пені за прострочення строків повернення кредиту -17832,71 долар США -зі сплати пені за прострочення сплати відсотків нарахованих у межах позовної давності 3884,93 доларів США. Загальний розмір заборгованості позичальника станом на 15.06.2015 року, що підлягає стягненню на користь позивача становить 7184,27 доларів США та 457351,78 грн. ((17832,71 $ +3884,93$) *21,058829 курс НБУ) Посилання представника відповідача на те, що розмір пені явно перевищує розмір збитків, а тому на підставі ст. 551 ЦК має бути зменшений не заслуговують на увагу. Так, судом встановлено, що позичальник має прострочену заборгованість з повернення тіла кредиту в розмірі 16285,58 доларів США та 7184,27 доларів США простроченої заборгованості зі сплати відсотків, що у сукупності становить у перерахунку на гривні 494275,04 грн., що свідчить на те, що визначений судом розмір пені співмірний з розміром збитків завданих позивачеві. В ході судового розгляду представник відповідача [PERSON] , частково визнаючи позов, навів власний розрахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням пропущеної позовної давності за частиною позовних вимог, але з даним розрахунком суд не може погодитися, оскільки він проведений з урахуванням неправильної процентної ставки за кредитом (розрахунок проведений за ставкою 12,5 % річних на строковий борг та 13,5 % на прострочену заборгованість, замість визначених договором 13,5 % та 14,5 %, відповідно). Окрім того, представник відповідача не врахував письмову домовленість сторін про збільшення до 3 років строку спеціальної позовної давності (щодо сплати пені).\~ Представнику відповідача було запропоновано довести суду правильність власного розрахунку та, відповідно, неправильність розрахунку позивача шляхом подання клопотання про призначення експертизи. Проте, представник відповідача відмовився від свого права на подання клопотання про призначення відповідної судової експертизи. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, а тому, з урахуванням наведених вище обставин, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача 7184,27 доларів США та 457351,78 грн. боргу. В задоволенні позову в іншій частині суд вважає за необхідне відмовити зв`язку зі спливом строку давності та необґрунтованістю вимог. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача понесені по справі судові витрати в сумі 3654 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial