Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач у квітні 2014 року звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів. Обґрунтовуючи позовну заяву зазначала, що перебуває у шлюбі з [PERSON] з 13.04.2012 року. У сторін є спільна дитина: [PERSON], [INFO]. З огляду на те, що дитина проживає разом з позивачем, а відповідач не надає матеріальну допомогу, просила суд стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на малолітню дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з'явилась, проте подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 13.04.2012 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №418 (а.с.3). У сторін є спільна дитина: [PERSON], [INFO] (а.с.4), який знаходиться на утриманні матері - позивачки у справі. Відповідачем не надано суду доказів того, що він бере участь в утриманні дитини і надає матеріальну допомогу. Спору між сторонами щодо місця проживання дитини немає, малолітня дитина проживає разом з матір'ю. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Водночас відповідачем у справі не надано суду жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, які заслуговують на увагу суду, не здобуто таких доказів і у ході судового розгляду справи, зокрема відповідачем надано суду доказів наявності постійного (офіційного) місця роботи. Як вбачається зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1032 гривні, з 1 липня - 1059 гривні. З огляду на викладене, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 900 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, що буде справедливим та достатнім порівнюючи обов'язки кожного із батьків щодо спільної дитини, оскільки і позивач у справі зобов'язана також утримувати дитину матеріально. Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.192 СК України). На підставі викладеного,

Outcome: partial