Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Згідно ст. 1054 ч.1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ч.2 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 12.12.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.10-11). Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 15.06.2016 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , про що 15.06.2016 року складено відповідний актовий запис №27 (а.с.46). Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав кредит відповідачці в сумі 500 грн, на термін, що відповідає строку дії карти. Але, відповідачка [PERSON] , в порушення умов кредитного договору свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 31.08.2019 року заборгованість відповідачки перед позивачем становить 179077,97 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом - 296,74 грн., заборгованість за процентами - 171785,79 грн.. нарахована комісія 6995,44 грн. Заборгованість до стягнення, яку позивач просить стягнути з відповідачки становить 125783,60 грн., у тому числі - заборгованість за кредитом - 296,74 грн., заборгованість за процентами з 12.12.2008 по 29.03.2019 року - 125486,86 грн. (а.с.7-9). Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк», згідно підписаного кредитного договору відповідачка отримала наступні кредитні картки: - 12.12.2008 року № [NUMBER] , термін дії картки - 12/11; - 30.10.2009 року № [NUMBER] , термін дії картки - 12/12; - 19.07.2011 року № [NUMBER] , термін дії картки - 08/15 (а.с.102). Факт неналежного виконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором щодо сплати підтверджено копією заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», розрахунком заборгованості за кредитним зобов`язанням. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або з настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-14 цс 14) відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Згідно зі ст. 529 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Матеріали справи не містять даних щодо належного оформлення сторонами у справі письмової угоди щодо збільшення строку позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, остання операція за карткою була здійснена 13.08.2013 року (а.с. 71), що підтверджується випискою по руху коштів за карткою відповідача, строк дії картки - серпень 2015 року, позов подано до суду 19.11.2019 року. Тому суд приходить до висновку про те, що позов подано до суду з пропуском строку позовної давності, про що відповідачкою та її представником заявлено про його застосування відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України. При цьому суд зауважує на те, що строк позовної давності з правової точки зору не є тотожним строку дії картки або договору, оскільки право на позов у позивача виникало після прострочення відповідачем чергового платежу, а не після закінчення строку дії картки. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про відмову в позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed