Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк», Банк) предявив до суду позов до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 березня 2006 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та відповідачем був укладений договір кредиту № 770/38-64. Згідно з умовами цього договору банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 25000 доларів США із сплатою 12,5% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10 березня 2016 року. Свої зобовязання позивач виконав, надавши відповідачу грошові кошти в сумі 25000 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 64 від 21 березня 2006 року. Водночас, [PERSON] умови договору виконував недобросовісно, а тому 27 грудня 2011 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням суду у справі №1915/3251/2012 від 24 квітня 2012 року з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 770/38-64 від 21 березня 2006 року в загальній сумі 120516,23 гривень. Заборгованість була розрахована банком станом на 26 грудня 2011 року та стягнута зі [PERSON] в повному обсязі 04 квітня 2016 року на підставі виконавчого листа №1915/3251/2012 від 24 вересня 2012 року. За період з 26 грудня 2011 року по 04 квітня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» продовжувало нараховувати проценти за користування кредитом, які [PERSON] не сплачувались у встановлені договором строки. За цих обставин, банк надіслав відповідачу повідомлення-вимогу № 08.206-297/96-2153 від 14 лютого 2017 року про необхідність погашення простроченої заборгованості. Зазначена вимога залишена відповідачем без реагування. Відповідно, з 26 грудня 2011 року по 04 квітня 2016 року [PERSON] було нараховано проценти за користування кредитом у загальній сумі 8426,89 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 20 лютого 2017 року становить 227746,29 гривень, а також пеню в розмірі 181251,88 гривень, з яких 82677,28 гривень за несвоєчасне погашення кредиту, 98574,60 гривень за несвоєчасне повернення нарахованих відсотків за користування кредитом. Таким чином, станом на 20 лютого 2017 року загальна сума заборгованості відповідача за договором кредиту № 770/38-64 від 21 березня 2006 року становить 408998,17 гривень, які ПАТ «Укрсоцбанк» просить стягнути з [PERSON] Представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав із викладених у позовній заяві підстав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому заявлені до нього позовні вимоги визнав частково в частині процентів у розмірі 4072, 12 доларів США та пені в розмірі 18684,79 гривень, зіславшись при цьому на мотиви, які викладені в його запереченнях на позовну заяву та в заяві про застосування строків позовної давності. Після оголошеної у розгляді справи перерви від представника позивача та від відповідача надійшли письмові заяви про продовження розгляду справи у їхній відсутності. За вказаних обставин, відповідно до ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з таких обставин. Судом установлено, що 21 березня 2006 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] (позичальник) був укладений договір кредиту № 770/38-64 (далі договір). Згідно з п. 1.1 статті 1 договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 25000 доларів США, зі сплатою12,5 процентів річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 10 березня 2016 року. Позичальник зобовязаний суворо дотримуватись положень договору (п.3.3.6 статті 3 Договору). Пунктами 3.3.8, 3.3.9 статті 3 договору передбачено обовязок позичальника сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 2.4, 2.5. договору, а також своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному, п. 1.1 договору. Відповідно до п. 2.4 статті 4 договору в разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4. договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1, 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 5.4 договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період. Свої зобовязання банк виконав, надавши відповідачу грошові кошти в сумі 25000 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №64 від 21 березня 2006 року. З огляду на неналежне виконання [PERSON] умов договору, ПАТ «Укрсоцбанк» у грудні 2011 року звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в справі №1915/3251/2012 від 24 квітня 2012 року позовні вимоги банку задоволено частково. Стягнуто зі [PERSON] в користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2006 № 770/38-64 на загальну суму 120516,23 гривень та 1205,16 гривень судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 24 квітня 2012 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист на виконання рішення суду у справі №1915/3251/2012, яке виконано 30 березня 2016 року, що вбачається з постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про закінчення виконавчого провадження від 31 березня 2016 року. За період з 26 грудня 2011 року по 04 квітня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» продовжувало нараховувати позичальнику проценти за користування кредитом, які [PERSON] не сплачувались у встановлені договором строки. За вказаний період відповідачу було нараховано проценти за користування кредитом в загальній сумі 8426,89 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 20 лютого 2017 року становить 227746,29 гривень, а також пеню в розмірі 181251,88 гривень, з яких: 82677,28 гривень пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 98574,60 гривень пеня за несвоєчасне повернення нарахованих відсотків за користування кредитом. 14 лютого 2017 року банк надіслав відповідачу повідомлення-вимогу № 08.206-297/96-2153 про необхідність погашення простроченої заборгованості, яка позичальником не виконана, а тому кредитор звернувся за захистом своїх прав до суду. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Визначення поняття «зобовязання» міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч.1 ст. 530 ЦК України). Зі статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобовязання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] не заперечує того, що він неналежно виконував свої зобовязання перед банком, однак не погоджується з розміром заявленого до стягнення боргу з огляду на те, що позивач звернувся з позовом до суду з пропуском строків позовної давності на частину окремих платежів за кредитом. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязаний його початок (ст. 253 ЦК України). За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставоюдля відмови у позові. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання. Таким чином, ПАТ «Укрсоцбанк» має право на предявлення позову до [PERSON] про стягнення процентів за кредитом тільки в частині вимог, які охоплюються строком позовної давності, тобто нараховані в період з 15 березня 2014 року до дати звернення з позовом 15 березня 2017 року. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача за нарахованими процентами складає 8426,89 доларів США. Проценти, нараховані в межах строків позовної давності, з 15 березня 2014 року до 15 березня 2017 року, обраховані в розмірі 4072,12 доларів США. Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідачем правомірно заявлено про застосування строків позовної давності до частини позовних вимог про стягнення процентів за кредитом. Таким чином, до стягнення зі [PERSON] в користь ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає тільки частина суми нарахованих процентів у розмірі 4072,12 доларів США. У стягненні решти суми 4354,77 доларів США слід відмовити у звязку з пропуском позивачем строків позовної давності. Щодо вимог банку про стягнення з відповідача пені в розмірі 181251,88 гривень, з яких: 82677,28 гривень пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 98574,60 гривень пеня за несвоєчасне повернення нарахованих відсотків за користування кредитом, суд виходить з наступного. Наданий позивачем розрахунок пені за несвоєчасне погашення кредиту свідчить про те, що пеня була нарахована банком за період з 20 лютого 2016 року по 19 лютого 2017 року в загальній сумі 82677,28 гривень. За період з 20 лютого 2016 року по 03 квітня 2016 року нарахування пені здійснено із суми заборгованості за основною сумою кредиту 12950,83 доларів США на загальну суму 18684,79 гривень, а починаючи з 04 квітня 2016 року і до 19 лютого 2017 року із суми основного боргу 8288,69 доларів США на загальну суму 63992,49 гривень. Суд вважає невірним такий розрахунок, адже з 04 квітня 2016 року за кредитним договором № 770/38-64 від 21 березня 2006 року, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], відсутня заборгованість за основною сумою кредиту. Тобто, до стягнення з відповідача в користь позивача підлягають 18684,79 гривень пені за несвоєчасне погашення кредиту, яка нарахована за період з 20 лютого 2016 року по 03 квітня 2016 року. В частині вимог банку про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту на загальну суму 63992,49 гривень за період з 04 квітня 2016 року до 19 лютого 2017 року слід відмовити, оскільки дана пеня розрахована позивачем не з основної суми кредиту, а з розміру відсотків, що суперечить умовам Договору. З приводу нарахування пені в розмірі 98574,60 гривень за несвоєчасне повернення [PERSON] нарахованих відсотків, суд, виходить з такого. Відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст. 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»). Таким чином, максимальний розмір пені повязаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України гривні. Такий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 16 серпня 2017 року (справа № 6-2667цс16). Таким чином, розрахунок пені в розмірі 98574,60 гривень за несвоєчасне повернення [PERSON] нарахованих відсотків, який проведено в іноземній валюті з визначенням її еквіваленту у гривні, суперечить вимогам закону, а тому слід відмовити банку в задоволенні цієї вимоги. Щодо клопотання відповідача про зменшення нарахованої пені з підстав, передбачених ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд вважає, що дане клопотання є безпідставним, оскільки визначена до стягнення сума пені не перевищує розміру збитків, а наведені [PERSON] обставини не є такими, що мають істотне значення. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача в користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту № 770/38-64 від 21 березня 2006 року, за період з 26 грудня 2011 року по 04 квітня 2016 року, в загальній сумі 128738,46 гривень, з яких: проценти за користування кредитом 4072,12 доларів США, що еквівалентно 110053,67 гривень (за курсом НБУ 27,026138 гривень за 1 долар США станом на 20 лютого 2017 року), 18684,79 гривень пеня за несвоєчасне погашення кредиту. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1931,07 гривень, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial