Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач, уточнивши свої позовні вимоги (а.с.42) в порядку ст.31 ЦПК України, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в кімнаті [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю в ньому понад 6 місяців без поважних причин. Також позивач просить зобов'язати Управління державної міграційної служби в Запорізькій області зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою. Крім того, позивач висуває вимоги про розірвання договору №809 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території (найму житлового приміщення) укладеного 09 січня 2013 року між відповідачем та КП «Дім» Степногірської селищної ради у зв'язку з наданням неправдивої інформації під час укладання цього договору, а саме підробленого ордеру на вселення в житлове приміщення, з виселенням відповідача [PERSON] з вказаного житла, без надання іншого житла, в порядку ст.826 ЦК України та покласти на відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний гуртожиток перебуває у комунальній власності Степногірської селищної ради. 03 грудня 2001 року рішенням виконкому Степногірьсокї селищної ради №347 житлову кімнату [NUMBER] вказаного гуртожитку виділено [PERSON], зі складом сім`ї 3 чоловіка, до якої відповідач не входив. З 16 січня 2002 року [PERSON] отримав ордер №316 на вселення у вказане житлове приміщення та з того ж дня був зареєстрований за вказаною адресою. 27 грудня 2002 року дружина [PERSON] - [PERSON] разом з сином [PERSON] була знята з реєстрації, та зареєструвалися за попередньою адресою місця реєстрації - кім.[NUMBER] в тому ж гуртожитку, наймачем якої на той час була [PERSON] - теща [PERSON] - наймача кімнати [NUMBER], що підтверджується копією форми В - картки по квартирного обліку реєстрації громадян в кімнаті [NUMBER]. 28 грудня 2002 року у кімнаті [NUMBER] гуртожитку був зареєстрований з невідомих позивачу причин [PERSON], який не перебуває у родинних відносинах з наймачем - [PERSON], останній в той же день був знятий з реєстрації у кімнаті [NUMBER] та зареєструвався у кімнаті [NUMBER] того ж гуртожитку. Таким чином, [PERSON] лишився зареєстрованим у кімнаті [NUMBER] сам. На той час комендантом гуртожитку працювала - [PERSON] - теща [PERSON], яка повинна була повідомити адміністрацію Степногірського «ВП ЖКГ» про те, що відповідач не є членом сім`ї наймача , чого вона не зробила. Відповідач та колишній наймач [PERSON] усно зверталися до селищної ради з приводу переоформлення особистого рахунку, на що їм було роз'яснено про неможливість надання дозволу на переоформлення, оскільки вони не є між собою членами сім`ї . [PERSON] звертався в селищну раду з заявою про переоформлення особистого рахунку, яке розглядалося 14 квітня 2005 року та було ухвалено рішення №889 про відмову у переоформленні особистого рахунку. Житлові приміщення у вказаному гуртожитку підлягають приватизації відповідно до рішення №8 ХХУП сесії селищної ради від 15 листопада 2012 року та рішення №16 ХХХ1 сесії селищної ради від 28 березня 2013 року. Після початку процесу приватизації у 2013 році відповідач звернувся в селищну раду з заявою на приватизацію, але з недостатнім пакетом документів, перелік яких затверджено вказаними рішеннями сесії селищної ради, які відповідач згодом відкликав своєю наступною заявою. У 2014 року відповідач вдруге звернувся до селищної ради з заявою про надання дозволу на приватизацію кімнати [NUMBER] та надав пакет документів, серед яких був підроблений ордер на його вселення. Копії підробленого ордера не співпадають з технічними даними житлової кімнати, виконаний різними почерками та з граматичними помилками. У зв'язку з цим відповідачу було відмовлено в приватизації вказаного житлового приміщення. Відповідач жодного дня, з моменту реєстрації місця проживання, не проживав у вказаній кімнаті, з часу звільнення кімнати сім'єю [PERSON] кімната знаходиться у стадії незакінченого ремонту. Електроенергією відповідач у кімнаті не користується, з 2002 по 2015 рік споживання дорівнює нулю. Послугами водопостачання та водовідведення відповідач також не користується, сплачує лише за комунальні послуги з утримання житлового будинку та прибудинкової території. Під час проведення перевірок 29 грудня 2014 року та 01 квітня 2015 року за участю комісії з питань житлового обліку та контролю за використанням житла КП «Дім», інших членів комісії, мешканців кімнат [NUMBER] та [NUMBER] було встановлено, що відповідач не проживає у вказаному житловому приміщенні понад 6 місяців, 5-6 років там взагалі не з'являється, за кімнатою не наглядає. Відповідач тривали час з сім`єю мешкає і працює в м.Києві, куди виїхав на заробітки. Заяв від відповідача про збереження за ним права користування житловим приміщенням не надходило. Посилаючись на положення ст.ст.24, 64, 71, 72, 107, 108, 130, 131 ЖК України, ст.ст.825, 826 ЦК України, «Примірне положення про гуртожитки», затверджене Постановою Ради міністрів від 03 червня 1986 року №208, ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», позивач просить задовольнити позовні вимоги. Представники позивача Кондратюк І.А. та Тарасенко І.В. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник відповідача - адвокат Листопад Л.П. просила відмовити у задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, про що у справі є розписка про отримання судової повістки. Суд вважає можливим розглянути справу без його участі. Відповідач, коли був присутнім у судових засіданнях раніше, суду пояснював, що єдиним постійним місцем його проживання є кімната [NUMBER] у вказаному вище гуртожитку, іншого житла він не має. Кімната перебуває на теперішній час в стадії ремонту, який він не може завершити, у зв'язку з недостатністю коштів для цього. У зв'язку з роботою у м.Київ та відрядженнями, він вимушений виїздити туди, оскільки роботи у смт.Степногірськ знайти не може. Проте до Степногірська він приїздить та проживає у гуртожитку. Доводи позивача вважає необґрунтованими, безпідставними та просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача - УДМС в Запорізькій області у судове засідання не з'явився, суду надано заяву про розгляд справи без участі представника (а.с.144-145). Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює контролером облводоканалу, у кімнату відповідача не могла попасти жодного разу, бо там нікого не заставала. З 2002 року оплата за воду мешканцями кімнати [NUMBER] вказаного гуртожитку не проводилася. Тільки одного разу, коли у кім.[NUMBER] прорвало кран, двері до кімнати відкривала сестра відповідача - [PERSON]. Договір про водопостачання з відповідачем не укладено. Крім неї є інший контролер, [PERSON], яка з невідомої причини змінила прізвище користувача кімнати [NUMBER] з «[PERSON]» на «[PERSON]». Воду у кімнату відповідача не перекривали, лічильника на воду у кімнаті відповідача не має. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є головою гуртожитку. На яких підставах відповідач став проживати у гуртожитку - їй не відомо. Вона його бачить 2 чи 3 раз. Вона відмовилась підписати йому документи на приватизацію, бо він не проживав у гуртожитку з часу реєстрації. У кім.[NUMBER] все зруйновано, сантехніки не має, умов для проживання в кімнаті не має. Вона проживає у кімнаті, яка знаходиться під кімнатою [NUMBER]. 1-2 роки назад з кімнати відповідача відбулося затоплення її кімнати. Якби у кімнаті [NUMBER] хтось проживав, вона б чула це. Матір відповідача у кімнаті [NUMBER] сушила цибулю, що вона бачила. За її участю складалися акти про не проживання відповідача. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він проживає у кім.[NUMBER] гуртожитку приблизно з 1991-1992 років, та має спільний коридор з кім.[NUMBER]. Він бачив лише 2 рази відчинені двері в кімнату [NUMBER], де родичі відповідача зберігали цибулю. Ще був випадок, коли він заходив у кімнату [NUMBER] де закривали каналізацію та цементували для того, щоб не було запаху. Кімната [NUMBER] була пуста. Останній раз був у кімнаті [NUMBER] 5-7 років назад. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач проживає у гуртожитку, проте їздить на роботу в Київ. Зараз робить ремонт в кімнаті, куди як вона бачила, носив цемент. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає у гуртожитку з 2008 року. Знайома з відповідачем та його дружиною, вони тимчасово працюють в Києві, 2 рази на місяць приїздять додому, вона бачила у листопаді 2015 року як дружина відповідача з донькою заходили у їх кімнату. Свідок [PERSON] суду пояснив, що його матір дружить з відповідачем. По вихідним він бачив відповідача у гуртожитку, той приїздить з Києва два рази на місяць, бо перебуває на заробітках, щоб заробити на ремонт в кімнаті. Зі слів відповідача знає, що той робить в кімнаті гуртожитку ремонт. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає у гуртожитку по [ADDRESS] в кім.[NUMBER]. Відповідача знає як мешканця гуртожитку, де він проживає приблизно 15 років. [PERSON] часто заходить до неї в гості, він часто буває у відрядженнях, на заробітках. У нього є донька. Відповідач ніколи не значився у списках боржників по гуртожитку. Їй відомо, що пустих кімнат у гуртожитку багато. Вона була у кімнаті відповідача та бачила, що там проводиться ремонт. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає в тому ж гуртожитку в кімнаті №125 з 2007 року. Вона знайома з відповідачем, який також проживає в цьому ж гуртожитку, але в іншому блоці. Іноді вони зустрічаються на сходах. Відповідач часто їздить на заробітки, у своїй кімнаті робить ремонт, який призупинив, коли йому відмовили в приватизації. Бачила, що його дружина була вагітною, знає що у них народилася донька і вони готували кімнату для проживання з дитиною. У гуртожитку на теперішній час є багато вільних кімнат. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він з 2002 року фактично проживає у кім.[NUMBER] вказаного вище гуртожитку. З відповідачем знайомий з дитинства, знає, що він проживає в тому ж гуртожитку. Оскільки у смт.Степногірськ не має роботи, відповідач часто їздить на заробітки та у відрядження. У своїй кімнаті відповідач робив ремонт. Коли відповідач виявив бажання приватизувати кімнату, його почали виселяти, хоча у гуртожитку багато вільних кімнат. Останні й раз він був у кімнаті відповідача у жовтні 2015 року, з 2002 року кімната була у стані придатному для проживання, після чого відповідач почав ремонт. Вислухавши пояснення представників сторін, відповідача, свідків та дослідивши надані суду докази і матеріали справи, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити , виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Порядок надання жилої площі в гуртожитках і користування нею визначається Конституцією України, главою 4 ЖК України, Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», «Положенням про гуртожитки», затвердженим наказом від 27 квітня 2015 року № 84 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Право на повагу до житла гарантує ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Судом встановлено, що Степногірська селищна рада Василівського району Запорізької області є органом місцевого самоврядування, зареєстрована як юридична особа у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб (а.с.8-10), її головою є [PERSON], що підтверджено Рішенням сесії вказаної селищної ради №1 від 18 листопада 2010 року (а.с.11-12, 64-65), рішенням №1 від 12 листопада 2015 року сесії Степногірської селищної ради (а.с.93-94). Належність гуртожитку «Сучасник», в якому знаходиться спірна кімната [NUMBER], позивачу та перебування його у комунальній власності Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області підтверджено: архівною копією Розпорядження голови Василівської РДА №502 від 06 червня 1996 року (а.с.27), актом передачі майна (а.с.28). Відповідно до рішення №347 від 03 грудня 2001 року виконкому селищної ради кімната [NUMBER] у гуртожитку «Сучасник» була виділена [PERSON] на склад сім`ї 3 чоловіка (а.с.13). У Книзі реєстрації ордерів на поселення в гуртожитки, розпочатої 26 квітня 1984 року, копія якої надавалася позивачем (а.с.14-15), є запис про видачу 06 січня 2002 року ордера № 316 [PERSON] на кімнату [NUMBER]. 14 квітня 2005 року виконкомом тієї ж селищної ради було прийнято рішення №889 про відмову [PERSON] в переоформленні особистого рахунку на кімнату [NUMBER] в гуртожитку «Сучасник» на [PERSON], що було мотивовано відсутністю ордера на його вселення та необхідністю надання ним довідки ДКП Василівське БТІ про те, що за ним на праві приватної власності нерухомості не зареєстровано для вирішення питання про подальше його забезпечення жилою площею в гуртожитку. У рішенні вказано, що у разі не надання довідки БТІ - комісії з питань житлового обліку спеціалістам селищної ради необхідно підготувати позовну заяву до суду про розірвання договору найму жилого приміщення на вимогу наймодавця (а.с.16). До позовної заяви позивачем подано копію ордера №332(а), в якому зазначено, що він був виданий «[PERSON]» на кімнату [NUMBER] у [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Степногірьсокї селищної ради №335 від 28 січня 2002 року на склад сім`ї 1 чол. Ордер за підписом Степногірського селищного голови датований 10 лютого 2002 року, на копії ордера видно печатку Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області (а.с.17). Представник позивача [PERSON] вказувала на те, що цей ордер був підроблений, однак жодного доказу про підроблення вказаного документа суду не було надано. Підроблення ордеру на вселення у житлове приміщення має ознаки злочину, передбаченого ст. 358 КК України. Доказів того, що правоохоронними органами з цього приводу проводилося розслідування, яке мало наслідком встановлення вироком суду особи, винної у скоєнні злочину, а саме в підробленні ордера, що завіряється підписом посадової особи та печаткою, в даному випадку, органу місцевого самоврядування, відповідно до положень ст.ст.10,60 ЦПК України - суду не надано. Доводи про відсутність оригіналу ордеру в КП «Дім», відсутність рішення на підставі якого було видано ордер, орфографічні помилки в ордері, складення його різними почерками та невідповідність даних ордера технічним характеристикам приміщення не є доведеними в суді належними та допустимими доказами підроблення ордера, виданого , як зазначено у наявній в справі копії, органом місцевого самоврядування. Також суду не надано доказів та відомостей про звернення до суду з позовними заявами за рішенням селищної ради, вказаним вище. У справі є копії форми В та 16 (а.с.19-20), які містяться відомості про осіб, які були зареєстровані кімнаті [NUMBER], де зазначені наймач [PERSON] та члени її сім`ї на прізвище «[PERSON]» та «[PERSON]». Відповідно до довідки (а.с.18) КП «Дім» відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до акту (а.с.21) 01 квітня 2015 року комісія КП «Дім» за участю мешканців гуртожитку склали акт про те, що [PERSON] в кімнаті [NUMBER] по [ADDRESS] останні 6 міс. не проживає, з сусідами не зустрічався з моменту реєстрації. Акт містить підписи сусідів з кімнат [NUMBER] та [NUMBER]. Акт аналогічного змісту, з зазначенням не проживання відповідача протягом 5-6 років зі слів сусідів, в тому числі з кім.[NUMBER] [PERSON] (а.с.22), був складений комісією КП «Дім» 29 грудня 2014 року. Відповідно до довідки КП «Дім» за період з 2002 по 2015 роки відповідач фактично не користувався електроенергією, споживання електроенергії за цей період дорівнює «0», покази лічильника лишилися на тому ж рівні (а.с.23). З акту (а.с.150) КП «Дім» вбачається, що кім.[NUMBER] була відключена від енергопостачання з 2005 року. Відповідно до довідки КП «Облводоканал» ЗОР Степногірського експлуатаційного цеху водо забезпечення і водовідведення, відповідач за період з 01 лютого 2007 року за вказаною вище адресою послугами водопостачання та водовідведення не користувався. Рішенням №8 від 15 листопада 2012 року сесії Степногірської селищної ради було надано дозвіл на приватизацію житлових приміщень (кімнат) і нежитлових приміщень , в тому числі в гуртожитку «Сучасник» в [ADDRESS] які є комунальною власністю. Додатком №1 до вказаного рішення передбачено перелік документів, необхідних для отримання дозволу на приватизацію (а.с.24,25). Рішенням №16 від 28 березня 2013 року сесії селищної ради було внесено зміни у рішення №8 від 15 листопада щодо переліку приміщень, що підлягають приватизації та документів, необхідних для отримання дозволу на приватизацію (а.с.26). 09 січня 2013 року між КП «Дім» Степногірської селищної ради та [PERSON] укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у гуртожитку [ADDRESS] (а.с.48-49). Копія статуту КП «Дім» є у справі (а.с.50-54) З протоколу №10 засідання селищної наглядової ради з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках «Сучасник» та «Гірник» комунальної власності Степногірської селищної ради… від 30 грудня 2014 року на порядку денному був розгляд заяви [PERSON] про розгляд документів на приватизацію житлового приміщення [NUMBER] в гуртожитку «Сучасник». Під час дослідження наданих документів було встановлено, що запис про ордер №332(а) від 10 лютого 2002 року в «Книзі реєстрації ордерів» відсутній, оригінал ордеру в КП «Дім» як документ суворої звітності відсутній, тому заявнику було повідомлено про те, що ордер є фальшивим і йому було запропоновано в місячний термін звільнити незаконно займане приміщення. На заяву відповідача також йому було повідомлено, що в архівному відділі Василівської РДА, де зберігалися оригінали протоколів засідань та ухвалених рішень виконкому Степногірської селищної ради за 2002 рік, рішення №335 від 28 січня 2002 року в протоколах відсутнє. Доповідач по цьому питанню вказав, що в книзі реєстрації ордерів реєстрація ордера, копія якого надавалася відповідачем, відсутня; ордер виписаний не менш як трьома виконавцями (різними почерками) з допущенням грубих граматичних помилок в імені та прізвищі наймача, коли згідно п.10 Примарного положення про гуртожитки при одержання ордера пред'являються паспорти; ордер датований 10 лютого 2002 року та підписаний селищним головою [PERSON], тоді як на посаду він вступив з 05 квітня 2002 року; дата прописки з 28 грудня 2002 року не відповідає даті видачі ордера - 10 лютого 2002 року, при тому, що ордер дійсний лише на протязі 30 днів; в ордері розбіжності у визначенні житлової площі; склад сім`ї наймача за ордером 1 чоловік не відповідає вимогам щодо площі житлового приміщення у гуртожитку (6 кв.м. на одну особу); оригінал ордеру відсутній в ЖЕО. Комісія відмовила [PERSON] в приватизації житлового приміщення (а.с.29-30). Відповідно до відповіді на запит (а.с.37) архівний відділ Василівської РДА повідомив селищну раду про відсутність в протоколах засідань виконкому Степногірської селищної ради рішення виконкому від 28 січня 2002 року №335 про виділення житлової кімнати [NUMBER] в гуртожитку «Сучасник» в [ADDRESS] на ім'я [PERSON] відсутнє. У листопаді 2014 року з заявою (а.с.36) про розгляд документів на приватизацію житлового приміщення відповідач звернувся до селищної ради, в додатках до заяви вказаний ордер №332а. На цю заяву відповідачу було надано відповідь 27 листопада 2014 року з роз'ясненням відмови у наданні дозволу на приватизацію(а.с.34-35), мотивовану фальшивістю ордера. На заяву відповідача (а.с.33) про мотиви прийнятого рішення та з пропозицією звільнення відповідачем спірного житлового приміщення листом було повідомлено представника відповідача 31 грудня 2014 року (а.с.31-32) . Відповідно до наказу №1-к від 27 липня 2009 року відповідач працює керівником ТОВ «Імперія Буд», що знаходиться у м.Киїєві, яке займається ліцензованими видами діяльності зі строком дії ліцензії з 23 вересня 2014 року по 23 вересня 2019 року (а.с.116, 121-124), що також підтверджено трудовою книжкою відповідача, протоколом №1 загальних зборів учасників ТОВ, копії яких є у справі (а.с.117-120). Відповідно до акта обстеження спірної кімнати (а.с.119, 148) від 07 липня 2015 року, вона перебуває у стані ремонту, системи каналізації та освітлення не працюють. Відповідно до актів КП «Дім» від 15 лютого, 15 березня 2016 року (а.с.151) відповідач більше 6 місяців у кімнаті [NUMBER] вказаного гуртожитку не проживає, зі слів сусідів працює та живе у Києві, буває рідко. Акти аналогічного змісту складені 03 серпня, 02 вересня, 16 листопада 2015 року (а.с.152). Відповідно до довідки КП «Дім» (а.с.147) кім.[NUMBER] вказаного гуртожитку була підключена до електропостачання у грудні 2015 року на підставі заяви мешканця. Заборгованість за житлово-комунальні послуги відповідача станом на 01 березня 2016 року становить 998 грн. 33 коп.; на 01 лютого 2016 - 873 грн. 65 коп. (а.с.155, 156). З довідки Степногірської селищної амбулаторії від 16 лютого 2016 року вбачається, що [PERSON], [INFO] на обліку в амбулаторії не перебуває, на прийом не зверталася (а.с.149). Відповідач не заперечував проти того, що вказана особа є його донькою. Відповідно до інвентаризації гуртожитків, проведених на підставі Рішення виконкому селищної ради від 16 лютого 2016 року №29 (а.с.158), встановлено відсутність ордерів на дві кімнати [NUMBER], на яку встановлено наявність ксерокопії ордера з виправленнями, та №119. Зі слів сусідів було встановлено, що в кім.[NUMBER] відповідач фактично не проживає. Станом на 01 березня 2016 року борг відповідача за обслуговування будинку та прибудинкової території становить 998 грн. 33 коп. (а.с.159-160). Доказів звернення до суду позивача з вимогами про визнання ордеру, на підставі якого відповідач вселився у гуртожиток, недійсним та наявності судового рішення про визнання ордеру недійсним - суду не надано. Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» врегульовано правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей. Відповідно до ст.1 ч.2 та 3 цього Закону його дія поширюється і на відповідача [PERSON], оскільки він має офіційне місце реєстрації у гуртожитку, який перебуває у комунальній власності. Відповідно до ст.19 вказаного Закону забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Ч.2 встановлює, що виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до частини першої статті 20 цього Закону. Таким чином, вказаний Закон забороняє виселення відповідача з гуртожитку, де він зареєстрований за постійним місцем проживання, без надання йому іншого житла, придатного для постійного проживання. Крім того, діючим на теперішній час «Положенням про гуртожитки», затвердженим наказом від 27 квітня 2015 року № 84 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства, відповідно до якого втратила чинність, постанова Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки», на яке посилався позивач, встановлено, в тому числі і порядок виселення з гуртожитків. П. 9 Положення передбачено, що жила площа в гуртожитках надається в розмірі не менше 6 квадратних метрів на одну особу. П. 11 передбачає, що виселення з гуртожитків здійснюється відповідно до ст. 132 ЖК України. Правовідносини щодо користування житловими приміщення в гуртожитках, регулюються положеннями Глави 4 ЖК України. Ст.129 ЖК України передбачає, що ордер є єдиною підставою для вселення в гуртожиток. Відповідно до ст.130 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством СРСР і Української РСР. Ст. 131 ЖК України передбачено, що Примірне положення про гуртожитки затверджується урядом, міністерствами, державними комітетами і відомствами за погодженням з відповідними профспілковими органами. Коло осіб та порядок виселення з гуртожитків передбачено ст.132 ЖК України. Згідно Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР № 208 від 3 червня 1986 року, який був чинним на час реєстрації відповідача у гуртожитку та його вселення туди, не на мешканців гуртожитків, а на адміністрацію підприємства, установи, організації на підставі рішення якої надається житлова площа в гуртожитку покладалися повноваження та обов'язки щодо видачі та обліку ордерів. Здійснення реєстрації громадян за постійним місцем проживання також здійснювалася та здійснюється відповідними державними органами, а не фізичними особами. Доказів, які є належними та допустимими відповідно до вимог ЦПК України, щодо недійсності ордера на підставі якого відповідач вселився у спірну житлову кімнату гуртожитку, доказів незаконності надання відповідачу житлового приміщення у гуртожитку та незаконності реєстрації відповідача у гуртожитку - суду позивачем не надано. Посилання позивача, як на правову підставу заявлених позовних вимог на ст.71 ЖК України, є помилковим, оскільки вказана норма закону міститься у Главі 2 ЖК України, яка регулює питання користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Для врегулювання питань користування житловими приміщеннями, які є гуртожитками, існують інші, вказані вище, спеціальні норми та підзаконні нормативно-правові акти. Доводи позивача про відсутність відповідача у спірному жилому приміщенні понад шість місяців підряд без поважних причин не підтверджені доказами, які позивач повинен був надати відповідно до вимог ст. ст.10, 60 ЦПК України Судом встановлено, що не проживання відповідача у спірному жилому приміщенні носить тимчасовий характер, обумовлений проведенням ремонту в кімнаті та роботою відповідача в м.Києві, відсутністю роботи для нього у смт.Степногірськ Василівського району Запорізької області. Акти (а.с.151-154) про не проживання відповідача, на які посилається позивач, з огляду на їх зміст, не можуть бути прийняті як належні та достовірні докази, оскільки вони складені одними і тими особами у шаблонній формі і не містять конкретних фактичних даних щодо часу та причин не проживання відповідача. Покази свідків позивача та відповідача не доводять факту не проживання відповідача у спірній кімнаті гуртожитку, навпаки підтверджують його пояснення щодо тимчасової його відсутності за зареєстрованим місцем проживання та періодичного проживання там. Суд відхиляє доводи представників позивача про незаконне вселення відповідача у гуртожиток та незаконність його реєстрації у спірній кімнаті, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами. Таким чином, відповідно до зазначених правових норм особа, яка вселилася в жиле приміщення в гуртожитку, неправомірності вселення якої в суді не доведено, на законних підставах має обґрунтовану презумпцію права на користування жилим приміщенням. Відповідач [PERSON] не підпадає під коло осіб,перелік яких міститься у Примірному положенні про гуртожитки, що є чинним на теперішній час, які можуть бути виселені з гуртожитку. Тому позовні вимоги, про визнання відповідача втратившим право користування житловим приміщенням у спірній кімнату гуртожитку, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі, які у справі відсутні. Також не підлягають задоволенню позові вимоги в частині зобов'язання Управління ДМС в Запорізькій області зняти відповідача з реєстрації за вказаною вище адресою, оскільки по-перше відповідно до положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням є підставою для зняття такої особи з реєстрації; по- друге позивачем не надано жодних доказів порушення відповідачем - Управлінням ДМС в Запорізькій області прав та законних інтересів позивача та взагалі наявності будь-якого спору між Степногірською селищною радою Василівського району Запорізької області та Управлінням ДМС в запорізькій області. Щодо позовних вимог про розірвання договору найму , укладеного між відповідачем [PERSON] та КП «Дім» Степногірської селищної ради, суд також вважає необхідним відмовити в їх задоволенні з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч.2 цієї статті вказує, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Крім того, відповідно до положень ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Зі змісту договору від 09 січня 2013 року (а.с.48-49), про розірвання якого позивачем заявлено позовні вимоги, вбачається, що його сторонами є КП «Дім» Степногірської селищної ради та [PERSON] Договором у п.7.1-7.3 передбачено положення щодо строку дії договору, в тому числі його розірвання. Позивач - Степногірська селищна рада стороною договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не є . Зі Статуту КП «Дім» видно, що Степногірська селищна рада є засновником та власником КП «Дім», яке є самостійною юридичною особою. Таким чином, оскільки позивач не є стороною договору, тому ним безпідставно заявлено вимоги про розірвання договору. Третьою особою - КП «Дім» таких вимог не заявлено. Судові витрати, у зв'язку з відмовою в задоволенні позову, відповідно до положень ст.88 ЦПК України, суд покладає на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed