Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач у грудні 2013 року звернулася до суду з позовом, яким після уточнення своїх вимог просить стягнути із відповідача на її користь неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення у сумі 4275, 14 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] є її онуком. У серпні 2005 року його батьки розлучились і обов'язок по вихованню онука взяв на себе її син, [PERSON] , оскільки мати відмовилась приймати участь у його вихованні, утриманні та виконувати свої батьківські обов'язки. З лютого 2007 року, згідно рішення Кіровського райсуду м. Кіровограда [PERSON] зобов'язано сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], але рішення суду у повному обсязі не виконувалось. [INFO], її син, [PERSON], помер. Рішенням Кіровського райсуду м. Кіровограда від 24.01.2013 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її сина [PERSON]. Рішенням виконкому Кіровоградської міської ради від 04.04.2013 року № 153 встановлено опіку над малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], та призначено, її, [PERSON] опікуном над малолітнім онуком, що позбавлений батьківського піклування. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.05.2013 року замінено сторону виконавчого провадження відкритого за виконавчим листом № 2-4320, виданого 01.02.2007 року. Внаслідок не виконання відповідачем рішення суду утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі - 15231 грн. 96 коп. [PERSON] є неповнолітньою дитиною і не має самостійного заробітку, вона ж , є його опікуном, отримує пенсію, що є єдиним джерелом існування для їх обох, тому дані обставини вказують на не дуже високий матеріальний майновий стан. Вважала, що згідно розрахунку за період з вересня 2006 року по листопад 2013 року сума неустойки становила - 5487 грн. 09 коп., яку в подальшому в суді зменшила до 4275 грн. 14 16.05.2000 ро Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що вона постійно сплачувала аліменти на утримання сина, відвідувала його в школі, спілкувалася з класним керівником, цікавилася життям дитини. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, за підписом держвиконавця Кравець К.В. відсутня заборгованість про яку йдеться в розрахунку , що був наданий позивачем. Починаючи з вересня 2006 року по червень 2012 року, тобто з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів, вона регулярно сплачувала аліменти, іноді вносила меншу суму, відповідно до вказівок держвиконавця, іноді більшу суму, ніж підлягала до сплати, щоб перекривати попередню недоплату. Тобто, постійно виконувала свої зобов'язання. Неповна сплата деяких платежів з аліментів виникла не з її вини, оскільки саме державним виконавцем називалися суми, які були нараховані і які їй пропонувалися до сплати, проте вони значно відрізнялися між собою. З моменту смерті стягувача [PERSON] з травня 2012 року по 23 травня 2013 року, тобто до заміни сторони у виконавчому провадженні на позивачку, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії не проводились, а тому і не проводилась сплата аліментів за вказаний період. Таким чином, відсутня заборгованість за періоди, про які йдеться в позові, є наявність постійної сплати щомісячних платежів, з урахуванням переплат; відсутність прострочення сплати аліментів, оскільки платежі проводились щомісяця, постійно, без тривалих затримок; відсутня її вина у виникненні заборгованості по аліментам, оскільки платежі проводились на підставі інформації, отриманої від держвиконавця, який має повідомляти про суми платежів, що підлягають сплаті, вчасно повідомляти про зміни їх розмірів нарахування. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З»ясовано, що [INFO] народився [PERSON] батьками якого є [PERSON] та [PERSON], який після розірвання шлюбу своїх батьків у серпні 2005 року проживав та повністю знаходився на утриманні батька [PERSON] . Згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.12.2006 року, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітної плати, доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.03.2006 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO], про що видано виконавчий лист, який було пред'явлено до виконання до Кіровського відділу ДВС Кіровоградського МУЮ. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі смерті, оголошення померлим чи визнання безвісно відсутнім стягувача або боржника, або припинення юридичної особи, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво. Згідно ч. 4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.01.2013 року [PERSON] позбавлено батьківських прав. Зазначене відповідачем не спростовано. Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 04.04.2013 року № 153 встановлено опіку над малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], та призначено [PERSON] опікуном над малолітнім онуком, що позбавлений батьківського піклування ( а.с. 7). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.05.2013 року замінено сторону виконавчого провадження, відкритого за виконавчим листом № 2-4320, виданого 01.02.2007 року Кіровським райсудом м. Кіровограда про стягнення з [PERSON], [INFO], аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітної плати, доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 08.03.2006 року до досягнення повноліття дитиною, тобто до [INFO], з померлого [PERSON] на [PERSON] ( а.с. 9). Згідно останнього наданого розрахунку заборгованості по аліментам за період з 08.09.2006 року по 01.01.2014 року, заборгованість по аліментам станом на 01.01.2014 року складає 10937 грн. 96 коп.( а.с.55-58). Згідно розрахунку пені по сплаті аліментів за період 2006-2013 роки, наданого позивачем пеня становить 4275 грн. 14 коп.( а.с.54). Відповідно до ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Суд, виходячи з аналізу змісту ст. 196 СК України вважає, що для вирішення питання щодо стягнення пені на суму заборгованості істотне значення має виникнення заборгованості з вини платника аліментів. При цьому, на момент вирішення справи про стягнення пені заборгованість з аліментів може бути погашена повністю чи частково, що враховується при визначенні періоду прострочки. Належних та допустимих доказів наявності такої вини [PERSON] у матеріалах справи не міститься, оскільки виконавче провадження було зупинено, а потім відновлено, відповідачем аліменти сплачувались, іноді в меншому розмірі, іноді в більшому розмірі, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам, самі матеріали виконавчого провадження , які судом оглядались 14.03.2014 року не містять підтвердження того, що боржнику державним виконавцем було роз»яснено строки та порядок сплати аліментів, а також їх розмір, строки та порядок сплати заборгованості за аліментами, що утворилась. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вимоги є безпідставними та необгрунтованими. Тому,

Outcome: dismissed