Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивують тим, що 30.11.2014 року на 27 км. Автодороги «Суми-Полтава» з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої загинув її чоловік [PERSON]. Вона здійснила поховання чоловіка та за виготовлення й встановлення надгробного памятника сплатила 10850 грн. Тому, спираючись на положення ч. 1 ст. 1201 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування завданої шкоди 10850 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач сповіщений про час та місце розгляду справи, але до суду не зявився та не повідомив причини своєї неявки. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши фактичні обставини справи в межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Так, відповідно до правової позиції висловленої Верховним судом України у справі 6-2808цс15 право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно зі ст.ст. 10-11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обовязку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобовязання із заподіяння шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобовязана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 ЦК України. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обовязковому зясуванню при вирішенні спорів про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в заподіянні. У частині першій статті 60 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обовязків з доказування, а саме кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування. Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права. Так особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги (зокрема, щодо дій відповідача та причинний зв'язок між діями відповідача та заподіяною шкодою, розмір завданої шкоди). Судом встановлено, що позивач є дружиною [PERSON], що підтверджується копією паспорту (а.с. 6 зворотній бік) З копії Вироку Краснопільського районного суду Сумської області від 19.08.2015 року (а.с. 8-10) вбачається, що 30 листопада 2014 року близько 12 год. 30 хв. обвинувачений [PERSON] керуючи автомобілем DAEWOO Lanos TF 69Y, н.з. АХ 3750АР, належним громадянину [PERSON] рухався по автошляху Суми-Полтава в напрямку м. Охтирка і перебуваючи за кермом вищевказаного автомобіля в районі 27 км вищевказаної автодороги порушив вимоги п.12.1 ПДР , тобто зневажив безпеку дорожнього руху, стан дорожнього покриття на заокругленні дороги, втративши контроль керованого автомобіля, що потягло занесення останнього на зустрічну полосу руху, де в цей час у зустрічному напрямку рухався автомобіль марки «GEELY» МR 7151А н.з. ВМ 66026АР під керуванням громадянина [PERSON], де і відбулося зіткнення двох автомобілів. Внаслідок ДТП водій автомобіля «GEELY» МR 7151А [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді травми грудної клітки, супроводжуючих множинними переломи ребер з обох боків, розриву стінки лівого шлуночка серця, що призвело до тампонади серця в перокарді з ускладненим розвитком гострої сердечно-судинної недостатності та настання смерті [PERSON] Вказаним вироком суду відповідач визнаний винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він при керуванні автомобілем 30.11.2014 року на автодорозі Суми-Полтава в районі 27 км та внаслідок допущеного ним порушення п. 12.1 ПДР допустив зіткнення з зустрічним транспортним засобом під керуванням громадянина [PERSON] внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці пригоди. Судом встановлено, що позивач поховала свого чоловіка та замовила виготовлення та встановлення надгробного памятника. За виготовлення та встановлення надгробного памятника позивач сплатила 10850 грн., що підтверджується копією договору з додатками о нього, а також копіями квитанцій до прибуткового касового ордеру (а.с. 11-17). Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. (ст. 1201 ЦК України) Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз'яснено, що витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. В обґрунтування розміру своїх вимог позивач надала наведені вище договір та квитанції, що підтверджують фактично понесені витрати позивачем в розмірі 10850 грн. Будь-яких доказів, що спростовують подані позивачем докази чи підтверджують інший розмір витрат на виготовлення та встановлення надгробного памятника відповідач, у супереч положення ст. 10, 60 ЦПК України, суду не надав. За наведених обставин суд вважає що заявлений позивачем позов підлягає задоволенню у повному обсязі. У звязку із задоволення позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн., від сплати якого позивач звільнена за законом.

Outcome: approved