Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач у квітні 2018 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що у грудні 2017 р. між позивачем та [PERSON] укладено договір найму (оренди) нерухомого майна, предметом якого є тимчасова здача в найм (оренду) на платній основі квартири [ADDRESS]. Наймач зобов'язався внести суму за оренду першого місяця в розмірі 3 500,00 грн. Окрім того в момент укладення договору позивачка передала відповідачу суму коштів в розмірі 3500,00грн. як заставну суму проживання останнього місяця. Відповідачка в порушення умов договору у відсутність позивача 29.01.2018р. склала її речі та виставила їх на загальний коридор будинку. При перевірці речей позивачка виявила недостачу особистих речей та грошових коштів. Крім того при укладанні договору оренди позивачем були сплачені послуги ріелтора в розмірі 1750грн.(50% від вартості щомісячної оплати). В зв'язку з розірванням договору відповідачем в односторонньому порядку, вона повинна відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 8750,00грн. Проте відшкодування на користь позивача проведено не було. Неправомірними діями відповідача, позивачу завдано моральної шкоди, що полягає в душевних стражданнях, противних діях відповідача, що призвели до пошкодження майна, неотриманння компенсації. Позивач просить стягнути з відповідача розмір матеріальної шкоди в розмірі 8750,00 грн., моральну шкоду - 10 000,00 грн., судовий збір та витрати на правничу допомогу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову заперечив,до судового засідання письмовий відзив, який знаходиться в матеріалах справи, відповідно до якого просив суд в позові відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00гривень. Свої запре речення обґрунтував тим, що 13.12.2017р. між сторонами було укладено договір оренди житлового приміщення, а саме однієї кімнати в трикімнатній квартирі за адресою [ADDRESS]. За даними умовами договору позивач повинна сплачувати відповідачу грошові кошти в розмірі 3500,00грн. щомісяця. Позивачка сплатила лише заставну суму за оренду квартири в розмірі 3500,00грн., яка була зарахована в якості оплати за перший місць проживання, тобто до 13 січня 2018р. Будь- яких інших коштів відповідач не отримувала, та позивачем не підтверджено жодними доказами їх сплати. Також наймачем, за весь період користування майном, не було сплачено комунальних послуг. Окрім того позивач просить суд стягнути кошти, які були сплачені за послуги брокеру в розмірі 1750,00грн., однак дані кошти відповідач взагалі не отримувала. Позивач при зверненні до суду жодним чином не обґрунтувала та не підтвердила моральну шкоду. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини. Встановлено, що 13.12.2017 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір найму (оренди) нерухомого майна, предметом якого є тимчасова здача в найм (оренду), належного наймодавцю жилого приміщення - квартири за адресою: [ADDRESS]( а.с. 6-8). Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Пунктом 4.1,4.5 даного договору визначено, що наймач зобов'язується внести суму за оренду першого місяця не пізніше 13 числа кожного місця. Оплата комунальних послуг, які відносяться до об'єкту нерухомості, здійснюється наймачем (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Статтею 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна. Якщо до спливу встановленого законом максимального строку найму жодна із сторін не відмовилася від договору, укладеного на невизначений строк, він припиняється зі спливом максимального строку договору. Договір найму, строк якого перевищує встановлений законом максимальний строк, вважається укладеним на строк, що відповідає максимальному строку. Згідно п. 1.3 договору, строк дії даного договору встановлений з 13.12.2017 року по 13.07.2018року. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Окрім того в момент укладення договору позивачка передала відповідачу суму коштів в розмірі 3500,00грн. як заставну суму проживання останнього місяця. Як встановлено, в судовому засіданні та перевіривши матеріали справи підтвердження сплати грошових коштів в розмірі 3500,00гривень як заставну суму за проживання останнього місця позивачем не надано У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Окрім того позивачем жодним чином не підтверджено сплату ріелтору в розмірі 1750,00грн. до суду не надано договору про надання послуг або квитанцію за надані послуги. В даній справі відсутні належні і допустимі докази наявності збитків у вигляді матеріальної шкоди, а тому суд відмовляє в задоволенні даної вимоги. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди. Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Для відшкодування моральної шкоди, в силу наведених норм, необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього або приниження честі та гідності позивача. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача. Позивач, як на підставу заподіяння моральної шкоди посилається на протиправні дії відповідача, що завдало останній, душевних страждань, позбавлення можливості проживання в квартирі та викрадення її особистого майна. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності. У зв*язку із наведеним, не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги про стягнення шкоди та відшкодування моральної шкоди, оскільки порушення відповідачем жилих прав позивача не мало місце, а тому правові підстави відсутні. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. В судовому засіданні представник відповідача просив суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00гривень. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідачем до заяви надано договір про надання правничої допомоги від 13.07.2018 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Глухеньким О.А., додатком №1 від 13.07.2018року, відповідно до умов якого вартість правової допомоги становить 2000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. На підставі ст. ст. 22, 23, 509, 526, 760, 762, 768, 1167 ЦК України, ст. ст. 13, 81, 258, 258, 265, 268 ЦПК України, суд -

Outcome: approved