Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач у грудні 2014 року звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту. Посилався на те, що 15 листопада 2012 року між Банком та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунка в рамках зарплатного проекту №0222011287БН/2012-11. Згідно умов договору позичальнику (відповідачу) відкрито кредитну лінію, з лімітом не більше 3\~400 грн., для проведення операцій із застосуванням картки зі сплатою процентів за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором. Разом з тим, [PERSON] зобовязання належним чином не виконав, у звязку з чим у нього перед позивачем станом на 09 грудня 2014 року утворилася заборгованість в розмірі 2671 грн. 57 коп. Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 2671 грн. 57 коп., а також 243 грн. 60 коп. суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду. Справа слухалась у відсутність сторін, які в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися судом про місце та час розгляду справи. Представник позивача надала заяву, в якій судове засідання просила провести у її відсутність. Позов підтримала у повному обсязі. У разі відсутності відповідача, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Причину своєї неявки суду не повідомив. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що представник позивача не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 15 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунка в рамках зарплатного проекту №0222011287БН/2012-11 (а.с.6-9). Згідно умов договору позичальнику відкрито кредитну лінію, з лімітом не більше 3\~400 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік. Пунктом 2.2. Договору передбачено, що дія кредитної лінії припиняється 31 жовтня 2014 року. Згідно із положеннями ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При порушенні зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.\~\~\~ Якщо у зобов'язанні\~\~встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін (ч.1 ст.530 ЦК України)). \~Відповідно до ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Таким чином, судом достовірно встановлено, що між сторонами існували договірні зобовязання, які банк виконав в повному обсязі, надавши відповідачу у користування кредитні кошти, однак [PERSON] взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконав, у визначений в договорі строк кошти не повернув, чим порушив умови укладеного між сторонами договору та відповідно прострочив виконання взятих на себе зобовязань, що призвело до утворення заборгованості по сплаті кредиту, яка згідно із наданим позивачем розрахунком станом на 09 грудня 2014 року становить 2671 грн. 57 коп., з яких 1 838 грн. 90 коп. заборгованість по простроченому кредиту, 439 грн. 82 коп. заборгованість по прострочених процентах, 16 грн. 63 коп. заборгованість по відсотках, 376 грн. 22 коп. заборгованість по пені (а.с.10,11,14-17). Відповідача неодноразово було повідомлено про виникнення заборгованості (а.с.18,19). Як вбачається із заяви відповідача [PERSON], останній визнав факт виникнення заборгованості за кредитним договором №0222011287БН/2012-11 та зобовязався повернути кошти (а.с.20). Однак станом на день звернення до суду, відповідач заборгованість за кредитним договором не погасив. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що вказаний вище борг по кредитному договору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обємі. Крім того, суд вважає, що з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню і судові витрати, понесені останнім у звязку із зверненням до суду з даним позовом.

Outcome: approved