Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

Представник [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернувся в суд з позовом до приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Чербаник Флорина Михайловича, [PERSON] , [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсними та скасування записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. В позовній заяві зазначив, що у відповідності до заповіту від 12 березня 2007 року, посвідченого секретарем Тересвянсьткої селищної ради Микулянич М.М. та зареєстрованого в реєстрі за №44, про що свідчить витяг із Спадкового реєстру, заповідач [PERSON] , заповів все своє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося своєму сину [PERSON] . 8 липня 2009 року позивач [PERSON] звернувся до Тячівської державної нотаріальної контори із заявою для прийняття спадщини. Дана заява була зареєстрована в реєстрі за №3-1754. У грудні 2020 року позивач звернувся у Тячівську державну нотаріальну контору для оформлення спадкових прав на житловий будинок, в якому на даний час проживає, та листом №385/1-16 від 23.12.2020 року його було повідомлено про неможливість оформлення документів, оскільки у [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно. Представником позивача [PERSON] було витребувано копію документації із землеустрою за адресою проживання [PERSON] та встановлено, що у відповідності до договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори 28.09.2005 року покійний батько позивача [PERSON] відчужив житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в [ADDRESS] , відповідачу [PERSON] . У свою чергу відповідач [PERSON] було передано земельну ділянку у власність під будинком за рішенням Тересявнської селищної ради від 17.10.2008 року за №359. Даній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер - 2124456200:03:004:0152. Згідно з довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.11.2020 року встановлено, що відповідно до договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 28.05.2020 року за №448 та №449 було посвідчено купівлю-продаж земельної ділянки та житлового будинку, які розташовані в [ADDRESS] , між відповідачами [PERSON] та [PERSON] . Дані договори посвідчені приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Чербаник Ф.М. Способом захисту порушеного права позивача щодо житлового будинку, в якому він на даний час проживає, є визнання договорів купівлі-продажу недійсними та скасування записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Позивач вважає, що учасники правочинів не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочинів, оскільки [PERSON] і по день звернення до суду проживає у будинку, сплачує за комунальні послуги та прописаний за цією ж адресою, а тому вказані правочини відповідно до ст.234 ЦК України є фіктивними. Просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , посвідчений 28.05.2020 року приватним нотаріусом Чербаник Ф.М. та зареєстрований в реєстрі за №448, скасувати рішення приватного нотаріуса Чербаник Ф.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер - 52601055 від 11.06.2020 року, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована в [ADDRESS] , площею 0,1499 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер - 2124456200:03:004:0152, посвідчений приватним нотаріусом Чербаник Ф.М. та зареєстрований в реєстрі за №449, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер - 52601345 від 11.06.2020 року. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задовольнити. Відповідачі - приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Чербаник Ф.М., [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно заповіту від 12 березня 2007 року, посвідченого секретарем виконкому Тересвянської селищної ради Микулянич М.М. та зареєстрованого в реєстрі за №44, [PERSON] , [INFO] , уродженець смт. Тересва, Тячівського району, Закарпатської області, все своє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося і взагалі все те, що він на день смерті буде мати і буде йому належати, заповів [PERSON] , [INFO] . Чинність вказаного заповіту стверджується також Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові справи) від 07.10.2020 року за №61973406. 9 березня 2009 року батько позивача [PERSON] , [INFO] , помер у віці 79 років, що стверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] . 8 липня 2009 року позивач [PERSON] звернувся до Тячівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON] , у зв`язку з чим була заведена спадкова справа №530/2009 Листом Тячівської державної нотаріальної контори №385/01-16 від 23.12.2020 року було повідомлено [PERSON] , що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, проводиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. 20 листопада 2020 року представник позивача [PERSON] звернувся із адвокатським запитом до заступника начальника відділу у Тячівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області з проханням надати інформацію, а саме: належним чином засвідчені копії витягу з Державного земельного кадастру, правовстановлюючого документу та документації із землеустрою, на підставі якої зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1499 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташована в [ADDRESS] за кадастровим №2124456200:03:004:0152. Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24.04.2020 року та технічною документацією із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку від 2008 року стверджується, що земельна ділянка, площею 0,1499 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] , за кадастровим №2124456200:03:004:0152, на праві приватної власності належить [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.09.2005 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого та зареєстрованого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Дуйчак М.Т. в реєстрі за №2-2629, [PERSON] продав, а [PERSON] придбала житловий будинок в цілому, що знаходиться в [ADDRESS] , за ціною 50121 гривня. Згідно реєстраційного посвідчення Тячівського РДПТІ житловий будинок в [ADDRESS] , в цілому зареєстрований за [PERSON] , про що 21 жовтня 2005 року записано в реєстрову книгу №9 за реєстром №1198. Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.11.2020 року за №232811724, земельна ділянка, кадастровий номер - 2124456200:03:004:0152, площею 0,1499 га, яка розташована в [ADDRESS] та житловий будинок [ADDRESS] на праві власності в цілій частині належать [PERSON] , на підставі договорів купівлі-продажу №449 від 28.05.2020 року, та №448 від 28.05.2020 року, посвідчених приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Чербаник Ф.М. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може також бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 судам роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Ознака вчинення правочину лише для виду повинна бути властива діям обох сторін. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається зі змісту договору купівлі продажу житлового будинку від 28.09.2005 року, укладеного між [PERSON] (батьком позивача) та [PERSON] , посвідченого та зареєстрованого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Дуйчак М.Т. в реєстрі за №2-2629, [PERSON] продав, а [PERSON] придбала житловий будинок в цілому, що знаходиться в [ADDRESS] , за ціною 50121 гривня, договір відповідає дійсним намірам сторін, сторони підтверджують, що цей договір не носить уявного та удаваного правочину, продавець стверджує, що договір, який укладається, не є правочином, що вчиняється під впливом тяжкої для нього обставини або на вкрай не вигідних умовах. Будь-яких доказів щодо заявлених вимог про визнання правочинів - спірних договорів купівлі-продажу недійсними з підстав їх фіктивності сторона позивача суду не надала. Доводи представника позивача [PERSON] про те, що сторони [PERSON] та [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , посвідченого 28.05.2020 року приватним нотаріусом Чербаник Ф.М. та зареєстрований в реєстрі за №448, та договору купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована в [ADDRESS] , площею 0,1499 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 2124456200:03:004:0152, посвідчений приватним нотаріусом Чербаник Ф.М. та зареєстрований в реєстрі за №449, не мали наміру створити правові наслідки, тобто уклали їх для виду, знаючи, що вони не будуть виконані, оскільки позивач [PERSON] і по даний час проживає у будинку (фіктивний правочин), суд вважає безпідставними, тому що житловий будинок [ADDRESS] , батьком позивача [PERSON] був проданий відповідачці [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.09.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Дуйчак М.Т. та зареєстрованого в реєстрі за 2-2629, за ціною 50 121 гривня ще до складення ним заповіту 12.09.2007 року на користь позивача [PERSON] , при цьому дійсність та законність вказаного договору купівлі-продажу будинку позивачем не оспорюється. Позивачем не надано доказів на підтвердження обставин викладених у позові та не спростовано презумпцію правомірності правочину у відповідності до ст.204 ЦК України. Таким чином, на думку суду, позивачем не доведено, які саме його права або інтереси порушені відповідачами, і що саме задоволення позову про визнання спірних договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсними призведе до поновлення якогось конкретного порушеного його права, за захистом якого він звернувся до суду, як і не встановлено підстав для визнання оспорюваних позивачем правочинів недійсними. Отже, позивачем та його представником в судовому засіданні не доведено що 28 травня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] були укладені фіктивні договори купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, кадастровий номер - 2124456200:03:004:0152, площею 0,1499 га, та житлового будинку, які знаходиться по [ADDRESS] , а тому позовні вимоги [PERSON] щодо визнання договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , посвідченого 28.05.2020 року приватним нотаріусом Чербаник Ф.М. та зареєстрованого в реєстрі за №448, договору купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована в [ADDRESS] , площею 0,1499 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер - 2124456200:03:004:0152, посвідченого приватним нотаріусом Чербаник Ф.М. та зареєстрованого в реєстрі за №449, недійсними до задоволення не підлягають. Враховуючи наведені обставини, не підлягають до задоволення і решта вимог позивача, які є похідними від вирішення питання про фіктивність договорів купівлі продажу від 28 травня 2020 року, а саме щодо скасування рішення приватного нотаріуса Чербаник Ф.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер - 52601055 від 11.06.2020 року, та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер - 52601345 від 11.06.2020 року. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed