Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - адвокат Єрмолов Є. М., який діє на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 23 серпня 2018 року та ордеру серії ДП № 2412/001 від 01 вересня 2018 року, звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором від 20 лютого 2020 року у розмірі 257923 гривні 91 копійка та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] звернувся до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 20 лютого 2020 року. Відповідач при підписанні анкети заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Як зазначив представник позивача, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до приписів статті 634 Цивільного кодексу України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (стаття 1066 Цивільного кодексу України) та кредитного договору (стаття 1054 Цивільного кодексу України). Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач 25 лютого 2020 року отримав кредитну картку типу Преміальна картка World Black Edition з розміром кредитного ліміту 200000 гривень 00 копійок, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.5 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору надав свою згоду, щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору на виконання умов пункту 2.1.1.6.5 Договору. В Умовах та правилах надання банківських послуг вказано, що власник зобов`язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У зв`язку з тим, що відповідачем [PERSON] були порушені зобов`язання, встановлені договором стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у відповідача станом на 25 листопада 2020 року виникла заборгованість у розмірі 257923 гривень 91 копійок, в тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 205570 гривень 45 копійок, яка складається за поточним тілом кредиту - 137050 гривень 61 копійка, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 68519 гривень 84 копійки, заборгованість за нарахованими відсотками - 11494 гривень 76 копійок, заборгованість за простроченими відсотками - 40858 гривень 70 копійок. Оскільки позичальником [PERSON] так і не були повернені кошти за кредитним договором, представник позивача змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення зазначених коштів у судовому порядку. Відповідачем, [PERSON] , до Нововодолазького районного суду Харківської області був надісланий відзив на позовну заяву, який зареєстрований за № 2969/21-вх. від 01 червня 2021 року, у якому відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що у позовній заяві представник банку зазначає, що Анкету - заяву [PERSON] підписав 20 лютого 2020 року, разом із тим, із розрахунку, наданого позивачем вбачається, що нарахування заборгованості розпочинається з 16 березня 2018 року. При цьому, як зазначив відповідач, позивачем не надано жодних пояснень або матеріалів на підтвердження обґрунтованості нарахування заборгованості до підписання Анкети - заяви [PERSON] 20 лютого 2020 року. Заявлені у позові суми відсотків, які підлягають стягненню, не ґрунтуються на положеннях підписаної відповідачем Анкети - заяви від 20 лютого 2020 року. Надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, виготовлені працівниками банку, а тому на думку відповідача, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків і не можуть бути правовою підставою для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Також [PERSON] звернув увагу суду, що позивач не звертався до нього з пропозицією щодо дострокового погашення суми заборгованості за кредитом. У зв`язку з чим просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором від 20 лютого 2020 року. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 березня 2021 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було залишено без руху. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 31 березня 2021 року прийнято позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості до розгляду та відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 червня 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено справу до судового розгляду. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, судом не вживалось Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у судове засідання не прибув, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. У тексті позову представник позивача вказує, що підтримує позовні вимоги в цілому, просить стягнути з [PERSON] заборгованість у повному обсязі, зазначає, що у разі неявки відповідача розгляд справи може відбутися без представника банку, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечують. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач на адресу суду неодноразово направляв заяви, що були зареєстровані за вхідним № ЕП-931/21-вх. від 16 червня 2021 року, за вхідним № ЕП-1093/21 від 14 липня 2021 року та вхідним № ЕП-1360/21-вх. від 08 вересня 2021 року, у яких просив суд слухати справу без його участі. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін, свідчить їх відповідні заяви долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав на участь в розгляді справи у суді, підстав для визнання необхідним надання сторонам особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи, наведені сторонами у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями частини 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є юридичною особою з ідентифікаційним кодом 14360570, що підтверджується копією довідки з Головного управління статистики у місті Києві та має банківську ліцензію НБУ України за № 22 від 05 жовтня 2011 року про право надання банківських послуг, визначених частиною 3 статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», унесеному до Державного реєстру банків 19 березня 1992 року за № 92. Згідно зі статутом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 595 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 року № 712) та погодженого Національним банком України 06 вересня 2019 року, вказана фінансова установа є державним банком та правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк». З матеріалів справи судом встановлено, що 20 лютого 2020 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір без номеру шляхом підписання [PERSON] анкети - заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» у Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк», за змістом якої останній погодився з тим, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, «Умовами і правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складають договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. На підставі статті 634 Цивільного кодексу України анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» клієнт приєднується до цих Умов та Правил. Паспорт споживчого кредиту та Тарифи банку є невід`ємною частиною цього договору (пункт 2.1.1.1.1. Договору). При цьому матеріали справи не містять даних, які б свідчили про заперечення відповідачем фактів підписання вказаної вище заяви про отримання банківських послуг. Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у погодженому сторонами розмірі. Крім мотивів, викладених вище, суд також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 357/12292/16-ц, в якій зазначено, що неоспорювання кредитного договору, часткове його виконання відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України свідчить про правомірність цього правочину. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття умов цього договору. Згідно з пунктом 2.1.1.2.7 Договору кредит надається шляхом встановлення банком кредитного ліміту на рахунок клієнта на підставі аналізу кредитоспроможності клієнта з урахуванням законодавства та внутрішньобанківських документів. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі що зазначений у довідці. У подальшому, а саме 25 лютого 2020 року відповідач отримав картку типу World Вlack Edition та останньому було встановлено кредитний ліміт у розмірі 200000 гривень 00 копійок, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався підпунктом 2.1.1.2.5 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку. Пунктом 1.1.5.1 Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших умов Договору. При цьому у сторін Договору виникають обов`язки: у кредитора інформувати позичальника щодо внесених змін шляхом надання використання будь - якого з наступних каналів: розміщення інформації на офіційному сайті банку, розміщення інформації у відділенні банку, sms повідомлення на фінансовий номер телефону Клієнта, повідомлення на електронну пошту клієнта, інформування у системі «Приват24», «Приват24 для бізнесу», ІVR-дзвінки, повідомлення через банкомати та термінали самообслуговування, шляхом направлення листа поштою, тощо. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до пункту 2.1.1.3.1 Договору сторони на підставі статтей 1048, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України визначили цим договором розмір та порядок погашення кредиту, сплати процентів. Пунктом 2.1.1.2.12 Договору передбачено, що клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту. Судом встановлено, що позивач виконав усі взяті на себе зобов`язання, встановивши ліміт на кредит відповідачу. Проте відповідачем, [PERSON] , як вказує позивач у позові, були порушені зобов`язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором. Таким чином, умови кредитного договору щодо дати кінцевого розрахунку по погашенню кредиту, процентів та щомісячної комісії, на думку представника позивача, відповідачем порушені. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку з порушенням [PERSON] виконання зобов`язань за кредитним договором від 20 лютого 2020 року б/н, станом на 25 листопада 2020 року виникла заборгованість у розмірі 257923 гривень 91 копійок, в тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 205570 гривень 45 копійок, яка складається за поточним тілом кредиту - 137050 гривень 61 копійок, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 68519 гривень 84 копійки, заборгованість за нарахованими відсотками - 11494 гривень 76 копійок, заборгованість за простроченими відсотками - 40858 гривень 70 копійок. Вирішуючи даний спір суд виходить з положень Цивільного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини. Так, відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України укладений між сторонами по справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (частина 2 статті 11 Цивільного кодексу України). Положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання кредитного договору від 20 лютого 2020 року б/н між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», з одного боку, та [PERSON] , з іншого боку, ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. У свою чергу, відповідач не надав суду доказів щодо звернення до банку з письмовою заявою про закриття карткового рахунку. Приписи частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлюють обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти, належні йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. При цьому, згідно вимог статтей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України у встановлений строк. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України). В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України). У той же час, із довідки, наданої позивачем, судом встановлено, що між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір від 20 лютого 2020 року б/н (шляхом підписання відповідної Анкети - заяви), за яким [PERSON] надано кредитну картку № [NUMBER] , терміном дії до 02/2023. Вказана картка активована 25 лютого 2020 року. При цьому, згідно довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відповідачу була надана і інша картка за № 5221…..3687, дата видачі 19 березня 2018 року, терміном дії до 03/2021 року. В обґрунтування позовних вимог позивачем було надано виписку за договором б/н від 27 листопада 2020 року, з якої вбачається, що вказаний розрахунок не містить відомостей щодо наявності заборгованості за кредитною карткою: № 4627….1489, терміном дії до 02/2023 у розмірі 257923 гривні 91 копійки, що дорівнює ціні позову. У свою чергу, розрахунки заборгованості відбуваються за кредитною карткою № 5221…..3687, дата видачі 19 березня 2018 року, термін дії до 03/2021 року та фактично дорівнюють ціні позову у розмірі 257923 гривні 91 копійки. Тобто, заборгованість виникла до підписання Анкети - заяви № б/н від 20 лютого 2020 року та приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів», у зв`язку з чим не є результатом укладення відповідної угоди. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог було надано суду довідку, з якої вбачається, що [PERSON] згідно кредитного договору б/н отримав картку № 4627….1489, терміном дії до 02/2023. Між тим, з виписки про рух коштів вбачається, що вказаною кредитною карткою № [NUMBER] , з терміном дії до 02/2023 відповідач не користувався, за період відкриття зазначеної картки здійснювалися виключно автоматичне списання коштів за обслуговування карткового рахунку, основні розрахунки заборгованості відбуваються за кредитною карткою № 5221…..3687, дата видачі 19 березня 2018 року, термін дії до 03/2021 року. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кредитна картка № 5221…..3687, дата видачі 19 березня 2018 року, термін дії до 03/2021 року, була фактично отримана відповідачем у зв`язку з укладенням Договору № б/н від 20 лютого 2020 року. Тобто, на думку суду, заборгованість у розмірі 257923 гривні 91 копійка виникла до підписання відповідачем Анкети - заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» № б/н від 20 лютого 2020 року та не є результатом укладення відповідної угоди. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що наданий стороною позивача до справи Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містить даних про час їх прийняття, що в свою чергу позбавляє суд можливості перевірити чи діяли саме вони на момент підписання Анкети-заяви відповідачем. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 257923 гривні 91 копійки не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, не підтверджені належними доказами. В силу принципу змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення за їх допомогою обставин цивільної справи. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (пункт 4 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями частини 2 статті 78 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як вже зазначалося, у статті 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно з частиною 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому, учасник справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 2 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями частинами 2 та 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8 вищенаведеної норми права). У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» вказано, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У пункті 2 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Таким чином судові втрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed