Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначили наступне. Відповідно до укладеного договору № DNH4KP11581067 від 01.07.2006 року [PERSON] 01.07.2006 року отримав кредит у розмірі 3503,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов укладеного договору Договір складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав та надав позичальнику кредит на суму 3503,50 грн. Станом на 31.10.2013 року відповідач має заборгованість - 54831,56 грн., з яких сума заборгованості за кредитом - 3503,50 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 17202,13 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 31038,71 грн., а також штрафи: фіксована частина штрафу - 500 грн., процентна складова штрафу - 2587,22 грн. Представник позивача Пшенична К.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі та просили суд відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що при укладанні кредитного договору сторонами не була додержана письмова форма укладання договору, а також відсутній підпис на Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), крім того, просили суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на пропуск строків позовної давності. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 01.07.2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNH4KP11581067 від 01.07.2006 року, за яким позичальник отримав кредит у сумі 3503,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01.01.2008 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав та надав позичальнику кредит на суму 3503,50 грн. Станом на 31.10.2013 року відповідач має заборгованість в розмірі 54831,56 грн., з яких сума заборгованості за кредитом - 3503,50 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 17202,13 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 31038,71 грн., а також штрафи: фіксована частина штрафу - 500 грн., процентна складова штрафу - 2587,22 грн. На час укладання сторонами кредитно-заставного договору (01.07.2006 року) діяли Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), (Стандарт), які містяться в матеріалах справи з печаткою «Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» і є складовою частиною цього договору. При укладанні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї норми закону договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією iз сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Підпис [PERSON] в Заяві позичальника наступного змісту свідчить про повне ознайомлення відповідача з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам..: «Я ознайомився та згодний із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які надані мені у письмовій формі. Своїм підписом я підтверджую факт про надану мені повну інформацію про умови кредитування в ПриватБанку». Про згоду відповідача на укладення договору саме в такій формі свідчить підпис [PERSON] у Заяві позичальника наступного змісту: «Я згоден, що ця Заява разом із запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складає між мною та банком кредитно-заставний договір. І тому суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що сторонами не була додержана письмова форма укладання договору, а також відсутній підпис на Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), оскільки [PERSON] було відомі всі умови кредитування з 01.07.2006 року. Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) встановлено, що термін позовної давності за кредитним договором DNH4KP11581067 від 01.07.2006 року по вимогам про стягнення кредиту встановлений сторонами тривалістю 5 років, що не заборонено статтею 259 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. В даному випадку, строк виконання зобов'язань визначений - 01.01.2013 року. Однак, представником позивача у судовому засіданні надано виписку по особовому рахунку позичальника, з якої вбачається, що в період з 15.02.2010 року по 26.07.2010 року надходили кошти шляхом списання на погашення існуючої заборгованості за договором на загальну суму - 780 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Пунктом 3.2.5, 3.3.5, а також другим абзацом пунктом 2.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») передбачено, що Позичальник доручає банку здійснювати погашення заборгованості за кредитом в строки, передбаченим договором. Відповідно до ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом або договором між банком та клієнтом. Тобто підписуючи договір № DNH4KP11581067 від 01.07.2006 року, в якому сторони визначили право банку списувати грошові кошти на погашення заборгованості, [PERSON], таким чином, надав відповідну згоду на договірне списання грошових коштів, а тому перебіг позовної давності починається саме з дати останнього платежу (списання) - 26.07.2010 року та спливає, відповідно, 26.07.2015 року. Представником відповідача в судовому засіданні зазначалося, що позовна давність не приривалася, оскільки у [PERSON] ніколи не було жодної кредитної картки та жодного банківського розрахунку, тому невідомо з якого розрахункового рахунку відраховувалися кошти на розрахунковий рахунок позивача. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вищевказаної норми закону, представником відповідача суду не надано жодного доказу щодо відсутності у [PERSON] розрахункового рахунку або кредитної картки. Крім того, [PERSON] з позовом до суду про визнання дій ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» протиправними не звертався. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду не вимагалася. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в договорі визначена дата виконання кредитних умов, то виконання вимог здійснюється у встановлену дату. Статтею ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. В силу 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 549 ЦК України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 258 ЦК України встановлено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлений строк позовної давності в один рік. На підставі чого суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково, а саме зменшити розмір пені до 8735,99 грн., що є стягненням в межах одного року. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial