Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

Позиція сторін у справі У червні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Управління житлово-комунального господарства Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - [PERSON] , про часткове визнання недійсними розпорядження органу приватизації та скасування свідоцтва про право власності на житло. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що з 2010 року по теперішній час [PERSON] проходить військову службу в органах Служби безпеки України на посадах офіцерського складу. Більше 5 років він разом із своєю дружиною та малолітньою дитиною за свої особисті кошти знімають у м. Києві в оренду однокімнатну квартиру. З липня 2017 року до теперішнього часу [PERSON] намагається реалізувати своє право закріплене приписами статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на отримання житлової площі, шляхом отримання квартири за місцем своєї військової служби. Після подачі [PERSON] документів та постановки його на квартирний облік за місцем проходження військової служби, йому стало відомо про наявність у нього у власності приватизованого житла, тому вказана обставина може стати підставою для зняття його з квартирного обліку. Позивач стверджує, що у 2006 році не усвідомлював, що за документ він підписує і які правові наслідки можуть настати після його підписання, а підписав його механічно на прохання матері, яка йому взагалі не пояснила дійсної правової природи цього документу. На час приватизації [PERSON] було 17 років, тому він мав неповну цивільну дієздатність та не мав наміру брати участь в приватизації спірної квартири, а його мати [PERSON] включаючи його у приватизацію квартири, мала право розпоряджатися майном, а не його правом на безоплатну приватизацію. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначено, що станом на 2006 рік, коли відбулась приватизація квартири [ADDRESS] , відділ приватизації державного житлового фонду не був складовою Управління житлово-комунального господарства. Приватизувати (доприватизувати) частину квартири [ADDRESS] , яку позивач хочу визнати частково недійсною, згідно норм чинного законодавства [PERSON] не зможе, в зв`язку з тим, що відповідно до пункту 1 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, а не їх частини. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції. У зв`язку із ліквідацією у 2010 році Управління житлово комунального господарства Печерської районної у м. Києві державної адміністрації до складу якого був включений відділ приватизації житлового фонду Печерського району, дії якого оскаржуються, функції ліквідованого управління були покладені на новостворений орган державної влади, з правом юридичної особи, зокрема Управління житлово-комунального господарства Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, тому воно є належним відповідачем у справі. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просив відмовити у задоволенні позову та здійснити розгляд справи за його відсутності. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду повідомив, що квартира була отримана ним як військовослужбовцем СБУ. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 січня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що Розпорядженням Органу приватизації державного житлового фонду Печерської районної у м. Києві Державної адміністрації від 21 серпня 2006 року № 279 вирішено прохання наймача [PERSON] задовольнити та передати квартиру [ADDRESS] в приватну часткову власність. Кількість кімнат 2, власників (співвласників) 3. Вказане розпорядження видано, зокрема на підставі заяви Керівнику органу приватизації Печерської РДА, підписаної [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в якій висловлено прохання при оформленні квартири у спільну часткову власність передбачити розподіл долі власності між членами сім`ї в рівних долях. 21 серпня 2006 року Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району видано Свідоцтво про право власності на житло про те, що квартира, за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової власності) гр. [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Позиція суду та оцінка аргументів сторін За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до статті 345 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. У частині першій статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції Закону чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. За правилами частини першої статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). У відповідності до пункту 6 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, (далі - Положення № 56) передача житла у власність громадян здійснюється безоплатно, виходячи з розрахунку санітарної норми (21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (пункт 14 Положення № 56). За приписами пунктів 18, 30 Положення № 56 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію. При видачі власнику квартири (будинку) свідоцтва про право власності на житло у паспортах усіх повнолітніх членів сім`ї власника і у свідоцтвах про народження неповнолітніх осіб робиться така помітка: «Право на безоплатну приватизацію житла використано в обсязі ______ кв. м при нормі ______ кв. м загальної площі». Судом встановлено, що [PERSON] виявила бажання приватизувати займану нею та членами її сім`ї квартиру, відповідно до вимог закону органом приватизації передано громадянам житлове приміщення з розрахунку санітарної норми на наймача і кожного члена її сім`ї. Виходячи із системного аналізу приписів пунктів 18, 30 Положення № 56, суд приходить до висновку, що право позивача на безоплатну приватизацію житла використано незалежно від того, що на той момент він був неповнолітнім. Доводи покладені в основу обґрунтування вимог позову не є достатніми для визнання частково недійсними розпорядження органу приватизації та скасування свідоцтва про право власності на житло. Та обставина, що з липня 2017 року до теперішнього часу [PERSON] намагається реалізувати своє право закріплене приписами статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на отримання житлової площі, шляхом отримання квартири за місцем своєї військової служби не вказує на порушення органом приватизації вимог закону, які б тягли за собою визнання частково недійсними розпорядження органу приватизації та скасування свідоцтва про право власності на житло. Позовна вимога про визнання за [PERSON] права на приватизацію скасованої частини житлової площі квартири задоволенню не підлягає, як похідна, а також тому, що не відповідає приписам статті 16 ЦК України.

Outcome: dismissed