Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач у листопаді 2018 року звернувся в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 14 255,77 грн. та судові витрати в розмірі 704,80 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.11.2015 р. по вул. Житомирська, 120-А в м. Києві сталася доржньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] та автомобіля «Міцубісі», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.01.2016 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно звіту № 162 від 05.02.2016 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , становить 13 625,77 грн. Витрати на проведення звіту становлять 600,00 грн. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2019 відкрито провадження за вказаним позовом, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та його представник в судове засідання не прибули, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою реєстрації місця проживання, наданим процесуальним правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався, з будь якими заявами чи клопотаннями до суду не звертався. Враховуючи зазначене, суд ухвалив розглядати справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Фіксування судового процесу, у зв`язку з відсутність учасників справи, не відбувалося. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.11.2015 по вул. Житомирська, 120-А в м. Києві сталася доржньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] та автомобіля «Міцубісі», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.01.2016 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно звіту № 162 від 05.02.2016 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , становить 13 625,77 грн. Витрати на проведення звіту становлять 600,00 грн. (а. с. 6-11, 23). Як визначено у статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як визначено ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Згідно Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивачем та його представником доведені підстави заподіяної йому шкоди в результаті ДТП саме відповідачем, що в подальшому потягнуло понесення позивачем збитків. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Натомість відповідачем не надано до суду жодних доказів на спростування заявлених позовних вимог. Таким чином, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати стягнути з відповідача у відповідності ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved