Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути солідарно з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість 6 954 926,04 гривень, а саме: за кредитом - 4 029 682,93 гривень, по відсотках - 2 925 243,11 гривень; стягнути з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» витрати по сплаті судового збору у сумі 3654 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14 травня 2008 року Закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 800003765. Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», 19 серпня 2009 року, було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» в Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк». Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач зобов'язується надати відповідачеві кредит у сумі 194 786 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 14 травня 2008 року позивач та [PERSON] уклали договір поруки № 800003765-П. Відповідно до умов договору поруки відповідач [PERSON] як поручитель поручається за виконання відповідачем [PERSON] обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві, кредит у сумі 194 786 доларів США, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. У порушення умов договору, відповідач, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 14 серпня 2015 року має прострочену заборгованість за кредитом - 188 335,97 доларів США, що за курсом НБУ на 14 серпня 2015 року складає - 4 029 682,93 гривень; за відсотками - 136 717,58 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 2 925 243,11 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив справу розглядати у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, відповідно до вимог ст. ст.74, 75, 76 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача, відповідачів, та за згодою представника позивача ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 14 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 800003765, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, в сумі 194 786 доларів США 00 центів, а позичальник зобов'язується своєчасно та у повному обсязі повертати кредит на умовах, визначених цим договором, виплачувати кредитору проценти за користування кредитом, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови цього договору та повернути кредитору кредит у терміни та на умовах, що встановлені цим договором. Відповідно до п.п. 1.2., 1.3., 1.5. Розділу 1 кредитного договору, частина кредиту у розмірі 99 455 доларів США 42 центів видається на сплату 75% вартості земельної ділянки; а друга частина в розмірі 95 330 доларів США 58 цента видається на сплату 75% проектної вартості об'єкту будівництва (будинку). Розмір процентів за користування кредитом складає 13,30% відсотків річних. Кредит надається на строк 10 років з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом «14» травня 2018 року на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 1.2. Розділу 1 Статуту Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк» створений у формі Публічного акціонерного товариства та є правонаступником усіх прав і зобов'язань Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» (а.с.47-51). За приписом частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Частинами 1, 2 статті 553 Цивільного кодексу України, визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Так, 14 травня 2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено договір поруки № 800003765-П, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] поручається за виконання боржником [PERSON] наступних обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому: обов'язок повертати банку кредит рівними частинами, у терміни, визначені основним договором та додатком № 1 до основного договору, але в будь-якому випадку не пізніше14 травня 2018 року; обов'язок щомісяця сплачувати банку проценти за користування кредитом у терміни, визначені основним договором та додатком № 1 до основного договору; обов'язок у випадках, передбачених основним договором або законодавством України, у строк не пізніше 10 днів з дати пред'явлення відповідної вимоги достроково (до настання термінів або строків повернення/ сплати, зазначених вище у цьому пункті), повернути банку кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов'язки, що виникають із основного договору; обов'язок сплатити банку неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні банку невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за основним договором. Згідно п. 3.1. ст. 3 договору поруки, боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов'язків, перелічених у статті 2 цього договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогокодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.п. 4.2.3. п. 4.2. Розділу 4 кредитного договору, позичальник зобов'язаний повернути кредитору кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов цього договору, а також належним чином виконати інші зобов'язання, викладені в цьому договорі. Згідно п. 6.1. Розділу 6 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються на фактичну заборгованість щомісяця протягом усього строку користування ним, виходячи з 30 днів у місяці та 360 днів у році. При цьому для цілей нарахування процентів на суму кредиту, при нарахуванні процентів день надання кредиту враховується, а день повернення - не враховується. За правилом статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності з положенням частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: 1. припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2. зміна умов зобов'язання; 3. сплата неустойки; 4. відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається з матеріалів справи, позичальником [PERSON] були порушені умови кредитного договору в частині повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим станом на 14 серпня 2015 року заборгованість за кредитним договором № 800003765 від 14 травня 2008 року становить 188 335,97 доларів США, що за курсом НБУ на 14 серпня 2015 року складає - 4 029 682,93 гривень; за відсотками - 136 717,58 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 2 925 243,11 гривень. Відповідно до п. 8.2. Розділу 8 кредитного договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним і виконання усіх інших зобов'язань позичальника за цим договором у строк не пізніше 10 днів з дати пред'явлення позичальнику відповідної вимоги у будь-якому із наступних випадків: у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування щонайменше на один календарний місяць. 20 серпня 2015 року позивачем на адресу відповідачів було направлено вимогу про досудове врегулювання спору, з вимогою від позичальника достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штрафні нарахування (а.с.35-36). В той же час, дана вимога була залишена поза увагою відповідачів та заборгованість за кредитним договором не була погашена. Як роз'яснено в п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин, враховуючи порушення позичальником умов кредитного договору в частині сплати кредиту, процентів за користування кредитом, а також враховуючи, що доказів спростування вимог позивача відповідачами не надано, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідачів кредитної заборгованості, відсотків підлягає судовому захисту в порядку визначеному пунктом 5 частини 2 статті 16 ЦК України, а відповідно позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по оплаті судового збору сумі 1827 гривень, з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved