Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі за текстом ПАТ «Укрсоцбанк», Банк) звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що 80.08.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений договір кредиту № 165/04-Ф03.14/833 (далі договір кредиту), за умовами якого Банком було надано, а відповідачем отримано кредит в сумі 275\~000,00 доларів США зі сплатою 13,5 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 02.12.2022 року. З метою забезпечення повернення кредиту 20.08.2008 року між Банком і другим відповідачем [PERSON] також було укладено договір поруки № 165/04-Ф03.9/836, за яким [PERSON] добровільно зобовязалася перед Банком солідарно відповідати в повному обсязі за виконання [PERSON] зобовязань, які виникають з умов кредитного договору. У звязку з порушенням умов договору за станом на 21.07.2015 року заборгованість відповідача [PERSON] перед Банком становила: за кредитом - 260645,83 доларів США, за відсотками - 185022,32 доларів США, за пенею за несвоєчасне повернення кредиту - 32032,73 доларів США, за пенею за несвоєчасне повернення відсотків - 51354,01 доларів США, а всього 529\~054,89 доларів США, що на дату подачі позовної заяви складає 11650561 грн. 58 коп., які позивач просить суд стягнути на свою користь з відповідачів солідарно та з відповідача [PERSON] понесені Банком судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн. 00 коп. Заочним рішенням від 21.09.2015 року позовні вимоги були задоволені. На користь позивача із відповідачів було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 529054, 89 доларів США, що складало 11 650 561 грн 58 коп. Ухвалою від 01.03.2016 року\~ заочне рішення було скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнив позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідачів солідарно борг за кредитом - 260645,83 доларів США, борг за відсотками 125063,26 доларів США, а всього 445668,15 доларів США, що на дату вчинення розрахунку заборгованості, тобто на 22.07.2015 року, складає 9 814263 грн 71 коп., та з відповідача [PERSON] понесені Банком судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн. 00 коп. На стягненні з відповідачів неустойки Банк не наполягає на підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Зокрема, відповідач [PERSON] повідомлялась про розгляд даної справи через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» (а.с.202-204 т.1). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, оскільки позивачем порушені строки позовної давності. Тому відповідно до ст.267 ЦК України просить застосувати до правовідносин сторін позовну давність та у звязку зі зверненням позивача до суду після спливу строку позовної давності відмовити у задоволенні позову. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню. Судом установлено, що 20.08.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір про надання відповідальної кредитної лінії 165/04-Ф03.14/833, за яким [PERSON] отримав споживчий кредит в сумі 275\~000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % на рік та комісій, що підтверджується вказаним договором, заявою позичальника про видачу готівки від 20.08.2008 року, розрахунком заборгованості (а.с.5-15, 18, 19-21 т.1). Підписи сторін під договором свідчать про досягнення сторонами згоди за всіма умовами угоди. Судом також встановлено, що у забезпечення зобовязань за договором кредиту 20.08.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» і відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 165/04-Ф03.9/836, згідно з яким [PERSON] зобовязалася солідарно відповідати перед банком за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірах, у строки та в порядку, що передбачені договором № 165/04-Ф03.14/833 від 20.08.2008 року (а.с.16-17 т.1). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно за ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно за ст.599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов,язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель солідарно відповідають перед кредитором. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до п.3.2.3, п.3.2.3.1 договору кредиту Банк має право вимагати достроково повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати комісії та можливих штрафних санкцій у разі затримання позичальником сплати кредиту (частини кредиту) та/або процентів щонайменше на 30 календарних днів (а.с.9 т.1). Згідно за розрахунком позивача заборгованість відповідача [PERSON] перед Банком за станом на 22.07.2015 року склала: за кредитом - 260645,83 доларів США, за відсотками 185022,32 доларів США, а всього 445668,15 доларів США, що на дату вчинення розрахунку заборгованості, тобто на 22.07.2015 року за курсом НБУ 22,0215 грн за 1 долар США, складає 9 814263 грн 71 коп. (а.с.99-101 т.1). Досліджені судом докази свідчать про те, що неповерненням отриманого кредиту, відсотків за його користування в обумовлені договором строки відповідач в односторонньому порядку порушив зобовязання, що випливають з його умов. Заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобовязання є стягнення сум відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Представник відповідача [PERSON] звернулася до суду з заявою про застосування строків позовної давності до заявлених позивачем вимог у порядку ст.267 ЦК України (а.с.211 т.1). Представник Банку, заперечуючи проти заяви представника відповідача, вказав, що позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки відповідач [PERSON] звертався з заявою від 07.10.2013 року до ПАТ «Укрсоцбанк», якою визнавав наявність у нього заборгованості по кредитному договору та просив розглянути можливість погашення боргу за пільговими умовами, що свідчить про переривання строку позовної давності на підставі ч.1 ст.264 ЦК України. Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи № 1431 від 20.12.2016 року підпис від імені [PERSON], що розташовано в оригіналі заяви на адресу ПАТ «Укрсоцбанк» від імені [PERSON] б/н від 07.10.2013 року, виконано самим [PERSON] Між тим, позовні вимоги Банку не можуть бути задоволені через пропуск позивачем строку звернення до суду, виходячи з такого. Отриманий відповідачем кредит є споживчим, тому на правовідносини сторін розповсюджуються положення Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги постанови Правління Національного Банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (далі постанова НБУ № 168).\~ Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитний договір окрім інших обовязкових умов має містити детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача Згідно за п.3.2. постанови НБУ № 168\~кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. \~\~ Проте, кредитний договір, укладений між позивачем та відповідачем [PERSON], містить лише графік змін максимального ліміту заборгованості по кредиту (а.с.5 т.1). Відповідно цього графіку боржник має самостійно розраховувати суму щомісячних платежів. У порушення вимог п.3.2. Постанови НБУ №168 у кредитному договорі не зазначено детального графіку платежів. Договір не містить суми платежу, який позичальник має сплачувати щомісячно. Беручи до уваги, що саме банк, як професійний учасник фінансових відносин, має забезпечити відповідність умов укладеного договору вимогам діючого законодавства, суд приходить до висновку, що у звязку із відсутністю детального графіку погашення заборгованості, у відповідача, який є споживачем фінансових послуг \~та не є професійним учасником фінансових відносин, була відсутня реальна можливість відстеження правильності виконання своїх кредитних зобовязань. За таких підстав, дії відповідача, щодо звернення до банку із заявою від 07.10.2013 року про намір погасити кредитні зобовязання шляхом внесення одноразового платежу у сумі 160000,00 дол. США не можуть свідчити про визнання суми боргу, яка відповідно до розрахунку заборгованості в той період становила більше 260000 доларів США. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно за ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Пунктом 1.1.1 договору кредиту передбачено, що погашення кредиту здійснюється, починаючи з місяця, наступного за місяцем укладення договору, не пізніш 10 числа кожного місяця, та з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 17.08.2018 року (а.с.5-6 т.1). Відповідно до п.2.4.5 договору кредиту сплата процентів здійснюється щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем укладення договору, у валюті наданого кредиту не пізніш 10 числа кожного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (а.с.7 т.1). Відповідно до п.4.5 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених пунктами 3.3.7 (сплата процентів), 3.3.8 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (а.с.12 т.1). Отже, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання зміни строку виконання основного зобовязання та визначили умови такої зміни. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором порушував систематично, починаючи із 11.12.2008 року. Згідно з випискою по особовому рахунку [PERSON] (№ 22030165449285 та № 22096000065629) погашення відповідачем кредиту в останнє відбулося 29.12.2009 року, після цього залишок неповернутого кредиту дорівнює 260645,83 доларів США (а.с.115 т.1). Цієї ж дати, 29.12.2009, відбулося погашення прострочених відсотків по кредиту, наступне погашення прострочених відсотків здійснено 01.11.2010 року, тобто майже через 11 місяців, в останнє такий платіж відбувся 26.12.2011 року (а.с.131, 132, 140 т.1). Отже, з огляду на п.4.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 29.03.2010 року. Оскільки строк виконання основного зобовязання було змінено, саме з цього моменту (з 29.03.2010 року) у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав. Позивач через поштове відділення звернувся з даним позовом до суду 22.07.2015 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності (а.с.31 т.1). Після зміни строку виконання зобовязання усі наступні платежі, передбачені графіком, не мають правового значення, оскільки за вимогою п.4.5 кредитного договору позичальник був зобовязаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати. Позивач через поштове відділення звернувся з даним позовом до суду 22.07.2015 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності (а.с.31 т.1). До вказаного висновку суд прийшов з урахування правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-900цс16 та у постанові від 07.12.2016 року у справі № 6-719цс16. Відповідно до ст.10 ЦК України при вирішенні спору по суті суд застосовує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»,. яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це закон на право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (рішення від 20.09.2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; рішення\~ від 22.10.1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Отже позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом. Позивачем не заявлено клопотань щодо визнання причини пропуску строку позовної давності поважною та його відновлення. Сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України підставою для відмови у позові. На підставі ст.ст.256, 257, 261, 267, 526, 527, 530, 546, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed