Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позовна заява мотивована тим, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.09.2007 року. Шлюб між сторонами зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Зіньківського районного управління юстиції Полтавської області 07.09.2007 року, актовий запис № 83. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітньоо сина [PERSON] [INFO], який проживає разом з позивачкою і повністю перебуває на її утриманні та вихованні. В свідоцтві про народження [PERSON] батьком зазначений відповідач [PERSON]. Посилаючись на те, що між сторонами погіршились подружні відносини, психологічна несумісність, часті сварки з цього приводу, відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина не надає, тому позивачка [PERSON] звернулася з позовом до суду і просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2018 року і до його повноліття. Ухвалою суду від 21.02.2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засдання. Ухвалою суду від 23.03.2018 року призначено судовий розгляд справи. В судове засідання учасники справи не зявились, надіслали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач [PERSON] позов підтримала, відповідач [PERSON] позов визнав. Суд, вирішив за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.247 ЦПК України Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Зіньківського районного управління юстиції Полтавської області 07.09.2007 року, актовий запис № 83 (а.с.9,10). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], який проживає разом з позивачкою і повністю перебуває на її утриманні та вихованні. В свідоцтві про народження [PERSON] батьком зазначений відповідач [PERSON] (а.с.8). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, причиною цьому послужили, різні характери, різниця в поглядах на сімю та сімейне життя, сторони разом не проживають. При таких обставинах справи суд вважає, що сімя сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами не має, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя та інтересам неповнолітньої дитини і тому, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. \~\~\~\~\~\~ Частиною 1\~ст. 182 СК України, в редакції закону чинній з 8 липня 2017 року передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів ; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В частині 2 цієї статті вказано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 Сімейного Кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від\~доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~\~\~\~ \~Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року\~і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.\~Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. \~\~\~\~Відповідно до змісту\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з\~Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». \~\~\~\~Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим\~джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. \~\~\~\~Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. \~\~\~\~ У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як вбачається з матеріалів справи позивачка працює провідним фахівцем з питань зайнятості Зіньківського районної філії Полтавського обласного центру зайнятості та отримує заробітну плату . Відповідач [PERSON] є здоровою працездатною людиною, не працює, непрацездатних осіб на утриманні не має і тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. \~\~\~\~\~\~\~\~Суд, враховуючи вищевикладене,\~приймає до уваги те, що відповідач належним чином не виконує своїх батьківських обовязків і матеріальної допомоги добровільно в достатній мірі на утримання дитини позивачці не надає, враховуючи матеріальне становище сторін, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і приходить до висновку, що є підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. \~\~\~\~ Відповідно\~до вимог\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved