Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

позивач Релігійна організації «Російська Православна Церква» в особі Львівської Єпархії Української Православної Церкви звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], з участю третьої особи: орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації м.Львова в особі її опікунської ради про виселення з квартири в якій просить виселити [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] з квартири [ADDRESS] загальною площею 81,5 кв.м. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що Релігійній організації «Російська Православна Церква» на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], загальною площею 81,5 кв.м. Право власності зареєстровано Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 280793346101, що підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серія СЕВ №936478 від 29.01.2014 р. Однак, позивач позбавлений можливості використовувати гарантоване йому чинним законодавством України право власності на належний йому об'єкт нерухомого майна, оскільки у квартирі без будь-яких для цього правових підстав проживає [PERSON]. Факт проживання останньої, разом з своїм неповнолітнім сином [PERSON] у вищевказаній квартирі, без будь-яких підтверджуючих документів стверджується актом комісії з експлуатації житлового фонду ЛКП «Княже місто» від 20.02.2014 р. У Релігійної організації «Російська Православна Церква» немає доступу до квартири, оскільки ключі від вхідних дверей у нього немає. Будь-які намагання позивача потрапити до належної йому на праві власності квартири були марними та не дали жодного результату. Позивач неодноразово усно звертався до [PERSON] з вимогою звільнити займану нею квартиру, однак остання відмовляла позивачу в цьому. Враховуючи те, що у Релігійної організації «Російська Православна Церква» відсутня можливість вільно розпоряджатись та володіти належною йому на праві власності квартирою, просить позовні вимоги задоволити. У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, згідно яких просив виселити [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] з квартири [ADDRESS] загальною площею 81,5 кв.м. Надав пояснення аналогічні до позову. Просив такий задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Представник третьої особи у судовому засіданні проти позову не заперечила, просила такий задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечила. У відповідності до ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що Релігійній організації «Російська Православна Церква» на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], загальною площею 81,5 кв.м. Право власності на дану квартиру зареєстровано Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 280793346101, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серія СЕВ №936478 від 29.01.2014 р./а.с.5/. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно технічного паспорту квартира [ADDRESS] складається з 2 кімнат та ніші, де житлова площа 65,4 кв.м., в тому числі: 1-а кімната - 22.1 кв.м; 2-га кімната - 15.1 кв.м.; 3-я кімната - 28.2 кв.м.; кухня площею - 9.8 кв.м.; ванна кімната площею 2.8 кв.м.; коридор - 3.5 кв.м., загальною площею 81.5 кв.м. /а.с.6/. Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки виданої ЛКП «Княже місто» №3989 від 22.09.2014 р., у квартирі [ADDRESS] зареєстрованих осіб немає, лише зазначено, що колишній власник [PERSON], [INFO] померла приблизно 01.04.2004 р. і виписана 14.05.2004 р. Власник Релігійна організація «Російська православна церква». Квартира самовільно заселена [PERSON] з сім'єю. /а.с.67/. Крім цього, факт самовільного заселення [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] підтверджується актом складеного комісією, ЛКП «Княже місто» від 20.02.2014 р. про те, що квартира [ADDRESS] не є вільною. В зазначеній квартирі проживає без підтверджуючих документів на право зайняття [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON]. Зі слів сусідів з квартири №3, 16, [PERSON] з сином проживає за даною адресою біля десяти років. /а.с.7/. Згідно ст.41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ч.2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] шляхом незаконного заселення у квартиру [ADDRESS], перешкоджають Релігійній організації «Російська Православна Церква» володіти та користуватись вищевказаною квартирою, для потреб та інтересів релігійної громади Львівської Єпархії Української Православної Церкви. Оскільки, дана квартира могла б бути одним із складових елементів системи безкоштовних костелів, надання послуг і задоволенням потреб туристів-паломників, що перебувають проїздом у м.Львові та Львівській області. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Частиною 3 ст.116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог та про можливість задоволення позову у повному обсязі. На підставі ст.41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 391 ЦК України,

Outcome: approved