Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить суд виселити з квартири [ADDRESS] в м. києві [PERSON] та [PERSON] з усіма залежними від неї особами. Свої вимоги мотивує тим, що предметом спору є однокімнатна квартира власником якої є позивач на підставі договору дарування від 11.07.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Договір дарування укладено відповідачем [PERSON] на користь позивача, другий же відповідач є зареєстрованим у спірній квартирі. Зважаючи на те, що колишній власник та [PERSON] перешкоджають [PERSON] здійснювати право власності, не звільняють квартиру та не знімаються з реєстрації права позивача підлягають захисту, а тому представник [PERSON] і звернувся до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Також просив суд покласти судові витрати на [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що позивач є її рідною сестрою. Оскільки відповідач народилася в м. Брянськ, довгий час там проживала, а також у зв'язку із тим, що не склалися відносини з донькою [PERSON] вона вирішили переїхати та проживати до м. Брянськ. Відповідач домовилась, що подарує позивачу належну їй квартиру в будинку [ADDRESS] де сестра і буде проживати. 11 липня 2014 р. було укладено договір купівлі-продажу. Проте, на даний час відповідач не може звільнити квартиру, їй потрібен певний час для того щоб зібрати речі, а тому вона і заперечує щодо задоволення вимог [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, доказів на підтвердження поважності причин неявки не надала. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується сторонами, що 11 липня 2014 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS]. За умовами договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського округу [PERSON] [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла у дар квартиру [ADDRESS]. Право власності позивача на нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру. Як свідчить довідка ЖБК «Імпульс» від 30.07.2014 р. в квартирі [ADDRESS] в м. києві зареєстровані відповідачі [PERSON] з 1976 року та [PERSON] з 1988 р. Як пояснив в судовому засіданні відповідач і така обставина не оспорювалась представником [PERSON], За приписами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, відповідно до ст. 328 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В свою чергу положеннями ст. 317 ЦК України встановлено. що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Представник позивача зазначає, що проживання відповідачів в квартирі, яка належить на праві власності [PERSON] позбавляє останню повної мірою розпоряджатися належним майном, а тому і виникла необхідність у захисті права шляхом виселення відповідачів. Відповідач [PERSON] не заперечуючи права позивача на спірну квартиру зазначила, що на день розгляду справи не готова звільнити помешкання, потрібен деякий час. За приписами ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. До членів сім'ї, за положеннями ст. 64 ЖК України належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, відповідачі не є членам сім'ї власника житла та позивач не має бажання використовувати належне йому майно для проживання як [PERSON] так і [PERSON] За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зважаючи на те, що [PERSON] є власником спірної квартири і дана обставина не оспорюється [PERSON], беручі до уваги право позивача на володіння і користування належним майном та з огляду на те, що відповідачі не є членами сім'ї власника , суд приходить до висновку щодо можливості задоволення вимог позивач в частині виселення [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS]. При цьому суд не може взяти до уваги доводи відповідача щодо необхідності певного часу для звільнення квартири, як підстави для відмови у задоволенні вимог про виселення, оскільки такі підстави не встановлені чинним законодавством України. Також суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позовних вимог в частині виселення і всіх залежним від [PERSON] осіб, з огляду на наступне. Положеннями ст. 11 ЦПК України передбачено обов'язок суду розглядати цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на те, що представником відповідача в судовому засіданні не доведено як наявність так і проживання в спірній квартирі осіб, залежних від [PERSON] підстави для їх виселення відсутні. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, проте бере до уваги прохання представника позивача покласти останні на [PERSON] Виходячи з наведеного,

Outcome: partial