Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 06.04.1984 року по 30.09.2003 року працював у ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе», на час розгляду ПАТ «Сумське НВО». Під час роботи на заводі отримав профзахворювання у звязку з чим зазнав 55% втрати професійної працездатності. Причиною професійного захворювання, згідно акту розслідування профзахворювання, є довготривалий вплив на працівника шкідливих виробничих факторів. У звязку з захворюванням зазнав моральної шкоди, яку повязує з фізичними стражданнями, порушенням нормальних життєвих звязків, вимушений постійно лікуватися. Грошове відшкодування моральної шкоди оцінює у 16 500 грн.. Тому просить стягнути з відповідача саме цю суму на відшкодування моральної шкоди В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав. Представник відповідача позов не визнав. Вважає, що оскільки позивач отримав від фонду допомогу на оздоровлення, отримує щомісячні страхові виплати то моральні страждання цілком задовольняються цими коштами. Крім того вказав, що позивач не довів наявності моральної шкоди, а тому просив відмовити у задоволенні позову. Представник ПАТ «Сумське НВО» також позов не визнав. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, які зявилися, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований але підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 06.04.1984 року по 30.09.2003 року позивач працював у ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе», на час розгляду на час розгляду ПАТ «Сумське НВО», до виходу на пенсію. Працював добровільно. Під час роботи у звязку з впливом шкідливих умов виробництва та неефективністю засобів індивідуального захисту позивач зазнав профзахворювання. Так зокрема встановлені основний діагноз «Кониотуберкулез (силікоз 1 ст., повільний розвиток, хронічний обструктивний бронхіт ІІ стадії, у фазі неповної ремісії пилової етіології. Емфізема легень другої стадії. Нейросенсорна приглухуватість ІІІ ст.». Причиною профзахворювання стало недосконалість технології, неефективністю засобів індивідуального захисту про що зазначено у акті розслідування хронічного профзахворювання №67 від 23.07.2003 року. У звязку з профзахворюванням при первинному огляді 14.10.2003 року МСЕК позивачу встановлено 55 % стійкої втрати працездатності. Вказані факти визнаються сторонами та підтверджуються копією трудової книжки позивача /а.с.5-6/, актом МСЕК /а.с.12/, копією акту № 67 розслідування професійного захворювання від 23.07.2003 року/а.с.9-10/. У звязку з захворюванням позивач зазнав страждань, що виразилося в погіршенні стану здоров`я, фізичних стражданнях та порушенні звичайного образу життя, що не заперечується сторонами. У звязку з втратою здоровя позивач вимушений лікуватися, зазнає незручностей та страждань. З встановлено вбачається, що спірні правовідносини між сторонами врегульовані ст.ст. 1, 6, 21, 28, 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що діяв на час встановлення профзахворювання та рішенням Конституційного суду України від 27.01.2004 року. Відповідно до положень ст.ст. 1, 6, 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» роботодавці страхували працівників у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на випадок нещасного випадку та професійного захворювання. Роботодавці сплачували відповідні страхові внески. Завданнями страхування від нещасного випадку зокрема було відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. Відповідно до п. е ч. 1 ст. 21, 28 Закону передбачене відшкодування Фондом від нещасних випадків на виробництві моральної (немайнової) шкоди потерпілим внаслідок ушкодження здоров`я нещасним випадком чи професійним захворюванням незалежно від тимчасової, стійкої часткової чи повної втрати професійної працездатності. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує суть позовних вимог, характер діяння особи та обсяг страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), час та зусилля, які витратив позивач при захисті своїх інтересів. При цьому суд виходе із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд також враховує і поведінку позивача при отриманні професійного захворювання, те що він добровільно погодився на роботу в шкідливих умовах на підприємстві. І за таких обставин суд прийшов до переконання, що розмір відшкодування моральної шкоди становить 8 000 грн.. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди саме цю суму. В іншій частині слід відмовити за необґрунтованістю. В заперечення відповідач посилався на положення ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Зазначеною частиною визначено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Втім відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Тому заперечення відповідача не спростовують висновків суду щодо обовязку відповідача про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 89 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача також слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 551 грн. 20 коп.. На підставі викладеного і

Outcome: partial