Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач у січні 2014 року звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки суми боргу та примусове виконання обов'язку в натурі, посилаючись на те, що 19.03.2008 року між ним та відповідачкою було укладено договір № 2, за яким позивач зобов'язувався продати , а відповідачка зобов'язувалася купити нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: [ADDRESS], а саме гаражі [NUMBER], [NUMBER]. Відповідачка виявила бажання користуватися зазначеними гаражами ще до їх відчуження, у зв'язку із чим 16 липня 2008 року між сторонами було укладено договір оренди нежитлового приміщення , за яким дані гаражі були передані відповідачці в оренду. Додатковими угодами до договору № 02 було змінено строк укладанні договору купівлі-продажу до 31 травня 2009 року. До теперішнього часу договір купівлі-продажу не укладений, договір оренди є дійсним. Відповідачка продовжує користуватися гаражами, але не сплачує орендну плату з січня 2011 року. Відповідно до договору оренди орендна плата складає 2000 грн. на місяць. За період з 06 січня 2011 року до 06 листопада 2013 року сума заборгованості за оренду гаражів складає 70000 грн., що з урахуванням індексу інфляції складає 72870 грн. та 3% річних складає 5943,28 грн. Позивач 23.11.2013 року направив відповідачці повідомлення про відмову від договору оренди, яке отримано відповідачкою 30.11.2013 року. Просив стягнути з відповідачки на його користь борг у розмірі 72870 грн., 3% річних у розмірі 5943,28 грн., всього - 78813,28 грн., зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] за актом приймання-передачі гаражі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] в [ADDRESS], стягнути з відповідачки понесені судові витрати. Відповідачка, не погодившись з позовом, подала у червні 2014 року зустрічний позов про стягнення матеріальних збитків, який доповнила у серпні 2014 року. В зустрічному позові [PERSON] постилається на те, що 19.03.2008 року між нею та [PERSON] було укладено договір № 02 про те, що [PERSON] зобов'язується прожати, а вона купити гаражі [NUMBER], [NUMBER], що розташовані за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] у встановлений договором строк не оформив всі необхідні для продажу документи. Між сторонами 16.07.2008 року було укладено договір оренди вказаних гаражів, який мав діяти до оформлення договору купівлі-продажу гаражів. До 31.05.2009 року договір купівлі-продажу гаражів не був укладений, оскільки гаражі не були ведені в експлуатацію. До 01.01.2011 року [PERSON] виконувала умови договору оренди та оплачувала орендну плату в розмірі 2000 грн. На день укладання договору оренди гаражі не були введені в експлуатацію , [PERSON] не мав законного права укладати договір оренди, що є підставою для визнання його недійсним. Гаражі були введені до експлуатації з матеріалами, які [PERSON] використала для ремонту гаражів та з роботами за її кошти. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.08.2011 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму авансу у розмірі 22000 грн. Дане рішення було скасоване частково рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.05.2012 року та стягнуто з [PERSON] 3% річних у розмірі 1076,07 грн. та інфляційні витрати у розмірі 3253,67 грн. Всього рішенням суду було стягнуто на користь [PERSON] 26668,74 грн., однак [PERSON] умисно не виконує рішення суду та продовжує користуватися грошима [PERSON] [PERSON] не надає достовірні дані державному виконавцю Індустріального ВДВС, де на виконанні перебуває виконавчий лист. Вважає, що з [PERSON] повинно бути стягнуто суму інфляційний витрат за період з 17.03.2011 року по 16.06.2014 року у розмірі 3134,23 грн. та 3% річних у розмірі 2148,16 грн. Оскільки [PERSON] збиралася придбати гаражі у [PERSON], вона зробила там ремонт на суму 18550 грн. Розпискою від 10.08.2012 року [PERSON] підтвердив його намір повернути ці кошти до 30.09.2013 року. Просила визнати недійсним договір № 02 від 19.03.2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], визнати недійсним договір оренди № 2 від 16.07.2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальні збитки у вигляді інфляційних витрат за період з 17.03.2011 року по 01.06.2014 року у сумі 3134,23 грн., 3% річних у сумі 2148,16 грн., витрачені на покращення гаражів кошти у розмір 18550 грн., інфляційні витрати за період з 01.10.2013 року по 01.06.2014 року за прострочення грошового зобов'язання від 10.08.2012 року у розмірі 2166,94 грн., 3% річних у розмірі 394,89 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 751,14 грн. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Проти задоволення зустрічного позову заперечували. Представник відповідачки у судовому засідання позовні вимоги первісного позову не визнала, зустрічні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник третьої особи у зустрічному позові у судовому засіданні позовні вимоги залишив на розсуд суду, оскільки при укладанні договору оренди присутнім не був та з його умовами не знайомий. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги первісного позову підлягають задоволенню, зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.08.2011 року , яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 12.2011 року та в цій частині залишено без змір рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.05.2012 року встановлено, що [PERSON] є членом Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний» та має у користуванні гаражі [NUMBER], [NUMBER]. Даний факт не підлягає доказуванню в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Між сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу вказаних гаражів № 02 19 березня 2008 року. Зобов'язання за даним договором [PERSON] виконані не були і згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.08.2011 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] суму авансу у розмірі 20000 грн. та суму штрафу у розмірі 2000 грн., всього 22000 грн. та згідно рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.05.2012 року було стягнуто 3% річних у розмірі 10754,07 грн. та інфляційні витрати у розмірі 3253,67 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч. 1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. 16 липня 2008 року між сторонами було укладено договір оренди № 2 нежитлового приміщення, відповідно до якого [PERSON] передав в [PERSON] строкове платне володіння та користування нежитлове приміщення - гаражі [NUMBER], [NUMBER], які розташовані за адресою : [ADDRESS]. Об'єкт оренди належить на праві володіння та користування орендодавцю згідно витягу із протоколу засідання правління АГК «Лівобережний» № 7 від 05.08.2002 року та паспортів на відповідні гаражі. Згідно п. 8.1 договору оренди № 2 нежитлового приміщення від 16 липня 2008 року цей договір діє до оформлення договору купівлі-продажу між сторонами цього договору. У відповідності до п. 4 договору № 02 договір купівлі-продажу мав бути укладений в строк до 08 липня 2008 року,але додатковими угодами до даного договору від 04 червня 2008 року та 19 січня 2009 року строк було змінено, та визначено дату укладання договору купівлі-продажу гаражів не пізніше 31 травня 2009 року. До теперішнього часу договір купівлі-продажу не укладено. Згідно п. 3.1 договору оренди № 2 нежитлового приміщення від 16 липня 2008 року орендна палата за даним договором складає 2000 грн. та має сплачуватися готівкою у національній валюті щомісячно авансом в строк з 01-го по 05-те число кожного місяця. Позивач у позовній заяві та у судовому засідання заявив, що [PERSON] не сплачувала орендну плату з 06 січня 2011 року до 06 листопада 2013 року та заборгованість по орендній платі склала 70000 грн. У судовому засіданні представник відповідачки підтвердила, що [PERSON] не сплачує орендну плату з січня 2011 року. Відповідно до ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. [PERSON] 21.11.2013 року направив [PERSON] повідомлення про припинення договору оренди № 2 нежитлового приміщення від 16 липня 2008 року, яке [PERSON] отримала 30 листопада 2013 рок, тобто саме з цієї дати договір оренди № 2 нежитлового приміщення від 16 липня 2008 року є розірваним. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми за весь час прострочки. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості по орендній платі зі договором оренди № 2 нежитлового приміщення від 16 липня 2008 року . за період з січня 2011 року по листопад 2013 року з урахуванням індексу інфляції у розмірі 72870 грн. та 3% річних у розмірі 5943,28 грн. та зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] за актом приймання-передачі гаражі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] в [ADDRESS]. Щодо заявлених [PERSON] у зустрічному позові вимог про стягнення з [PERSON] на її користь матеріальних збитків у вигляді інфляційних витрат за період з 17.03.2011 року по 01.06.2014 року через невиконання ним рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.08.2011 року та рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.05.2012 року, суд вимушений відмовити, оскільки [PERSON] не надано суду жодного доказу на підтвердження цього. А саме, [PERSON] посилається на те, що відкрито виконавче провадження на виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.08.2011 року , та рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.05.2012 року і [PERSON] надає державному виконавцю недостовірні дані, однак не надає доказів відкриття виконавчого провадження та ухилення [PERSON] від виконання рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Відповідно до ч. 3 ст. 778 ЦК України якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Згідно п.4.4 договору оренди № 2 нежитлового приміщення від 16 липня 2008 року сторони підтверджують, що орендодавець надає згоду на здійснення орендарем поліпшення об'єкту оренди. [PERSON] посилається на те, що нею було зроблено ремонт орендованих гаражів на загальну суму 18550 грн., що підтверджується розпискою [PERSON] та його поясненнями у судовому засіданні. Згідно розписки [PERSON] від 10.08.2012 року він зобов'язувався повернути [PERSON] цю суму у разі ненадання ним документів для оформлення гаражів у строк до 30.09.2013 року. [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що до теперішнього часу документи на гаражі у нього не готові, тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню, а саме підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] витрачені на покращення гаражів кошти у розмір 18550 грн., інфляційні витрати за період з 01.10.2013 року по 01.06.2014 року за прострочення грошового зобов'язання від 10.08.2012 року у розмірі 2166,94 грн., 3% річних у розмірі 394,89 грн., всього - 21111,83 грн. Щодо заявлених [PERSON] позовних вимог про визнання недійсними договорів № 02 від 19.03.2008 року та № 2 від 16.07.2008 року, укладених між нею та [PERSON], суд вважає, що дані вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Так, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.08.2011 року, яке в цій частині набрало законної сили, було встановлено, що між сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу гаражів № 02 від 19.03.2008 року, за яким [PERSON] отримав від [PERSON] аванс у розмірі 20000 грн. Даний договір є припиненим з 31 травня 2009 року. Тому даний договір не може бути визнаний недійсним. Також відсутні підстави визнання договору оренди № 2 нежитлового приміщення від 16 липня 2008 року недійсним, оскільки рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.08.2011 року встановлено, що [PERSON] є членом Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний» та має у користуванні гаражі і відповідно до Статуту ОК «Автогаражний кооператив «Лівобережний» він має право за своїм розсудом розпоряджатися гаражами. [PERSON] було відомо, що [PERSON] на момент укладання договору оренди 16 липня 2008 року на праві володіння та користування належали гаражі [NUMBER], [NUMBER] згідно витягу з протоколу засідання правління АГК «Лівобережний» № 7 від 05.08.2002 року та паспортів на відповідні гаражі. І тому визнання договору оренди № 2 нежитлового приміщення від 16 липня 2008 року недійсним на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України є безпідставним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати у розмірі 1017,53 грн. та з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial