Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач, уточнивши позовні вимоги, звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд усунути [PERSON] перешкоди у користуванні та розпорядженні 1/6 часткою квартири [ADDRESS], шляхом забезпечення надання вільного доступу до квартири, надання ключів від вхідних дверей квартири. Встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], наступним чином: визначити [PERSON] житлову кімнату площею 9,9 кв.м., залишити у спільному користуванні шафу площею 0,6 кв.м., шафу площею 0,3 кв.м., шафу площею 0,6 кв.м., лоджію площею 4,2 кв.м., лоджію площею 2,8 кв.м., лоджію площею 2,2 кв.м., кухню площею 6,4 кв.м., коридор площею 7,2 кв.м., ванну площею 1,8 кв.м., вбиральню площею 0,9 кв.м. Вимоги мотивовано тим, що сторонам на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. Позивач є власником 1/6 частки спірної квартири, проте, відповідач чинить перешкоди у користуванні зазначеною квартирою, зокрема, не надає вільного доступу до приміщень та ключів від вхідних дверей. У зв'язку з чим, позивач звернулась з даним позовом до суду. Позивач та її представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з вищевикладених підстав. Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували та зазначили, що частка позивача є меншою, ніж кімната, яку остання просить виділити у користування. Крім того пояснили, що між сторонами склалися неприязні відносини, у зв'язку з чим, відповідач відмовляється надавати позивачу ключі від вхідних дверей. Суд, вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності 1/6 частка квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом зі свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 вересня 2004 року (а.с.42). Як вбачається зі змісту висновку судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №121/9313/13-ц, 2/121/3160/13 від 24 січня 2014 року, [PERSON] є власником 5/6 частка квартири [ADDRESS]. Згідно ч.1 статті 356 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.1,2 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. На підставі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. У відповідності зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно висновку №178 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №121/9313/13-ц (2/121/3160/13), виділити [PERSON] в натурі 1/6 частку квартири [ADDRESS] з технічної точки зору неможливо, оскільки на 1/6 частку, яка належить останній, припадає лише 11,2 кв.м. загальної площі квартири, що не суперечить вимогам Державних будівельних норм В.2.2-15-205. Також, з технічної точки зору при виділі в натурі неможливо влаштувати окремі входи та незалежні інженерні мережі співвласників до зазначеної квартири. Експертом запропоновано один варіант порядку користування приміщенням квартири [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] та [PERSON], у відповідності з частками - 1/6 та 5/6 - [PERSON] житлову кімнату площею 9,9 кв.м. №16-3, шафу площею 0,6 кв.м. №16-9, шафу площею 0,3 кв.м. №16-10, [PERSON] - житлову кімнату площею 12,7 кв.м №16-1, житлову кімнату площею 17,4 кв.м №16-2, шафу площею 0,6 кв.м. №16-8, лоджію площею 4,2 кв.м. №16-11, лоджію площею 2,8 кв.м. №16-12, лоджію площею 2,2 кв.м. №16-13, залишити у спільному користуванні кухню площею 6,4 кв.м. №16-4, коридор площею 7,2 кв.м. №16-5, ванну площею 1,8 кв.м. №16-6, вбиральню площею 0,9 кв.м. №16-7 (а.с.74-81). Відповідач [PERSON] не заперечувала у судовому засіданні факт чинення перешкод відповідачу у користуванні спірною квартирою через конфліктну ситуацію, яка склалась між сторонами. Однак, доводи відповідача в обґрунтування своїх заперечень щодо незначної частки позивача, що в свою чергу унеможливлює факт її користування квартирою, не приймається судом до уваги, оскільки відомостей щодо звернення [PERSON] до суду з вимогами про припинення частки на спірне майно позивача [PERSON] суду не надано, а наявність права власності на частку у майні є підставою для виникнення у особи права користування цією часткою, як складовою частиною права власності на майно. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Дії відповідача порушують права позивача як власника частки квартири, оскільки останньому чиняться перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю. Позивач обмежений у своєму праві користуванні та розпорядження своєю власністю, оскільки у добровільному порядку відповідач відмовляється надати ключі від квартири та визначити позивачу житлову кімнату для проживання. При цьому суд приймає до уваги пояснення експерта Фісенко Ю.О., які надані у судовому засіданні, який зазначив, що визначений варіант є єдиним можливим варіантом користування спірною трикімнатною квартирою, оскільки кімната, визначена для користування позивача є ізольованою та має окремий вхід. Сторони по справі є співвласниками зазначеної квартири. Як пояснила відповідач [PERSON] в цій квартирі, крім неї, ніхто не проживає. Позивач [PERSON] набула права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, при цьому, остання пояснила у судовому засіданні, що частка квартири є для неї значною та вона має намір проживати у м.Ялта та користуватися належною часткою квартири. При таких обставинах, суд вважає вимоги позивача законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. У зв'язку з задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню судові витрати по справі, відповідно до вимог статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved