Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позов обґрунтовано зокрема тим, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30.07.1982 року. З моменту реєстрації шлюбу та до грудня 2018 року включно проживали сім`єю та мали спільний бюджет. Позивачем вказано, що на даний час вона непрацездатна, так як являється пенсіонеркою за віком, а відповідач працездатний, має постійне місце роботи в кількох організаціях, та саме за рахунок його доходів їх сім`я забезпечувалася матеріально. У грудні 2018 року чоловік повідомив їй, що має намір розлучитися. Після цього відповідач забрав свої особисті речі та залишив місце свого постійного проживання в квартирі [ADDRESS] , співвласником якої являється. З цього часу чоловік перестав надавати їй будь-яку матеріальну допомогу і на її прохання давати кошти хоча б на оплату комунальних послуг жодним чином не реагує. [PERSON] вказала, що отримує мізерну пенсію, яка жодним чином не може задовольнити нагальні проблеми існування особи. Повнолітні діти зареєстровані в належній їй та відповідачу квартирі, але фактично не проживають. Діти надають їй посильну допомогу, але цього недостатньо для того, аби сплачувати комунальні послуги, купувати ліки, продукти харчування та інші необхідні речі. На підставі вищевикладеного, просила суд: - ухвалити рішення, яким щомісячно стягувати з [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів на її утримання у зв`язку з непрацездатністю як пенсіонерки за віком. -стягнути з [PERSON] на її користь понесені судові витрати в загальній сумі 600 (шістсот) грн., які полягають в наданні правничої допомоги. 30.06.2020 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, з позовом категорично не згоден з огляду на наступне. Так, [PERSON] вказав, що дійсно з 30.07.1982 року перебув у шлюбі з позивачем, але в силу життєвих обставин шлюб фактично припинився. У грудні 2018 року він залишив квартиру дружині, усі речі та став жити окремо, орендуючи житло у сторонніх людей. В зв`язку зі скрутним матеріальним становищем він поїхав на роботу до Польщі, у жовтні 2019 року досяг пенсійного віку та в лютому 2020 року оформив пенсію. На даний час розмір пенсії 3769 грн але у зв`язку з відрахуваннями аліментів він отримує 2054 грн, що є недостатнім для проживання оплати житла та інших потреб. В зв`язку з карантином та забороною виїзду ДВС на виїзд за межі України, він втратив можливість роботи у Польщі, таким чином матеріальне становище значно гірше ніж у позивача, тому вказав, що він не в змозі утримувати позивача. Також [PERSON] вказав, що рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 14.05.2020 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. На підставі вищевикладеного просив суд, відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. В судове засідання сторони по справі зявилися. Суд, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 30.07.1982 року сторони по справ зареєстрували шлюб. З моменту реєстрації шлюбу та до грудня 2018 року включно проживали сім`єю та мали спільний бюджет. На даний час вона непрацездатна, так як являється пенсіонеркою за віком. У грудні 2018 року чоловік повідомив їй, що має намір розлучитися. Після цього відповідач забрав свої особисті речі та залишив місце свого постійного проживання в квартирі [ADDRESS] , співвласником якої являється. У жовтні 2019 року відповідач також досяг пенсійного віку та з лютого 2020 року отримує пенсію за віком. Відповідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регулюється статтею 76 СК України, за змістом якої, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Аналіз норм статтей 75 і 76 СК України дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за сукупності певних умов, а саме: втрата працездатності під час перебування в зареєстрованому шлюбі та потреба в матеріальній допомозі, нижчій від прожиткового рівня матеріального забезпечення. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлений у 2020 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень. В судовому засіданні [PERSON] вказала, що отримує пенсію в розмірі - 1870 грн. Відповідно до ст. ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач хоча і є непрацездатною особою, працездатність припинилася під час шлюбу з відповідачем, втім отримує пенсію за віком, що забезпезпечує визначений законодавством прожитковий мінімум встановлений законом, а тому [PERSON] не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ч. 4 ст. 75 СК України. Враховуючи встановлені обставини, матеріальне становище сторін, те що відповідач по справі також є непрацездатною особою та отримує пенсію за віком, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь витрат на правничу допомогу в розмірі 600 грн, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК). Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові - на позивача. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що понесені [PERSON] судові витрати в сумі 600 грн., які полягають в наданні правничої допомоги відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed