Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він перебував у шлюбі з відповідачем, якій було роізрвано судовим рішенням від 26 серпня 2015 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу мешкала з ідповідачем, а з січня 2017 року проживає разом з ним. Зазначив, що рішенням суду з нього на користь відпоідача стягнуті аліменти на утримання доньки, але на даний час донька проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Просить визначити місце проживання доньки з ним, звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що відповідач спілкується з дитиною та по мірі можливстей допомагає. Відповідач позов визнала частково та пояснила, що після розірвання шлюбу донька мешкала разом з нею, а з позивача були стягнуті аліменти на утримання доньки. З січня 2017 року донька стала мешкати разом з батьком, оскільки не хоче жити у селі. Пояснила, що офіційно працює та не має інших утриманців, окрім доньки. Зазначила, що по мірі можливостей допомагає продуктами харучування, надає кошти та спілкується з дитиною. Згодна, щоб було визначено місце проживання доньки разом з батьком. Також згодна на припинення стягнення аліментів на її користь та стягнення з неї аліментів на користь позивача, але зазначила, що позивачем зазначений доже велика частка аліментів. Просить стягувати з неї аліменти в розмірі ? частини її доходу, оскільки вона отримує аробітну плату в розмірі 3200 грн на місяць. Представник Служби в справах дітей Сумської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання дитини з батьком. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника 3-ї особи, дослідивши подані сторонами докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, позивач та відповідач мають перебували у шлюбі та мають спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON], 19.10.2007 року. У звязку з погіршенням відносин між сторонами, сторони припинили подружні стосунки та стали проживати окремо. Шлюб між сторонами розірвано на підставі Рішення Великописарівського райсуду Сумської області від 18.02.2014 року, а Рішенням Великописарівського райсуду Сумської області від 18.10.2012 року з позивача на користь відповідача стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON]. Наведені обставини підтверджуються копією рішення суду, копією свідоцтва про народження дитини та поясненнями сторін в судовому засіданні. Відповідно до ст. Конвенції ООН Про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити здоров'ю дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. У судовому засіданні встановлено, що позивач створив належні матеріально-побутові умови для проживання з ним доньки, батько доброзичливо ставиться до дитини та належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обовязків. Позивач працює та має систематичний заробіток, має житло. З пояснень сторін судом встановлено, що після розірвання шлюбу дитина мешкала разом з матірью, а з січня 2017 року стала мешкати з батьком. Відповідач спілкується та зустрічається з дитиною. Відповідач згодана на те, що місце мешкання неповнолітньої доньки були визначено з батьком, якій в даний час мешкає разом з дитиною, займається її вихованням та утриманням. Служба в справах дітей Сумської міської ради вважає, що необхідні умови для проживання дитини створені за місцем проживання батька. Враховуючи інтереси дитини та те, що сторони мешкають окремо, матір неповнолітньої [PERSON] згодана на те, щоб дитина мешкала разом з батьком, неповнолітня донька сторін в даний час мешкає разом із батьком, знаходиться на його утриманні та вихованні та те, що між дитиною і батьком склалися добрі відносини, суд вважає за можливе позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини задовольнити та встановити місце проживання дитини з батьком. Як встановлено судом, Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 18.10.2012 року по справі №1803/1472/2012 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO]. При цьому судом встановлено та визнано відповідачем той факт, що фактично донька мешкає разом з батьком. За положеннями Сімейного кодексу України стягнення аліментів є способом участі у витратах на утримання дитини того з батьків, який проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. У звязку з викладеним, суд вважає що позивач має бути звільнений від сплати аліментів на користь відповідача, оскільки він мекає разом з дитиною та фактично її утримує, а відповідач, на користь якої стягнуті аліменти, мешкає окремо від доньки та згодна на припинення стягнення аліментів на її користь. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ч. 3 ст. 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки (ст.191 СК України). У ст. 182 СК України йдеться про те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З пояснень відповідача судом встановлено, що вона є працездатним, офіційно працює та не має інших утриманців. Суд вважає, що з урахуванням сімейного стану відповідача, працездатний відповідач має можливість організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити належні умови проживання та утримання своєї неповнолітньої дитини . Зважаючи на наведене, суд вважає за необхідне визначити аліменти в розмірі ? частини заробітку відповідача, оскільки саме такій розмір з урахуванням визначеного законом прожиткового мінімуму та рівного з батьком обовязку матері утримувати дитину зможе забезпечити належні умовити утримання та проживання дитини. Саме такий розмір аліментів буде враховувати інтереси дитини та позивача та не буде порушувати права відповідача. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення заявленого позову: визначення місця проживання дитини з батьком та звільнення батька від сплати аліментів на користь відповідача, а також про стягнення аліментів з відповідача в розмірі ? частини заробітку відповідача. В задоволенні позову в іншій частині суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1280 грн. понесені на сплату судового збору з розгляду судом вимог в частині визначення місця проживання дитини та звільнення від сплати аліментів, а на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. за розгляд судом вимог про стягнення аліментів, від сплати яких позивач звільнений за законом. На підставі викладеного,

Outcome: partial