Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач у лютому 2021 року звернулася до суду за позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна, посилаючись на те, що під час спільного сумісного проживання за сумісні кошти подружжя нею та відповідачем була придбана квартира, яка знаходиться в [ADDRESS] , у позасудовому порядку поділити вказане майно не предтсавилося можливим, у зв`язку з чим вона була змушена звернутися до суду. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду через оголошення на сайті «Судова влада», в судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини неявки. 29.11.2021 року судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду даної цивільної справи. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.10.2010 було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . (а.с.15) Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22.12.2016, яке набрало законної сили 14.02.2017 (справа № 553/2054/16-ц) були задоволеними позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Шлюб, укладений 23.10.2010 у Ленінському районному у м. Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.16-17) Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . (а.с.14) Під час спільного сумісного проживання за сумісні кошти подружжя була придбана квартира, яка знаходиться в [ADDRESS] (на підставі Договору купівлі-продажу від 02.03.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 813). Так, відповідно до п. 1 даного Договору, продавець [PERSON] передав, а покупець [PERSON] прийняв у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] . Квартира, що продається за даним договором, в цілому складається з трьох кімнат та інших приміщень, житловою площею 36,8 кв.м., загальною площею 62,6 кв.м. Продаж зазначеної квартири проведений за домовленістю сторін за 247 500 грн. (а.с.18-20) Право власності було зареєстроване за [PERSON] 22.03.2011. (а.с.21, 22) Квартира складається трьох кімнат житловою площею 36,8 кв.м., у тому числі, 1-а кімната (4) площею 17,1 кв.м., 2-а кімната (5) площею 7,1 кв.м., 3-я кімната (8) площею 12,6 кв.м., коридору (1) площею 8,6 кв.м., шафи (площею 0,4 кв.м., кухні (3) площею 9,1 кв.м., ванної (6) площею 2,6 кв.м., вбиральні (7) площею 1 кв.м., лоджії площею 1,4 кв.м., лоджії площею 2,7 кв.м. Загальна площа квартири - 62,6 кв.м. (копія технічного паспорту додається). Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельного дослідження № 10 по дослідженню квартири [ADDRESS] , виконаного 03.02.2021р. судовим експертом Авдєєвою Н.М., ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 802 470 грн. Відповідно до положень ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 368 ЦК України). Статтею 372 ЦК України визначено особливості поділу майна, що є у спільній сумісній власності. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до положень ст. ст. 60, 68-71 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спорів про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Пунктом 25 цієї ж постанови передбачено, що у разі реальної неподільності речі, що є предметом спору між подружжям, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Листом від 13.01.2021 позивач звернулася до відповідача з пропозицією добровільно розподілити спільне сумісне майно, придбане за час шлюбу - квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS] , уклавши договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, в порядку, визначеному чинним законодавством України. Зауважила, що у випадку недосягнення згоди щодо поділу спільного сумісного майна, буде вимушена звертатися за захистом своїх прав до суду. Даний лист повернувся за закінченням термінів зберігання. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. ст. 133, 134 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач понесла наступні судові витрати: витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8000 грн., витрати на проведення оціночно-будівельного дослідження у сумі 1500 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 920,35 грн, а всього 14 420 грн 35 коп. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову, то з відповідача підлягають стягнення на користь позивача і понесені останньою витрати, пов`язані з розглядом справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved