Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позиція сторін у справі У липні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Акціонерного товариства «Правекс Банк» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 28 грудня 2009 року ПАТ КБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є AT «Правекс Банк», маючи намір незаконним шляхом заволодіти грошовими коштами Позивача, [PERSON] , звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, в результаті чого заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2010 року позовні вимоги ПАТ «Правекс-Банк» задоволені та судом вирішено стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» суму заборгованості за кредитним договором №25008-072/05Р від 20.09.2005 року у розмірі 21 422 (двадцять одну тисячу чотириста двадцять два) дол. США по курсу НБУ на день проведення стягнення та судові витрати у розмірі 1820 (одну тисячу вісімсот двадцять) грн. Такими неправомірними діями відповідача з безпідставного витребування від позивача грошових коштів у великому розмірі позивачу завдана моральна та матеріальна шкода, оскільки з моменту, коли позивач дізналась про наявність рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2010 року по справі №2-6006/10 про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості на користь ПАТ «Правекс-Банк», позивач постійно перебувала стані стресу, нервової напруги, душевних переживань та страху за безпідставне позбавлення її права власності у вигляді грошових коштів у великому розмірі, чим позивачу завдана моральна шкода. Крім того, позивач, з метою оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси про стягнення з неї заборгованості та доведення своєї непричетності до вказаного боргу, вимушена була впродовж тривалого часу брати участь у судових процесах у першій, апеляційній та касаційній інстанціях, оплачувати судові витрати та витрати на правову допомогу, чим позивачу завдана матеріальна шкода. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивач пережила негативні емоції, душевні переживання, що порушило звичний спосіб її життя, вона змушена була відмовитись від реалізації своїх планів, вживати правових заходів для відновлення своїх прав, було принижено її честь та гідність, оскільки позивач змушена була постійно виправдовуватись перед соціумом про кредитну заборгованість, на життєві потреби позивачу прийшлось позичати грошові кошти у інших людей. У зв`язку з довгою судовою тяганиною погіршилось її здоров`я, спосіб життя та фінансове становище. Насправді [PERSON] не підписувала Договору поруки №25008-072/05Р, що згодом було підтверджено Висновком №4515/01 судово-почеркознавчої експертизи по матеріалам справи №22-ц/785/3461/16 в ході нового розгляду справи № 2-6006/10 Апеляційним судом Одеської області. В ході виконавчого провадження №32592197 старшим державним виконавцем ВДВС Овідіопольського районного управління юстиції Сімаченко С.С. 05.06.2012 року було постановлено накласти арешт на транспортний засіб, а саме Toyota Yaris д/н [NUMBER] , що належала боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення: 173 196, 00 грн та заборонити здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON] лише в межах суми боргу. За таких обставин, позивач безпідставно була позбавлена можливості вільно користуватись та розпоряджатись належним їй транспортним засобом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2014 року по справі №2-6006/10 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2010 року по справі №2-6006/10 про стягнення заборгованості залишено без задоволення, що стало причиною звернення представника [PERSON] до Апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2010р. №2-6006/10. За подачу апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2010 року сплачено судовий збір у сумі 855, 17 (вісімсот п`ятдесят п`ять гривень 17 коп) гривень, що підтверджується квитанцією №230330020 від 03.12.2014р. Обґрунтовуючи незаконність та необґрунтованість рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2010 року по справі №2-6006/10, представник [PERSON] наголошував, що підпис на Договорі поруки №25008-072/05Р від 20.09.2005р. було підроблено і вона не брала участі в укладенні Кредитного договору №25008-072/05Р, що мав намір підтвердити висновком судово-почеркознавчої експертизи, у зв`язку з чим подавав клопотання про забезпечення доказів, за подання якого сплатив судовий збір у розмірі 121, 80 (сто двадцять одну гривню 80 коп) гривень, що підтверджується квитанцією №662620010 від 26.01.2015р. Однак Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03.03.2015 року апеляційна скарга [PERSON] в інтересах [PERSON] відхилена, а заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2010 року залишено без змін. У зв`язку з тим, що судами першої та апеляційної інстанції не було здійснено повного та всебічного розгляду судової справи №2-6006/10 за позовом ПАТ КБ «Правекс Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, представник [PERSON] звернувся з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. За подання касаційної скарги [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 2 557, 80 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят сім гривень 80 коп ) гривень, що підтверджується квитанцією №662410018 від 24.04.2015р. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року касаційну скаргу представника [PERSON] задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03.03.2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Під час здійснення Апеляційним судом Одеської області нового розгляду справи №2- 6006/10 представником [PERSON] заявлялись клопотання про забезпечення доказів, за подання якого було сплачено судовий збір у сумі 275, 60 (двісті сімдесят п`ять гривень шістдесят копійок) та клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи, за подання якого було сплачено судовий збір у сумі 275, 60 (двісті сімдесят п`ять гривень шістдесят копійок), що підтверджується квитанцією №26304 від 19.04.2016р. та квитанцією №26326 від 19.04.2016р. Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз проведено судово-почеркознавчу експертизу, за проведення якої [PERSON] сплатила 4 925, 28 (чотири тисячі дев`ятсот двадцять п`ять гривень 28 коп) гривень, що підтверджується квитанцією №154010008 від 13.02.2017 року. Згідно Висновку судово-почеркознавчої експертизи по матеріалам справи Підпис від імені [PERSON] у наданому на експертизу договорі поруки №25008-072/05Р від 20 березня 2005 року, укладеному між [PERSON] та АК банк «Правекс-банк», розміщений на зворотному боці у розділі «ПОРУЧИТЕЛЬ» в графі «/[PERSON]/», виконаний не самою [PERSON] , а іншою особою. Досліджений підпис, виконаний з наслідуванням підпису (підписам) [PERSON] . Таким чином, впродовж тривалого розгляду справи за позовом ПАТ КБ «Правекс-банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, 13.07.2017 року Апеляційним судом Одеської області за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2010 року було вирішено апеляційну скаргу [PERSON] в інтересах [PERSON] задовольнити. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2010 скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] (ІНН - [NUMBER] ) на користь ПАТ «Правекс-Банк» (ЄДРПОУ 14360920) суму заборгованості за кредитним договором №25008-072/05Р від 20.09.2005 року у розмірі 21 422 доларів США по курсу НБУ на день проведення стягнення та судові витрати у розмірі 1 820 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. В ході тривалих судових процесів Позивач здійснювала транспортні витрати, витрати на відправлення листів, використовуючи послуги AT «Укрпошта» та кур`єрські послуги, а також інші поточні витрати. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що на момент звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, відповідач жодним чином не був та не міг бути обізнаний у можливому підробленні підпису позивача третіми особами. Адже жодних відомостей, висновків експертиз або рішень суду щодо такого можливого факту не існувало. Позивач протизаконно вимагає до стягнення з відповідача тих самих сум судових витрат, котрі були стягнені законним рішення суду на її користь з [PERSON] . Єдиною особою яка може мати відношення до необхідності позивача приймати участь у судових процесах є невизначена третя особа яка, відповідно до експертизи, виконала підпис в Договорі поруки, з наслідуванням підпису [PERSON] . При цьому, в жодному судовому рішенні не було встановлено причетності посадових осіб Відповідача до підроблення підпису позивача в Договорі поруки. Отже, позивач, без встановлення особи винної у підробленні її підпису, пред`являє вимоги до непричетної до цього установи відповідача. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що ПАТ «ПРАВЕКС-БАНК» зобов`язаний був перед укладанням Договору поруки № 25008-072/05Р від 20.09.2005 року встановити відомості про особу поручителя, яка відповідатиме за виконання [PERSON] . Кредитного договору № 25008- 072/05Р від 20.09.2005 року, а зокрема встановити наступні відомості: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, серія та номер паспорта (або іншого документа, який посвідчує особу), дата видачі та орган, що його видав, місце проживання, ідентифікаційний номер згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів. Зазначене свідчить про обізнаність відповідача про особу, яка підписувала Договір поруки № 25008-072/05Р від 20.09.2005 року та невідповідність особи, що підписувала Договір поруки особі [PERSON] , простіше кажучи саме на банк покладався обов`язок встановлення дійсності підпису на Договорі поруки та намірів позичальника та поручителя. Проте, [PERSON] , підпис якої був наявний на Договорі поруки № 25008-072/05Р від 20.09.2005 року, не брала участі в укладенні Кредитного договору №25008-072/05Р, та Договору поруки № 25008-072/05Р від 20.09.2005 року. [PERSON] станом на сьогоднішній день не отримала грошові кошти за здійснені нею судові витрати, а тому ствердження відповідача про те, що судові витрати стягнені з [PERSON] на користь [PERSON] не відповідає дійсності. [PERSON] не відшкодовано судові витрати, які вона вимушена була здійснювати в ході тривалих судових процесів через неправомірні дії в тому числі відповідача, співробітники якого допустили підроблення підпису [PERSON] на Договорі поруки. Оскільки відповідач безпосередньо причетний до того, що підпис [PERSON] був підроблений на Договорі поруки, то відповідач не звільняється від обов`язку відшкодування позивачу, понесених останньою судових витрат. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 липня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін у судове засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року в задоволенні клопотання представника позивача про зміну порядку розгляду справи відмовлено. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2010 року у справі № 2-6006/10 стягнуто з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь ПАТ КБ «Правекс-банк» суму заборгованості за кредитним договором №25008-072/05Р від 20 вересня 2005 року заборгованість у розмірі 21 422 дол. США по курсу НБУ на день проведення стягнення, та судові витрати в розмірі 1820 грн. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] в інтересах [PERSON] відхилено, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2010 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] в інтересах [PERSON] задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2010 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Правекс - Банк» суму заборгованості по кредитному договору №25008-072/05Р від 20.09.2005 року у розмірі 21 422 доларів США по курсу НБУ на день проведення стягнення та судові витрати у розмірі 1 820 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 3 810, 37 та витрати на проведення судово - почеркознавчої експертизи у розмірі 4 925,29 гривень. Позиція суду та оцінка аргументів сторін У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом частин першої - третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. За приписами частин першої - четвертої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із розрахунком позивача розмір майнової шкоди ставить 9 011, 25 (дев`ять тисяч одинадцять гривень 25 коп) гривень та складається з: 855, 17 (вісімсот п`ятдесят п`ять гривень 17 коп) гривень за подання апеляційної скарги від 07.11.2014 р. на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2010 року; 121, 80 (сто двадцять одна гривня 80 коп) гривень за подання до Апеляційного суду Одеської області клопотання про забезпечення доказів від 26.01.2015 року; 2 557, 80 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят сім гривень 80 коп) гривень за подання касаційної скарги від 20.03.2015 р. на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03.03.2015 року; 275, 60 (двісті сімдесят п`ять гривень 60 коп) гривень за подання до Апеляційного суду Одеської області клопотання про забезпечення доказів від 20.04.2016 р.; 275, 60 (двісті сімдесят п`ять гривень 60 коп) гривень за подання до Апеляційного суду Одеської області клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи від 20.04.2016р.; 4 925, 28 (чотири тисячі дев`ятсот двадцять п`ять гривень 28 коп) гривень за проведення Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз судово- почеркознавчої експертизи. Поряд із цим, згадані витрати в розумінні цивільного процесуального законодавства відносяться до категорії судових витрат, питання їх розподілу вирішується судом в межах розгляду справи у якій їх понесено, а відтак не можуть кваліфікуватись як майнова шкода. Більше того, зі змісту рішення Апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2017 року вбачається, що питання розподілу судових витрат вирішувалось апеляційним судом. Обставина того, що ці кошти ще не стягнуто в примусовому порядку не спростовує згаданих висновків суду. Суду не доведено неправомірності рішень, дій чи бездіяльності відповідача, наявності вини останнього, внаслідок яких би позивачу спричинялась моральна шкода у визначеному нею розмірі, адже реалізація особою її права на звернення до суду у випадку відмови у позові не створює автоматичних наслідків у формі встановлення протиправності її дій чи встановлення вини. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову.

Outcome: dismissed