Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідач являється матір`ю неповнолітньої [PERSON] . Відносно дитини позивач має статус одинокої матері. З 30 грудня 2020 року по теперішній час [PERSON] перебуває в Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей області в зв`язку з неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків. З 15 березня 2021 року для сім`ї [PERSON] був організований соціальний супровід, з матір`ю управлінням проводилася робота. Однак відповідачка продовжує ухилятися від виконання обов`язків з виховання дитини, характеризується негативно, життям дитини не цікавиться. Тому з метою захисту інтересів дитини просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частині всіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала частково, з врахуванням зміни поведінки матері, вважає за можливе відібрати дитину без позбавлення батьківських прав. Відповідач проти позбавлення батьківський прав заперечила, вважає за можливе відбірати дитину без позбавлення батьківських прав, оскільки вона змінила відношення до дитини, не зловживає спиртним, працює. Суду пояснила, що не має можливості забрати доньку з центру та проживати разом з нею, оскільки не має житла та постійної роботи. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 13 липня 2021 року в даній справі відкрите провадження та призначене судове засідання на 28 липня 2021 року. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 28 липня 2021 року призначено справу до судового розгляду на 14 вересня 2021 року. Протокольною ухвалою головуючого від 14 вересня 2021 року оголошено перерву в судовому засіданні до 17 вересня 2021 року у зв`язку з не допуском до участі у справі представників 3 осіб через не підтвердження повноважень. Суд, вислухавши з`явившихся учасників, свідка, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивач являється матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, [PERSON] має статус одинокої матері (а.с.5). Відповідно до акту умов проживання від 10 вересня 2020 року, проведеного на підставі повідомлення про не виконання матір`ю батьківських обов`язків, з [PERSON] проведено бесіду щодо належного виховання дитини, контролю за її навчанням. Мати попереджена про відповідальність в разі невиконання своїх батьківських обов`язків (а.с.8-9). 16 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради з письмовою заявою, в якій повідомила, що в неї проживає [PERSON] , мати з серпня місяця залишила дівчинку, з дочкою не спілкується, приїздила за цей час два рази (а.с.10). За результатами обстеження умов проживання від 22 грудня 2020 року, [PERSON] поміщена до лікарні на обстеження та лікування з подальшим влаштуванням до СЦСПРД (а.с.11). Як вбачається з характеристики КУ Сумської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №27, [PERSON] є ученицею 8-В класу, навчається не в повному обсязі своїх можливостей. Мати не приділяє уваги вихованню доньки, не підтримує її, не допомагає в навчанні. На зауваження класного керівника не реагує, на телефонні дзвінки не відповідає (а.с.14). Як вбачається з Інформації на неповнолітню ученицю [PERSON] №588 від 30 грудня 2020 року, мати, [PERSON] , не приділяє належної уваги вихованню доньки, її навчанням в школі не цікавиться, батьківські збори не відвідує. Вона не володіє ситуацією та не знає де буває дитина, з ким проводить вільний час. Мати не є авторитетом для доньки. Запрошення до бесіди з класним керівником та адміністрацією школи ігнорує (а.с.15). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики [PERSON] , мати не приділяє уваги вихованню доньки, не реагує на зауваження класного керівника. Умови проживання родини не задовільні (а.с.16). За актом прийому дитини до центру від 30 грудня 2020 року, [PERSON] прийнято до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області (а.с.19). Як вбачається з пояснень відповідачки, остання не займалася вихованням доньки у зв`язку з тим, що залишила дитину та поїхала влаштовувати своє особисте життя. В подальшому має намір забрати [PERSON] з центру (а.с.20). Згідно витягу з протоколу №1 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Сумської міської ради від 11 лютого 2021 року, Сумському міському центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді організувати соціальний супровід сім`ї [PERSON] (а.с.23). Відповідно до листа Сумського міського центру соціальних служб Сумської міської ради №457 від 09 червня 2021 року, відносно [PERSON] здійснюється соціальний супровід (а.с.24) Як вбачається з заяви [PERSON] , вона не заперечує проти позбавлення матері батьківських прав (а.с.22). Як вбачається з Інформації №317/01-07 від 10 червня 2021 року, відповідачка за період з 30 грудня 2020 року по 10 червня 2021 року, 16 січня 2021 року передала дитині сік, апельсин та шоколадку, 25 травня 2021 року прийшла відвідати дитину, однак була у нетверезому стані та почала привселюдно кричати на [PERSON] , критикувала її. Через тиждень у телефонній розмові повідомила, що не бажає забирати дитину з центру, не захистила доньку від образ з боку її співмешканця (а.с.26-28). Допитана в судовому засіданні дитина [PERSON] пояснила, що мати періодично зловживає спиртними напоями. В 2020 році дівчинка періодично проживала зі своїм співмешканцем та матір`ю. Остання не заперечувала проти її проживання з хлопцем. Потім мати пішла жити до свого співмешканця, а донька залишилася проживати в квартирі. Коли завершився термін оренди квартири, пішла проживати до бабусі. [PERSON] не відвідувала, оскільки їй було нецікаво. За час перебування в центрі змінила своє відношення до навчання. З матір`ю стосунки відновлюються, на даний час вони спілкуються, але мати не в змозі піклуватися про неї. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] - її онука, відповідачка не займається вихованням доньки, залишала її саму на 1-2 дні, тиждень, місяць, зловживає спиртними напоями. Дитина ходила до школи, однак домашні завдання не виконувала. Батько з дитиною не спілкується, аліменти не платить. Відповідно до інформації №499/01-07 від 13.09.2021 року, з 22 червня 2021 року по мати відвідала дитину 5 разів, приносила подарунки. Станом на сьогодні [PERSON] говорить, що дуже любить маму і дуже рада, що вони спілкуються. Вона переживає за майбутній суд, не хоче ображати матір і хоче зберегти з нею стосунки, але розуміє, що підтримка матері не стабільна. Софія усвідомлює, що під час перебування у закладі вона змінилась на краще: у неї немає перепадів настрою, конфліктів з оточуючими, дівчинка значно покращила своє навчання, змінилися її життєві та професійні цілі. Але [PERSON] невпевнена в поведінці матері, не знає чи зможе мати всебічно підтримати доньку, створити для неї необхідне почуття захищеності і нормальні умови розвитку і виховання. В процесі розгляду справи представник позивача та представники 3-х осіб висловили позицію щодо можливості відібрання дитини у матері без позбавлення останньої батьківських прав, оскільки мати налагоджує стосунки з дитиною, не зловживає спиртним, працює, тобто наявна позитивна динаміка в її поведінці. Згідно ст. 164 СК\~\~\~\~мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківський прав, якщо\~\~ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.\~ Позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту інтересів дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. За змістом частини першої статті 170\~СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно із пунктами 2-5 частини першої статті 164\~СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва тощо. Визначаючи відмінність підстав позбавлення батьківських прав від відібрання дитини без такого позбавлення, суд виходить з того, що за своєю правовою природою позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських прав завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відібрання ж дитини не завжди пов`язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров`ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Відібрання дитини у батьків - це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Ця санкція є більш м`якою, порівняно з позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Отже, відповідач не позбавлена можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із заявою про повернення їй дитини. Суд вважає, що у даному випадку відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав сприятиме захисту інтересів дитини з метою унеможливлення негативного розвитку дитини, а також недогляду матері за донькою. Мати на даний час не в змозі забезпечити належні умови проживання та виховання дитини, але повний розрив їх зв`язків не відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до ч.4 ст.170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідачка є працездатною, інвалідом не являється, а тому у змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. За умов розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути на утримання доньки [PERSON] з відповідача аліменти по 1/4 частині всіх видів заробітку, але не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 8 липня 2021 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується вимоги про покладення на орган опіки та піклування обов`язку подальшого влаштування [PERSON] , в цій частині позовних вимог належить відмовити, оскільки вказана вимога не є передбаченим ст. 16 ЦК України способом захисту. Питання подальшого влаштування дитини відноситься до адміністративних повноважень органу опіки та піклування, який повинен вжити весь спектр необхідних дій для виконання рішення суду з метою забезпечення найкращих інтересів дитини. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1816 грн. за дві вимоги.

Outcome: partial