Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Позивач ТОВ «Довіра та Гарантія» звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 30.05.2006 між ВАТ Банк «БІГ Енергія» та відповідачкою було укладено кредитний договір на суму 150 000 доларів США на строк до 26.05.2013 зі сплатою процентів за користування кредитом, з розрахунку 16 % процентів річних. Відповідач грошові кошти у розмірі 150 000 доларів США отримав. На забезпечення своєчасного виконання своїх зобов'язань, вчасного та повного повернення кредитних коштів, процентів за їх використання, пені (неустойки) відповідач передала ВАТ «Банк «БІГ Енергія» в іпотеку належне їй домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку на якій він розташований, площею 0,1305 га, кадастровий № 3222485901:01:034:0024. 27.12.2013 між ВАТ «Банк «БІГ Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги, та 21.01.2014 було укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки від 30.05.2006. Згідно договору купівлі-продажу права вимоги від 27.12.2013 існує непогашена заборгованість за кредитним договором у розмірі 539 019, 06 грн. Відповідачем, на даний момент, ніяких дій для погашення існуючої заборгованості не вчиняється. Відповідно до вимог п. 4.1. кредитного договору в разі несвоєчасного повернення кредиту (частини або повністю) і (або) несвоєчасної сплати процентів за його використання, тобто прострочення виконання зобов'язань за цим договором, позичальник зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 1.5 процентів від суми простроченого платежу за кожний день прострочення зобов'язань. Загальна сума пені за договором складає 913 627,31 грн. Тому просив стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 1 452 656 грн. 37 коп. та судовий збір. В судове засідання позивач не з»явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, згідно заяви просив слухати справу у свою відсутність. Відповідач в судове засідання не з»явилася, про день слухання справи повідомлена належним чином, до суду надіслала письмові заперечення згідно яких зазначила, що позов визнає в розмірі, в якому дійсно існує заборгованість, що утворилась за кредитним договором № 11/07-05-2006, укладеним між ВАТ Банк «БІГ Енергія» та [PERSON] 30.05.2006, а саме в розмірі 539 019 грн. 06 коп. Саме в такому розмірі, в розмірі 539 019 грн. 06 коп. у відповідності до договору купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013, до позивача перейшло право вимоги кредитора на таку суму. Як вбачається з розрахунку суми боргу, датою виникнення простроченої заборгованості і нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості по основному боргу позивачем зазначено період з 28.12.2013 по 18.04.2014, тобто 112 днів. Розмір пені повинен становити за розрахунком 905 551,36 грн. а не 913 627,31 грн. Однак, як зазначено в Акті прийому-передачі права вимоги згідно договору купівлі-продажу права вимоги, доданого до позову, до позивача вимоги перейшло лише - 6.02.2014, тобто у позивача не виникло право нараховувати пеню за період, за який до нього не переходило право вимоги. Розмір пені ( неустойки) позивачем нараховано в сумі 913 627,31 грн., що майже вдвічі перевищує розмір заборгованості за кредитом. Заборгованість утворилась внаслідок раптового тяжкого онкологічного захворювання і термінового лікування, хіміотерапії і т.д., про що вона ставила до відома позикодавця - ВАТ Банк «БІГ Енергія». Вона не була повідомлена про перехід права вимоги і жодних повідомлень з цього приводу від позивача не отримувала, у зв'язку з чим у позивача не має права вимоги стягнення пені. Позивач не надає жодних доказів та жодного обґрунтування в чому полягають збитки, завдані відповідачкою на суму нарахованої неустойки (пені). Тому просила розглядати справу за її відсутністю, та відмовити в позові про стягнення неустойки (пені) в сумі 913 627,31 грн. у повному обсязі , застосувавши в тому числі і ч.3 ст. 551 ЦК України, стягнувши з неї заборгованість в сумі, яка дійсно утворилась в розмірі 539 019 грн. 06 коп. Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє частково з наступних підстав: Судом встановлено, що 30.05.2006 між ВАТ Банк «БІГ Енергія» та відповідачем укладено кредитний договір № 11/07-05-2006 на суму 150 000 доларів США , на строк до 26.05.2013 зі сплатою процентів за користування кредитом, з розрахунку 16 % річних. Відповідач грошові кошти у розмірі 150 000 доларів США отримала, про що свідчить заява на видачу готівки № 761 від 30.05.2006. На забезпечення своєчасного виконання своїх зобов'язань, вчасного та повного повернення кредитних коштів, процентів за їх використання, пені (неустойки) відповідач передала ВАТ «Банк «БІГ Енергія» в іпотеку належне їй домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку на якій він розташований, площею 0,1305 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий № 3222485901:01:034:0024, про, що 30.05.2006 укладено договір іпотеки, посвідченого 30.05.2006 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3565. 27.12.2013 між ВАТ «Банк «БІГ Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 3-233, згідно якого до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги по кредитному договору № 11/07-05-2006 від 30.05.2006. Також 21.01.2014 між ВАТ «Банк «БІГ Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки від 30.05.2006, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3565. Відбулася заміна кредитора та іпотекодержателя ними став позивач. Згідно договору купівлі-продажу права вимоги № 3-233 від 27.12.2013 існує непогашена заборгованість за кредитним договором № 11/07-05-2006 від 30.05.2006 у розмірі 539 019,06 грн. Відповідно до вимог п. 4.1. кредитного договору в разі несвоєчасного повернення кредиту (частини або повністю) і (або) несвоєчасної сплати процентів за його використання, тобто прострочення виконання зобов'язань за цим договором, Позичальник зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 1.5 (одна ціла п'ять десятих) процентів від суми простроченого платежу за кожний день прострочення зобов'язань. Відповідно до вимог ч. З ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися іалежним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, ще прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконані» сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором бань або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав - наявна вимога. Відповідно до ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Доводи відповідачки що право вимоги за договором купівлі-продажу перейшло до позивача 06.02.2014 не відповідає дійсності, оскільки відповідно до п. 3.1. договору відступки на підтвердження наявності права вимоги у нового кредитора після підписання договору сторони укладають Акт прийому-передачі права вимоги. Тобто посилання відповідача на те, що право вимоги перейшло з дати підписання акту прийому-передачі не відповідає дійсності, оскільки Акт прийому- передачі лише встановлює факт підтвердження наявності права вимоги а не дату переходу права вимоги, яка є 27.12.2013. Щодо посилання відповідача на те, що неправильно було розраховано розмір пені, а саме замість 913 627, 31 грн. має бути 905 551,36 грн. суд погоджується . Щодо посилання відповідача на ч.3 ст. 551 ЦПК України як на підставу відмови у стягнення розміру пені, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦПК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, таким чином суд може лише зменшити розмір неустойки (пені). Також слід зазначити, що пеня та її розмір визначена п. 4.1. кредитного договору № 11/07-05-2006 від 30.05.2006 в разі несвоєчасного повернення кредиту (частини або повністю) і (або) несвоєчасної сплати процентів за його використання, тобто прострочення виконання зобов'язань за цим договором, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1,5 процента від суми простроченого платежу за кожний день прострочення виконання зобов'язань. Пеня сплачується в національній валюті України (гривні) по встановленому НБУ курсу на день такої сплати. Посилання відповідача на тяжке захворювання як на підставу відмови у задоволені стягнення пені є необгрунтованим, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В свою чергу відповідачем не було надано жодних доказів на підтвердження тяжкого захворювання. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про часткову обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони частково відповідають вимогам ст.ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст.. 88 ЦПК України, суд, судові витрати покладає на відповідача. Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 202, 509, 526, 549,551,610, 611, 635, 1045-1054 ЦК України,

Outcome: partial