Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра і гарантія» звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 26 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (повним правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11322294000. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №11322294000 від 26 березня 2008 року, між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», було укладено Договір іпотеки, посвідченим 26.03.2008 року, Магдич О.О., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу за реєстровим №874, на підставі якого в іпотеку було передано наступне нерухоме майно: - двокімнатна квартира за номером [ADDRESS] . 11 липня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра і гарантія» та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» було укладено Договір №667/К купівлі-продажу майнових прав, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., за реєстровим №678, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором №11322294000 від 26 березня 2008 року, який було укладено між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] та права Іпотекодержателя за Договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О. за реєстровим №874, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». У зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитним договорам №11322294000 від 26.03.2008 року, у відповідача існує заборгованість, яка станом на 11.03.2018 року складає 3 984 019 (три мільйони дев`ятсот вісімдесят чотири тисячі дев`ятнадцять) гривня 67 копійок. У відповідності до умов Договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок реалізації Предмета іпотеки в будь-який спосіб передбачений Законом України «Про іпотеку». У відповідності до положень/умов Кредитного договору та Договору іпотеки, враховуючи норми ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель, яким є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», скористалося своїм правом, та задовольноло забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на Предмет іпотеки. Як стало відомо ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 17.07.2019 року Першим ВДВС Тернопільського МУЮ було винесено постанову про арешт нерухомого майна. Позивач вважає, що діями Першого ВДВС Тернопільського МУЮ порушені права ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» як власника майна. З врахуванням наведеного, просить суд звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 05 серпня 2019 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 26 вересня 2019 року суд постановив перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11 листопада 2019 року витребувано із Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області копії матеріалів виконавчих проваджень в частині, що стосується накладення арешту на майно боржника - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 67,4 кв.м. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра і гарантія» в судове засідання не з`явився, однак позав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові. Відповідач та представник відповідача у судове засідання повторно не з`явились та не повідомили суд про причини неявки, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. За вказаних обставин судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, тому згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились та не повідомили суд про причини неявки. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: 26 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (повним правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11322294000. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №11322294000 від 26 березня 2008 року, між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», було укладено Договір іпотеки, посвідченим 26.03.2008 року, Магдич О.О., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу за реєстровим №874, на підставі якого в іпотеку було передано наступне нерухоме майно: - двокімнатна квартира за номером [ADDRESS] . 11 липня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра і гарантія» та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» було укладено Договір №667/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором №11322294000 від 26 березня 2008 року, який було укладено між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] та права Іпотекодержателя за Договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О. за реєстровим №874, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Згідно Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №174161363 від 17.07.2019 року, власником квартира загальною площею 67,4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції 08.02.2016 року та 07.04.2014 року на підстави постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено обтяження на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справиз неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заявубез розгляду. Враховуючи, що третя особа Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області копії матеріалів виконавчих проваджень в частині, що стосується накладення арешту на майно боржника - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 67,4 кв.м.не надала витребуваний доказ, суд визнає обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, а саме, що згідно постанови державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Качан І.Р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 08.02.2016 року, № 50081899, реєстраційний номер обтяження №13162299 наладено арешт на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 67,4 кв м, що належить [PERSON] та згідно постанови державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Малик С.Р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 24.04.2014 року індексний номер № 12631747, реєстраційний номер обтяження №5452200 накладено арештквартири [ADDRESS] , загальною площею 67,4 кв м, що належить [PERSON] . До правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права: Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установ, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно зі ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно з статтею 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ст. 3 ЗУ «Про іпотеку»). Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» - про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно з ст. 20 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечуваного обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом або в позасудовому порядку згідно з цим Законом. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч. 5 цієї норми у всіх інших випадках арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Арешти та заборони відчуження було накладено на майно, яке перебуває в іпотеці позивача, що підтверджується відповідними документами та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Існування арештів, накладених на вищевказане іпотечне майно, унеможливлює реалізацію позивачем свого права іпотекодержателя звернути на нього стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Враховуючи, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, чим порушується право позивача як власника майна та іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved