Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач у вересні 2020 року звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 01.10.2020 року відкрито спрощене провадження у справі, призначено дату судового засідання. В судове засідання відповідачі не з`явились, за адресою реєстрації не проживають. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.11.2020 року справу призначено до розгляду в заочному порядку. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про підтримання позовних вимог, просив справу розглянути у заочному порядку. Розглянувши доводи позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Позивачу на підставі договору купівлі- продажу житлового будинку від 22.11.2019 року на праві власності належить одна друга частина житлового будинку [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у даному будинку з 2007-2010 років зі згоди колишнього власника будинку - [PERSON] , однак з 2007 року не проживають у вказаному будинку по теперішній час з часу реєстрації, що повністю доведено зібраними по справі доказами, які дослідженні судом у судовому засіданні. Позивач, посилаючись на правовий механізм ст. 391 ЦК України просить ухвалити остаточне рішення суду про позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням вказаного будинку, оскільки подальша реєстрація відповідачів у належному позивачу будинку істотно порушує права позивача як власника. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені статтями 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Суд вважає, що позивач довів актом депутатів Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області від 10.09.2020 року факт непроживання відповідачів у спірному будинку більше одного року, тобто повністю довів порушення його прав як власника нерухомого майна відповідачами або можливість такого порушення в майбутньому. Отже, судом встановлені фактичні обставини та правовідносини, зокрема те, що відповідачі фактично не проживають у спірному житловому приміщенні майже з часу реєстрації. Оскільки відповідачі в теперішній час не є членами сім`ї позивача, то право останнього підлягає захисту в судовому порядку за правилами ст. ст. 383, 391 ЦК України. Порушене право власника має бути захищено шляхом позбавлення відповідачів права користування цим житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved