Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22 червня 2007 року між позивачем та відповідачкою був укладений кредитний договір № 31 та остання отримала кредит у сумі 39270,00 грн. терміном на 36 місяців зі сплатою 16,5 % річних. За умовами кредитного договору - п.3.3.4. - позичальник зобов'язується здійснювати погашення основного боргу за кредитом рівними частинами у сумі 1090,83 грн. та сплачувати відсотки, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом шляхом внесення готівки до каси банку до 30 числа кожного звітного місяця, а саме з липня 2007 року. Останній платіж в рахунок погашення кредиту має бути здійснений не пізніше 22 червня 2010 року. Прийняті на себе зобов'язання відповідачка не виконує. Як основний борг, так і відсотки за використання кредитом сплачувала не в повному обсязі, таким чином з'явилась прострочена заборгованість, яка станом на 28 липня 2014 року складає: непогашена сума основної заборгованості за кредитом - 10908,42 грн.; непогашена сума процентів - 695,30 грн.; пеня за прострочений кредит з 28 липня 2011 року по 27 липня 2014 року - 4912,70 грн.; пеня за прострочені проценти з 28 липня 2011 року по 27 липня 2014 року - 313,68 грн.; сума боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення - 2600,56 грн.; 3% річних, нарахованих на суму простроченої заборгованості - 1241,05 грн., а разом - 20671,71 грн. Просив стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України» борг за кредитним договором № 31 від 22 червня 2007 року (станом на 28 липня 2014 року) у розмірі 20671,71 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. У судовому засіданні представник позивача Куфтінова Г.Ю. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] у судове засідання надала заяву з проханням провести розгляд справи у її відсутність, проти позову заперечувала. Також надала заяву з проханням застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що відповідає положенням ст. 628 ЦК України. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачкою 22 червня 2007 року був укладений кредитний договір № 31 та остання отримала кредит у сумі 39270,00 грн. терміном на 36 місяців зі сплатою 16,5 % річних. За умовами кредитного договору - п.3.3.4. - позичальник зобов'язується здійснювати погашення основного боргу за кредитом рівними частинами у сумі 1090,83 грн. та сплачувати відсотки, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом шляхом внесення готівки до каси банку до 30 числа кожного звітного місяця, а саме з липня 2007 року. Останній платіж в рахунок погашення кредиту має бути здійснений не пізніше 22 червня 2010 року (а.с. 6-8). Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, станом на 28 липня 2014 року має заборгованість у розмірі 20671,71 грн., яка складається з наступного: непогашена сума основної заборгованості за кредитом - 10908,42 грн.; непогашена сума процентів - 695,30 грн.; пеня за прострочений кредит з 28 липня 2011 року по 27 липня 2014 року - 4912,70 грн.; пеня за прострочені проценти з 28 липня 2011 року по 27 липня 2014 року - 313,68 грн.; сума боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення - 2600,56 грн.; 3% річних, нарахованих на суму простроченої заборгованості - 1241,05 грн., що підтверджується розрахунком позивача, який перевірений судом та визнаний правильним (а.с. 4, 5). Статтею 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір між сторонами укладений 22 червня 2007 року з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 21 червня 2010 року, а останній платіж відповідачкою був зроблений 11 лютого 2010 року, то станом на 26 серпня 2014 року - день звернення позивача до суду із позовною заявою, трирічний строк позовної давності за кредитним договором сплив. Відповідно до п.31 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» враховуючи положення п.7 ч.13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові в даному випадку. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплинула і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 ч.13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). З розрахунку заборгованості за договором та виписки щодо руху коштів вбачається, що останній платіж відповідачкою на погашення кредиту мав місце 11 лютого 2010 року, тобто позивачу було відомо про порушення його права ще з березня 2010 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню у зв'язку зі спливом позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed