Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач Управління благоустрою та житлової політики (надалі УБЖП) звернулись до суду з позовом до відповідачів [PERSON], та [PERSON], про виселення з незаконно займаної кімнати [ADDRESS] . Позов, на задоволенні якого наполягав позивач, обґрунтовано тим, що кімната [ADDRESS] є державною власністю, знаходиться на балансовому обліку УБЖП виконкому Криворізької міської ради. Проте до теперішнього часу у вказаній кімнаті безпідставно проживають відповідачі, при цьому документів на квартиру не мають, будь-які правові підстави для їхнього проживання у цій квартирі відсутні. Представник позивача Коваленко Р.А., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на ті самі підстави. Присутня в судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала частково, пояснила, що після смерті сусідки, кімната в якій вона мешкала, пустувала, ніхто не турбувався про неї. Їй запропонували звернутися до Жовтневого виконкому для розширення житлової площі, після чого документи вона подала та вважала, що її питання буде вирішено на її користь. В цій кімнаті вона мешкала півтора роки, зараз в кімнаті не проживає, але ключі знаходяться у неї. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, зазначив що вселився в кімнату без належного дозволу, однак за свої кошти зробив в кімнаті ремонт, та вважав, що кімната залишиться за ним. Представники третіх осіб направили суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність, заперечень не надали. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що спірна кімната за адресою: [ADDRESS] не приватизована, є державною власністю, знаходиться на балансовому обліку УБЖП виконкому Криворізької міської ради. З наданих суду документів убачається, а саме акту від 26.03.2014 року (а.с. 4), що у спірній кімнаті проживають відповідачі [PERSON], та [PERSON], За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУМВС України у Дніпропетровській області (а.с. 11,12) відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 04.02.2008 року, за цією ж адресою на час розгляду справи зареєстрована відповідачка [PERSON] з 21.09.2004 року. Судом установлено, що відповідачі не є піднаймачами спірної квартири, вселились в спірну квартиру самоправно, а тому права користування спірним житлом не набули. Згідно зі ст. 58 ЖК єдиною підставою вселення громадян у житлове приміщення є ордер, який видається уповноваженим на це органом. Статтею 42 ЖК визначено, що жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених ст. 46, частинами 1,2 ст. 54, ч.1 ст. 90, ч.6 ст. 101, статтями 102,110, ч.1 ст. 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством України. Згідно з ч.3 ст. 116 ЖК, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України установлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ на має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в сукупності. У судовому засіданні установлено, що належних доказів, які підтверджували право відповідачів на зайняття спірної квартири - не надано. Сам факт проживання відповідачів у спірній квартирі не свідчить про набуття ними права на житлову площу. Згідно приписів ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку , передбачених законом. Оцінивши надані докази суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачів на користь держави, пропорційно задоволеним вимогам, по 121,80 грн., з кожного.

Outcome: approved