Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він та відповідач мешкали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Вони мають спільну неповнолітню дитини - сина [PERSON], [INFO], яка в даний час проживає відповідачем. Відповідач чинить йому перешкоди у побаченнях з дитиною. Тому просить зобов'язати відповідача не перешкоджати йому здійсненню батьківських обов'язків щодо сина. Встановити наступний порядок його участі у вихованні сина по відношенню до сина: кожний тиждень місяця з 17.00 до 20.00 щосереди та щоп'ятниці, кожен непарний тиждень місяця з 17.00 п'ятниці по 17.00 неділі, кожного року під час літніх, весінніх та зимових канікул періодів з 01.07 по 01.08 включно, з 25.03 по 31.03 включно (в період відвідань дитиною навчальних, спеціальних, загальноосвітніх, технічних, вищих та інших учбових закладів), з 05.01 по 11.01 включно у відповідності з режимом відвідувань дитиною освітніх закладів; у дні народження сина з 10.00 до 20.00 наступного дня кожний непарний (2017 ... ,2019 ...) у відповідності з режимом відвідування дитиною освітніх закладів; у випадку захворювання сина на час хвороби, у житловому приміщенні в якому перебуває дитина; у випадку знаходження в стаціонарному медичному закладі, санаторії, профілакторії і т.і. на весь час перебування в ньому; у дні щорічної відпустки батька на весь час відпустки, у відповідності з режимом відвідування дитиною освітніх закладів. Також просить зобов'язати відповідача погоджувати з ним всі питання що виникають щодо медичного обслуговування дитини, освіти дитини, зміни та вибору місць знаходження та мешкання дитини, надавати для ознайомлення медичну документацію дитини та не перешкоджати йому в забезпечення дитини речами, одягом, шкільним приладдям та аксесуарам, меблями, побутовою технікою, тощо. У випадку хвороби дитини, якщо хвороба припадає на момент зустрічі з батьком, компенсувати втрачений час на спілкування іншим днем, за згодою та погодженням з батьком дитини. У випадку перебування батька дитини за кордоном компенсувати втрачений час на спілкування у час перебування на Україні. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Представник відповідача позов заперечив та зазначив, що позивач не є батьком дитини. Також пояснив, що дитина боїться [PERSON] Пояснив, що батьком дитини є інша особа, яка відома матері. Реєстрацією дитини займалася сама мати, яка рахувала що позивач з нею одружиться та створить з нею сім'ю. просить відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи позов підтримала частково і підтримала письмовий висновок служби у справах дітей СМР. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази подані сторонами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. За змістом ст.ст.141, 150 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, а предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Зазначеному обов'язку батьків відповідає відповідне право дитини, закріплене в ст.ст.8, 19 Закону України «Про охорону дитинства». Положеннями ст.ст.7, 155 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.153 СК України, ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право безперешкодне спілкуватися з нею, якщо таке право не обмежено законом або судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Положеннями ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таким чином, законодавством України закріплено рівний обов'язок батьків, в тому числі тих що мешкають окремо від дитини, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. Судом встановлено, що позивач та відповідач мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з матір'ю. Заяву відповідача на те, що позивач не є батьком її сина [PERSON] суд не може взяти до уваги. Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. (ст. 126 СК України). Порядок оспорювання батьківства за заявою матері дитини, в разі коли походження дитини було визначено в порядку ст. 126 СК України законом не визначено. Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. 7. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 10 СК України визначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). У зв'язку з чим, за аналогією закону суд вважає за необхідне застосування в даному випадку положень ст. 138 СК України, якою визначено що жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Відповідно до вказаної норми закону така вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. До вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини. У зв'язку з чим, проведення експертизи для вирішення питання чи є позивач біологічним батьком дитини не вплине на наслідки розгляду даної справи. Позивач зазначив, що він є батьком [PERSON]. З копії свідоцтва про народження вбачається, що батьком [PERSON] вказаний [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснив суду, що у його брата [PERSON] є син - [PERSON], 2012 року. Пояснив, що [PERSON] у шлюбі не був, але жив цивільним шлюбом з відповідачем. Вони жили у м. Суми на вулиці у квартирі відповідача. Відповідач чинить перешкоди брату у спілкуванні з сином та не брала від нього речі для дитини. З травня 2016 року брат живе з батьками та з того часу він не може спілкуватися з сином. Він їздив з братом до дитячого садку та перші декілька разів позивачу вдалося поспілкуватися з сином. [PERSON] відмовлялася забирати подарунки: грався та відразу повертав й казав що мати буде лаятися. Потім викладачі садку попросили не приходити, тому що матір лається. Також він їздив з братом до відповідача, але вона брата не пускала та не брала подарунки. Також він знає, що коли сторони жили разом, вони з дитиною їздили до його батьків у с. Курган на кожні вихідні. Інколи, коли [PERSON] хворів, залишали [PERSON] у його батьків (діда та баби [PERSON]) у с. Курган. Він впевнений що позивач та відповідач жили однією сім'єю, оскільки вони жили разом, брат опікувався [PERSON], коли вона була вагітна. Возив [PERSON] та сина на море. Він особисто спілкувався з відповідачем з приводу створення перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною та відповідач сказала, що якщо брат не буде жити з нею то вона не дасть спілкуватися з дитиною. Свідок [PERSON]. пояснив, що позивач його син. Також він має онука [PERSON], батьком якого є його сина, а матір'ю Відповідач. пояснив, що [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не був, а проживав у цивільному шлюбі з відповідачем з січня 2011 року. Жили вони разом на [ADDRESS] Приблизно раз на місяць він привозив їм продукти в цю квартиру. Кожні вихідні вони приїздили до них у село. Останній раз у с. Курган позивач, відповідач та онук приїздили до них у село в осені 2016 року. [PERSON] зве [PERSON] батьком. Зі слів сина та невістки знає, що вони у своїй кімнаті у квартирі замінили вікно. Зі слів позивача знає, що останній намагається спілкуватися з сином, але відповідач не дає цього робити. Також відповідач заборонила вихователям дитячого садку дозволяти спілкуватися з батьком та брати подарунки. Він особисто телефонував відповідачу, але вона відмовляється спілкуватися. Пояснив, що коли син почав зустрічатися з відповідачем, вона не мала зовнішніх ознак вагітності. Зі слів сина знає, що відповідач не бере речі та подарунки для дитини, не дає спілкуватися з дитиною. Він з бабою готували передачу онуку (продукти, речі), але син все привозив це все додому та казав що не взяли. Пояснив, що [PERSON] його онук та відповідач ніколи не казала, що ця дитина не його сина. Пояснив, що коли у позивача та відповідача були добрі стосунки, [PERSON] інколи жив у нього та баби у селі Курган майже по місяцю, оскільки [PERSON] зворів та його дружина доглядала його. Пояснив, що про народження онука він дізнався телефоном від сина [PERSON]. Він зі своєю дружиною, донькою [PERSON] та сином [PERSON] їздили забирати невістку (відповідача) з онуком з лікарні. Приблизно через місяць чи два їх запросили у гості в м. Суми де святкували народження [PERSON]. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися вкрай недоброзичливі стосунки та сторони не можуть самостійно погодити порядок участі батька у вихованні дитини та його зустрічей з дитиною, що фактично визнане сторонами у судовому засіданні. Окрім того, даний факт підтверджується поясненнями усіх допитаних у судовому засіданні свідків. Службою у справах дітей СМР надано висновок щодо можливих варіантів участі батька у вихованні дитини, за яким запропоновано встановити наступний порядок участі батька у вихованні дитини: формі систематичних побачень з сином кожної першої та третьої суботи, другої та четвертої неділі місяця з 09-00 години до 19-00 години; під час шкільних канікул, але не менше половини їх тривалості; під час літнього періоду року, але не менше половини його тривалості з урахуванням стану здоров'я та інших обставин, що мають істотне значення. Вказаний висновок наданий Службою у справах дітей на думку суду не повністю відповідає інтересам дитини та принципу рівності прав та обов'язків батьків щодо їх спілкування з дитиною та участі у її вихованні, окрім того він суперечить наведеним вище нормам Закону. Оскільки, обумовлюють побачення не визначеними обставинами, що порушує право батька та дитини на особисте спілкування між собою. Хвороба дитини та її перебування на лікування не можуть бути обмеженнями для побачень з батьком, оскільки підтримка з боку батька під час знаходження дитини у лікарні буде сприяти розвитку дитину. При визначення порядку участі батька у вихованні дитини, суд враховує вік дитини, необхідність дотримання побутового та щоденного режиму. За таких обставин, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, ставлення матері дитини до цього питання, враховуючи положень ч. 2 ст. 159 СК України, зокрема, вік дитини, стан її здоров'я, а також взаємовідносини між батьками дитини, з метою забезпечення прав та найкращих інтересів дитини, суд приходить до висновку, що на цей час доцільно визначити способи та порядок спілкування позивача з малолітнім сином шляхом побачень з дитиною кожної першої та третьої суботи, другої та четвертої неділі місяця з 09-00 години до 19-00 години; під час шкільних канікул, але не менше половини їх тривалості; під час літнього періоду року, але не менше половини його тривалості. Стосовно інших вимог позивач (щодо зобов'язання погоджувати всі питання що виникають щодо медичного обслуговування дитини, освіти дитини, зміни та вибору місць знаходження та мешкання дитини, надавати для ознайомлення медичну документацію дитини та не перешкоджати йому в забезпечення дитини речами, одягом, шкільним приладдям та аксесуарам, меблями, побутовою технікою, тощо., зобов'язання компенсування втраченого часу спілкування у певних випадках) суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач у майбутньому буде створювати перешкоди батьку у здійсненні його батьківських обов'язків. Окрім того, сторони не позбавлені можливості в подальшому спільно змінювати способи та порядок спілкування батька з дитиною, зокрема, шляхом укладення згідно із положеннями ст. 157 СК України відповідного договору. Правовідносини, що виникли між сторонами є сімейними та врегульовані ст. 141, 142, 150, 151, 152, 155, 157-159, 160, 161, 164, 170 СК України. З урахування наведених вище та встановлених судом фактів, суд вважає що є підстави для часткового задоволення позову та усунення перешкод позивачу у вихованні сина, покладення на відповідача обов'язку не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення участі батька у вихованні дитини у спосіб визначений судом вище. У задоволенні позову в іншій частині суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог з наведених вище підстав. На підставі викладеного,

Outcome: partial