Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивач у червні 2021 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] 21.10.2016 року укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу шляхом підписання заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) №2501262/031016. Згідно п. 3.1. заяви про приєднання шляхом підписання цієї заяви клієнт беззастережно приєднується до договору в редакції, яка на день підписання заяви розміщена на інтернет-сторінці Банку www.oschadbank.ua та укладає з банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. Позивач зазначає, що відповідачу було встановлено відновлювальну кредитну лінію в розмірі 1500 грн. Процентна ставка за користування кредитними коштами визначена у розмірі 30%. Позивач зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості станом на 21.01.2021 року загальна сума заборгованості становить 2758,66 грн. з яких 1482,24 грн. заборгованість по основному боргу; 860,33 грн. заборгованість по сплаті процентів та комісії за користування кредитом; 14,00 грн. комісія; 254,92 грн. пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 53,60 грн. сума 3% річних від простроченої суми заборгованості по основному боргу; 53,20 грн. сума 3% річних від простроченої суми заборгованості по процентам; 42,53 грн. сума інфляційних втрат від простроченої суми процентів за користування кредитом. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 2758,66 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 15.06.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву (а.с.49). Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] 21.10.2016 року підписала заяву про приєднання №2501262/31016 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного засобу (платіжної картки). Згідно п. 6.3. [PERSON] погодилась, що їй буде встановлені наступні максимальні параметри кредитування. Бажаний розмір кредиту складав 1500 грн. Процентна ставка за кредитом 30 процентів річних за користування кредитними коштами, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду та 0,001 процентів річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду (а.с. 18-19). Судом встановлено, що [PERSON] 21.10.2016 року підписала повідомлення про умови кредитування, згідно яких їй надано кредит у сумі 100 000 грн. строком на 36 міс. (а.с. 21). Судом встановлено, що згідно виписки по рахунку [PERSON] за період з 22.12.2016 року по 15.08.2019 року їй встановлено кредитний ліміт у розмірі 1500 грн. (а.с. 9-17). Судом встановлено, що згідно розрахунку заборгованості за основним боргом, процентами, комісією, пенею, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання станом на 21.01.2021 року [PERSON] договір №3273823 від 03.10.2016, кредитний ліміт встановлено 22.12.2016 року загальна сума заборгованості становить 2758,66 грн., з яких 1482,24 грн. заборгованість по основному боргу; 860,33 грн. заборгованість по сплаті процентів та комісії за користування кредитом; 14,00 грн. комісія; 254,92 грн. пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 53,60 грн. сума 3% річних від простроченої суми заборгованості по основному боргу; 53,20 грн. сума 3% річних від простроченої суми заборгованості по процентам; 42,53 грн. сума інфляційних втрат від простроченої суми процентів за користування кредитом (а.с. 7-8). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України) За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачено, що однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526, 527, 530, 532 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, належними сторонами та у встановлений у зобов`язанні строк. Судом встановлено, що своїх зобов`язань за вказаним договором відповідач належним чином не виконав, допустив істотне порушення умов договору щодо порядку та строку сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ч. 2 ст. 615 ЦК України вказує, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи наведене та відповідно до положень ст. 509, 526, 599, 615, 629, 631, 1050, 1054 ЦК України, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 1482,24 грн., тобто в розмірі фактично отриманих і неповернутих позичальником коштів та процентів за користування кредитом в сумі 860,33 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає також обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в сумі - 53,60 грн., 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 53,20 грн., а також втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 42,53 грн. Разом з тим, з наданих суду доказів вбачається, що позичальник не підписав жодного документу, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати ним пені та комісій, які зазначені в розрахунку заборгованості, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач взяв на себе зобов`язання щодо їх сплати у випадку неналежного виконання зобов`язання. Вказівку позивача на умови договору, які розміщені на банківському веб-сайті в редакції, яка діяла на момент укладення договору, суд не може сприймати такою, що підтверджує факт ознайомлення позичальника саме з цією редакцією умов договору. Ці дані не можуть слугувати належним доказом у справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342\\180\\17-ц. За наведених обставин суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача комісії в сумі 14,00 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 254,92 грн. - відсутні. Таким чином суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, лише в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним боргом (кредитом) - 1482,24 грн., процентів за користування кредитом - 860,33 грн., 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в сумі - 53,60 грн., 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 53,20 грн., а також втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 42,53 грн. Всього до стягнення підлягає 2491,90 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, зокрема вони підлягають стягненню з обох сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог - (2491,90 х 100) : 2758,66 = 90,3 %, тобто позов задоволено на 90,3 %. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 2270 грн., тому при визначенні розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, суд наводить наступний розрахунок: 2270 грн. - 90,3 % = 2049,81 грн., тобто з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2049,81 грн. судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial