Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представника по довіреності Сапфіра Ф.О. звернулось до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 17505,36 грн. та суми судового збору сплаченої при зверненні з позовом до суду в розмірі 229,40 грн. з відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.08.2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] був укладений договір, про видачу кредиту в сумі 2000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичними особами («Розстрочка») (Стандарт) складає між ним і банком Договір. Проте, заборгованість за кредитом відповідачем не сплачувалась, станом на 30.09.2013 року заборгованість складає 17505,36 грн., яку позивач і просить стягнути. Позивач направив суду заяву, якою позов підтримав, просив задовольнити, з тих же підстав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи належним чином сповіщений, що підтверджено письмовими матеріалами справи, про причину не явки не повідомив. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (постановляє заочне рішення). Проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов задоволенню не підлягає у повному обсязі. До такого висновку суд приходить на підставі з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У судовому засіданні встановлено, 03.08.2005 року, Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується Статутом ПАТ КБ «ПриватБанк», надав [PERSON] кредит в сумі 2000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості, строком на 12 місяців, тобто до 03.08.2006 року, що знаходить підтвердження в матеріалах справи. Даний договір був укладений на підставі заяви позичальника (а.с. 7) та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с. 8-9). Перед укладенням спірного договору відповідач був повідомлений про умови кредитування, даний факт підтверджується особистим підписом відповідача. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» належним чином виконав всі покладенні на нього обов'язки, проте відповідач, свої зобов`язання перед позивачем не виконував, чим порушив умови договору, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до ст. 611 ч. 1 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Зазначені вимоги відповідач на час розгляду справи у суді також не виконав. Зобов'язання повинні виконуватись належним чином, згідно з вимогами договору та у встановлений строк, що передбачено ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України. Згідно з наданим до справи розрахунком заборгованості відповідача перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», станом на 30.09.2013 року сума заборгованості становить: 4290,89 грн. - заборгованість за кредитом, 11904,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 809,78 грн. - штраф (процентна складова). Усього заборгованість складає 17505,36 грн. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі ст. 631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Частиною 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано кредитні кошти відповідачу на строк з 03.08.2005 року на 12 місяців, тобто по 03.08.2006 року, отже строком виконання зобов'язання є 03.08.2006 року. Проте позивач звернувся до суду 08.11.2013 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до п. 31 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Крім того, оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 частини тринадцятої ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи), у тому числі й щодо стягнення пені. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, тому зазначене вище застосовується й до додаткових вимог банку. На підставі наведеного суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Таким чином, позов було пред'явлено після спливу строку позовної давності. Позивач - банк не заявив суду щодо поновлення строку позовної давності. З матеріалів справи не вбачається підстав для визнання пропуску строку банком з поважних причин. Оскільки позивачу необхідно відмовити у задоволені позовних вимог, то судові витрати віднесено на рахунок позивача.

Outcome: dismissed