Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач Софіївська РДА звернулася до Софіївського районного суду із позовною заявою в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO]. У 2012 році [PERSON] привела дитину в міську дитячу лікарню м. Дніпропетровська та покинула її там. Розпорядженням голови Софіївської райдержадміністрації від 14.12.2012 року № 636-р-12 малолітня [PERSON] була влаштована під опіку громадян. За час перебування дитини під опікою [PERSON] жодного разу не звернулась в службу у справах дітей щодо можливості спілкування з дитиною чи повернення її в біологічну сім'ю. Ніяких відомостей про себе не давала, її місцезнаходження було невідоме. 22 січня 2014 року службі у справах дітей стало відомо, що [PERSON] перебуває в [ADDRESS] в сім'ї [PERSON]. [PERSON] була запрошена в службу у справах дітей, де і пояснила, що на території району не проживала, а їздила по всій території України. На даний час [PERSON] власного житла не має, не працює, постійного місця проживання не має, не створює умов для проживання дитини. Враховуючи викладене вище позивач вважає, що відповідач не в змозі створити для дитини умови, які б відповідали її нормальному розвитку та забезпеченням всім необхідним. Відповідач своєю поведінкою та діями створює умови, які шкодять інтересам дитини, негативно впливають на її психічний та фізичний розвиток, а тому позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітньої [PERSON]. Представник позивача - Софіївської районної державної адміністрації - Турівна В.І. позовні вимоги підтримує, посилаючись на обставини, викладені у поданій до суду позовній заяві, просить розглянути справу за її відсутності, про що надала відповідну заяву. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує, просить розглянути справу за її відсутності, про що надала відповідну заяву. Прокурор Софіївського району з позовом згодний, просить задовольнити позовні вимоги та розглянути справу за його відсутності, про що надав відповідну заяву. Вивчивши матеріали справи, беручи до уваги заяви представника позивача, відповідача, прокурора, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із таких підстав: відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1)не забрали дитину в пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2)ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В судовому засіданні за матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 3). У 2012 році [PERSON] привела дитину в міську дитячу лікарню м. Дніпропетровська та покинула її там (а.с. 5). Розпорядженням голови Софіївської райдержадміністрації від 14.12.2012 року № 636-р-12 малолітня [PERSON] була влаштована під опіку громадян (а.с. 7). За час перебування дитини під опікою [PERSON] жодного разу не звернулась в службу у справах дітей щодо можливості спілкування з дитиною чи повернення її в біологічну сім'ю. Ніяких відомостей про себе не давала, її місцезнаходження було невідоме. 22 січня 2014 року службі у справах дітей стало відомо, що [PERSON] перебуває в [ADDRESS] в сім'ї [PERSON]. [PERSON] була запрошена в службу у справах дітей, де і пояснила, що на території району не проживала, а їздила по всій території України. На даний час [PERSON] власного житла не має, не працює, постійного місця проживання не має, не створює умов для проживання дитини. Згідно висновку органу опіки і піклування Софіївської районної державної адміністрації [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] (а.с. 4). Виходячи з вищенаведеного встановлено, що своїми діями відповідач порушує свої зобов'язання, закріплені в ст. 51 Конституції України, а саме: «Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття». Аналогічне твердження закріплене і у ст. 150 СК України, якою передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, де зазначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п.п. 1, 6 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 16 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 вказує, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 p., записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч. 2 ст. З Конвенції про права дитини, що діє в Україні з 27.09.1991 p., вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402 «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що «Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини». У відповідності до ст. 12 Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Софіївської районної державної адміністрації, виходячи з інтересів дитини, [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] та подальшу долю дитини доручити вирішувати органу опіки та піклування Софіївської районної державної адміністрації. На підставі викладеного,

Outcome: approved