Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач у жовтні 2014 року звернувся до суду із зазначеним позовом, який уточнив 18 листопада 2014 року і просить встановити факт смерті [INFO] в смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської області його батька [PERSON], який народився [INFO] в смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської області, а також визнати за ним у порядку спадкування за законом після матері [PERSON], померлої [INFO], право приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказані особи були його батьками, перебували у шлюбі і мали у власності зазначений будинок оформлений по праву власності на батька, який помер [INFO], але його смерть не була належним чином зареєстрована і ця можливість втрачена, оскільки не збереглися будь-які медичні або інші документи, які підтверджують факт його смерті у певний час. На день смерті батька мати позивача проживала і була зареєстрована разом з ним у вказаному будинку, у зв'язку з чим позивач вважає, що його мати набула право власності на весь будинок, а після її смерті [INFO] позивач 21 липня 2014 року подав заяву до нотаріальної контори про прийняття її спадщини і як її єдиний син успадкував вказаний будинок. Вказує, що нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину матері, оскільки право власності на будинок оформлене за батьком щодо якого не зареєстровано факту смерті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, а представник відповідача надав суду заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Вислухавши представника позивача, допитавши свідків та розглянувши надані позивачем письмові докази, суд находить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про народження позивача, виданого на підставі запису № 4 складеного 02 лютого 1951 року Великомихайлівським райбюро ЗАГС Одеської області, він походить від батька [PERSON] і матері [PERSON]. Згідно свідоцтва про одруження, шлюб батьків позивача був зареєстрований записом за № 10 складеним 17 червня 1950 року Великомихайлівським рай бюро ЗАГС Одеської області. У свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння, виданому 29 жовтня 1964 року виконавчим комітетом Великомихайлівської селищної ради на підставі власного рішення № 14 від 31 липня 1964 року, власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за [ADDRESS] вказаний батько позивача. На свідоцтві є відмітка Білгород-Дністровського міжміського бюро технічної інвентаризації від 02 листопада 1964 року про реєстрацію цього права власності у реєстровій книзі під № 517. Згідно архівної довідки архівного відділу Великомихайлівської районної державної адміністрації, за рішенням виконкому Великомихайлівської селищної ради від 23 вересня 1966 року, протокол № 16, вулиця [ADDRESS] була перейменована у [ADDRESS]. У інвентарній справі № 685 Великомихайлівського БТІ на вказаний будинок запис про його місцезнаходження по [ADDRESS] змінено на [ADDRESS], а також наявні «Сводный оценочный акт по домовладению», «Оценочный акт» на будинок, «Техническое описание строений и сооружений домовладения», де його власником вказаний [PERSON]. У Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану вказано про відсутність актового запису цивільного стану про смерть батька позивача. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] дали аналогічні показання про те, що проживали з батьками позивача по сусідству з жовтня 1964 року і знають, що батько позивача помер [INFO] і вони були особисто присутні на його похованні на центральному цвинтарі смт. Велика Михайлівка, позивач у батьків був єдиним сином. У домовій книзі для прописки громадян по вказаному будинку зазначено про прописку у ньому батьків позивача з дня оформлення права на будинок і до дня смерті матері, а щодо батька відсутні відмітки про його виписку (зняття з реєстрації). Відповідно до свідоцтва про смерть, мати позивача [PERSON] померла [INFO] в смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської області. У спадковій справі № 254/2014 заведеній Великомихайлівською районною державною нотаріальною конторою наявне свідоцтво про її смерть, заява позивача від 21 липня 2014 року про прийняття її спадщини, витяг із Спадкового реєстру про відсутність її заповітів. Наявний також лист вказаної нотаріальної контори на адресу позивача від 09 жовтня 2014 року про неможливість видачі йому свідоцтва про право на спадщину на майно матері, оскільки титульним власником будинку є чоловік спадкодавця - [PERSON], 1925 року народження, факт смерті якого не зареєстровано та не встановлено і тому необхідно звернутись до суду із заявою про встановлення факту смерті батька та встановлення права власності на нерухоме майно. Виходячи з факту перебування батьків позивача у шлюбі на день оформлення права власності на будинок на батька, а також з положень чинних на той час статей 22 і 28 Кодексу законів про шлюб і сім'ю Української РСР - суд вважає, що вказаний будинок належав батькам позивача на праві спільної сумісної власності і їх частки визнавались рівними. Відповідно до положень статті 258 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку його встановлення. Пунктом 1 розділу « 5. Державна реєстрація смерті» Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 (у редакції наказу від 24.12.2010 року № 3307/5) встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті, зокрема, є лікарське свідоцтво про смерть, фельдшерська довідка про смерть, лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Зазначені вище документи підтверджують відсутність запису акта про смерть батька позивача та неможливість її реєстрації на теперішній час, а також ту обставину, що від встановлення цього факту залежить право позивача на спадкування належного його батьку будинку. Оскільки у позивача відсутні вказані вище медичні документи про смерть його батька, то у судовому порядку можливо встановити факт смерті батька позивача у певний час. Допитані судом свідки підтвердили факт смерті батька позивача [PERSON] в певний час, а відповідач не заперечує проти задоволення позову, що надає суду підстави для задоволення позовних вимог в частині встановлення цього факту. Оскільки, батько позивача не залишав заповіт щодо свого майна, то із спадкоємців за законом першої черги на день його смерті відповідно до положень чинних на час відкриття спадщини статті 529 Цивільного кодексу УРСР була його дружина та син - позивач у справі. Положеннями чинних на час відкриття спадщини батька позивача статей 548, 549, 553 Цивільного кодексу Української РСР було встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини; вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Пунктом 124 чинної на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. № 45/5 було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути, зокрема, запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця. Оскільки, тільки мати позивача, як дружина померлого на день його смерті проживала і була прописана разом з ним у вказаному будинку, то вона прийняла вказану спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, набула право на цю спадщину і з урахуванням наявного у неї права власності на ? частину будинку, як дружини, та отриманою за спадщиною ? частиною цього ж будинку набула право власності на весь будинок. Виходячи з відсутності заповіту матері позивача та положень статті 1261 ЦК України, позивач як її син є спадкоємцем за законом першої черги. Оскільки позивач у встановлений законом шестимісячний строк подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини матері, то згідно положень статей 1268 і 1270 ЦК України, позивач набув право на цю спадщину у вигляді житлового будинку з часу відкриття спадщини матері.

Outcome: approved