Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Енергобанк», інтереси якого представляє за довіреністю [PERSON], звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що 07.10.2005 р. між Акціонерним банком «Енергобанк», правонаступником якого є ПАТ «Енергобанк» та [PERSON] укладений договір про надання кредиту№06-05/КФ. Зазначають, що згідно п. 1.1 кредитного договору банк зобовязався і в послідуючому надав позичальнику [PERSON] споживчий кредит у сумі 65000,00 доларів США на строк з 07.10.2015 року по 06.10.2010 року на споживчі цілі. Факт надання кредитних коштів підтверджується випискою по рахунку. В порушення умов договору, боржником здійснено часткову оплату кредиту, у звязку з чим утворилася заборгованість позичальника [PERSON] перед ПАТ «Енергобанк» у розмірі 32503,62 доларів США. Вказують, що з метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 5197. Відповідно до договору іпотеки, відповідач передала в іпотеку банку нерухоме майно житлового призначення - трьохкімнатну квартиру, загальною площею 82,70 кв.м., житловою площею 51,90 кв.м. за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності, оскільки, згідно п.п. 2.1.4 договору іпотеки, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо в момент настання терміну виконання позичальником зобовязання, забезпеченого іпотекою, воно не буде виконано, а за приписами п. 4.42 договору іпотеки визначено, що звернення стягнення здійснюється на підставі договору іпотеки, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду та відповідно до п.4.5.1 договору іпотеки визначено способи задоволення вимог іпотекодержателя, а саме: право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання, в порядку встановленому ст.37 закону України «Про іпотеку». Крім наведеного, мотивують вимоги і тим, що загальна вартість предмету іпотеки становить 826090,00 грн., відповідно до оцінки субєкта оціночної діяльності проведеної ТОВ «Буковина-Експерт», станом на 17.03.2015 р., а сума заборгованості позичальника по кредиту станом на 18.03.2015 р., що підлягає поверненню становить 92248, 38 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ (1 долар США = 23,29 грн.) становить 2149090,88 грн., з яких: - заборгованість за кредитом 32503,62 долари США (гривневий еквівалент 757229,91 грн.); заборгованість за відсотками 59744,76 долари США (гривневий еквівалент 1391860,97 грн.). Просять, заявлені позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки і судових витрат задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] акціонерного товариства «Енергобанк» [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в наданих суду поясненнях посилався на обставини аналогічно викладеним в позовній заяві, просив заявлені вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та в доповнення пояснень його довірительки зазначив, що позивач безпідставно звернувся до суду, оскільки його право вже захищено в інший спосіб, передбачений законом і умовами договору іпотеки, визначений на розсуд самого позивача, а тому, просив в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: [PERSON] в судове засідання будучи повідомленим про день і час розгляду справи повторно не з»явився, відомостей про поважність причини неявки його в засідання, суду не надав. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] акціонерного товариства «Енергобанк» [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], третю особа без самостійних вимог на стороні відповідача: [PERSON], вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, заперечення обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності у межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Відповідно до ч 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~Відповідно до положень статей 3, 4, 11, 27, 31 ЦПК України право визначати предмет, підставу позову і спосіб захисту порушеного права належить позивачеві Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом, належними доказами по справі установлено, що 07.10.2005р. між Акціонерним банком «Енергобанк», правонаступником якого є ПАТ «Енергобанк» та третьою особою [PERSON] укладений договір про надання кредиту№06-05/КФ (а.с.5). Згідно п. 1.1 кредитного договору банк зобовязався і в послідуючому надав третій особі [PERSON] споживчий кредит у сумі 65000,00 доларів США на строк з 07.10.2015 року по 06.10.2010 року на споживчі цілі. Факт надання кредитних коштів підтверджується випискою по рахунку (а.с.7). В порушення умов договору боржник здійснив лише часткову оплату кредиту, у звязку з чим утворилася заборгованість позичальника [PERSON] перед ПАТ «Енергобанк» у розмірі 32503,62 доларів США (а.с.6). З метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 5197. Відповідно до договору іпотеки, відповідач передала в іпотеку банку нерухоме майно житлового призначення - трьохкімнатну квартиру, загальною площею 82,70 кв.м., житловою площею 51,90 кв.м. за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності (а.с.8-10). У відповідності до п. 2.1.6. договору іпотеки, банк має право вимагати дострокового виконання забезпеченого предметом іпотеки зобовязання , якщо позичальник не зміг виконати будь-яке із зобовязань за кредитним або за цим договором і така неспроможність тривала більше 15 днів (а.с. 8). Згідно ст. 13 ч. 1\~ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. За приписами\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Крім того, такий спосіб захисту передбачений і ст. 16 ч.2\~п.1ЦК України, якою закріплено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Абзацом 2 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~закріплено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Одним із способів захисту порушеного права, який передбачений договором іпотеки є визнання права власності на нерухоме майно. Окрім того,\~ст. 36 Закону України «Про іпотеку», \~визначає 2 «досудові» способи задоволення вимог іпотекодержателя, а саме передача останньому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання та право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки на підставі договору купівлі-продажу. Згідно\~ст. 526 ЦК України,\~зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор\~прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту відповідно до \~ст. 527 ч.1 ЦК України. Ст. 530 ЦК України\~визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У відповідності до п.п.4.2 договору іпотеки, іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобовязання: у разі порушення позичальником обовязків, встановлених кредитним та цим договором; у разі звільнення позичальника з роботи та неотримання інших офіційно підтверджених доходів протягом місяця.\~\~\~ Крім того, за змістом вищевикладених умов договору іпотеки задоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому\~ст. 37 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», передача іпотекодержателю права власності на\~предмет іпотеки може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність\~за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за № 5 від 30.03.2012 року розяснено, що у разі, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (відповідне застереження в іпотечному договорі, прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», а не із позовом про визнання права власності на нерухоме майно. \~В ст. 33 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду. \~Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення відкритих торгів або шляхом процедури визначеної в ст.38 Закону України «Про іпотеку». Визнання та реєстрація права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, на підставі рішення суду, Законом України «Про іпотеку» не передбачені. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст.213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не грунтуються на законі і в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed