Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» звернулось до суду з позовом до [PERSON] посилаючись на те, що 08.08.2008 р. Закрите акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» (в особі Закритого акціонерного товариства «Діавест+», який діяв на підставі довіреності) та [PERSON] уклали договір № 08080801 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. Згідно з п.5 Перехідних положень Закону України «Про акціонерні товариства» Закрите акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» змінило найменування, тому правонаступником його є Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій». Згідно з п.1.1 Договору Клієнт (Відповідач) приймає участь в системі LeaseIT, зокрема, отримує обладнання та інші товари від постачальників - учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги на умовах, визначених обраним Клієнтом Пакетом фінансування LeaseIT, а оператор LeaseIT (Позивач), зобов'язується на підставі заявки Клієнта забезпечити передачу Клієнту товарів (ІТ-обладнання, запасних частин, комплектуючих, витратних матеріалів тощо) обраним Клієнтом Постачальників та надання Клієнту послуг, за умови виконання Клієнтом вимог, передбачених пакетом LeaseIT. Відповідно до п.1.2 Договору порядок отримання обладнання, інших товарів та послуг Клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг Клієнтами системи LeaseIT (надалі - Правила), які є невід'ємною частиною цього Договору. В Договорі визначено: «Клієнт ознайомився з Правилами, зміст Правил є зрозумілим для клієнта і він погоджується дотримуватися зазначених Правил», на погодженого далі стоїть власний підпис відповідача. Власним підписом Відповідач засвідчив факт ознайомлення з правилами, взяв на себе обов'язок їх дотримуватися. Правила затверджені та введені в дію наказом Генерального директора ЗАТ «Лізинг ІТ» від 01.02.2006 р. Правила офіційно опубліковані на сайті: http://www.leaseit.ua/corp/activities/online-programs.html і є незмінним з 01.02.2006 р., застосовується для всіх договорів про отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT. Правила є доступними для всіх Клієнтів на сайтіhttp://www.leaseit.ua/corp/activities/online-programs.html. Положеннями п. 2.1. Договору та п. 3.1 Правил визначено, що умови, за якими обладнання, інші товари та послуги надаються Клієнту, визначаються Пакетом LeaseIT. Згідно з п.4.1 Правил, Клієнт подав заявку на отримання обладнання, інших товарів та послуг Позивачу через Постачальника, якого Відповідач самостійно обрав. В заявці вказується найменування обладнання, його кількість та пакет LeaseIT, на умовах якого Клієнт бажав отримати обраний товар. Згідно заявки Відповідача Пакетом фінансування обрано Пакет LeaseIT Інвайт. Відповідно до п.3.3. Правил Пакети LeaseIT формуються і затверджуються Оператором LeaseIT та є публічною пропозицією (офертою) Оператора LeaseIT. Відповідно до ст.641 ЦК України реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір. Відповідно до ч. 2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Отже, згідно зі ст. 641 ЦК України Пакет LeaseIT Інвайт є пропозицією укласти договір. Заявка на отримання обладнання, згідно з якою Відповідачем обрано цей пакет, підписана ним власноруч і є акцептом - дією, яка свідчить про прийняття пропозиції у відповідності до ст.642 ЦК України. Відповідачем було здійснено й інші дії, що свідчать про прийняття пропозиції щодо укладення Договору: прийняття згідно з Накладною-вимогою обладнання в оренду на умовах лізингу, оплата першого платежу у розмірі, визначеному Пакетом LeaseIT Інвайт, підписання Договору, Заявки, Накладної вимоги, та підтвердження факту ознайомлення і погодження з Правилами. Із вищезазначеного слідує, що Пакет LeaseIT та Правила є невід'ємною частиною Договору, з якими Відповідач ознайомився і своїм підписом на Договорі підтвердив своє волевиявлення щодо їх виконання. Умовами Пакету LeaseIT Інвайт є: вид договору - фінансовий лізинг, строк лізингу - 2 роки, кількість місячних лізингових платежів - 24, проценти за надання фінансування - 2 % від вартості обладнання в місяці. Виплати проводяться щомісячно рівними частинами, перехід права власності - виплата повної вартості обладнання. Згідно з п.4.9 Правил під час отримання ІТ-обладнання Клієнт підписує документ, що супроводжує передання обладнання. Такий підписаний документ підтверджує прийняття ним зобов'язань щодо подальшої сплати платежів на умовах обраного Пакету LeaseIT. Пунктом 1.1.12 Правил передбачено, що документом, який посвідчує передачу обладнання, інших товарів та надання послуг Клієнту на умовах обраного Пакету LeaseIT та прийняття ним зобов'язань щодо подальшої сплати платежів на умовах обраного Пакету LeaseIT є Накладна-вимога. 08.08.2008 р. Позивачем умови Договору було виконано в повному обсязі та передано відповідачу в користування обладнання, про що свідчить Накладна-вимога № 20104045 від 08.08.2008 р. підписана сторонами. Таким чином, у Відповідача перед Позивачем, на підставі п. 3.1., 4.1 Договору та норм цивільного законодавства, виникли зобов'язання щодо сплати орендних платежів в момент повної виплати яких згідно умов Пакету відбувається перехід права власності на обладнання. Порядок здійснення орендних (лізингових) платежів, передбачений п.3.1 та п.5.4.2 Договору. Згідно з вказаними положеннями Відповідач зобов'язаний здійснювати своєчасну та повну оплату за отримане обладнання в строк до 20 числа поточного місяця. Невиконання стороною умов Договору тягне за собою відповідальність визначену п.14.2 Правил. Позивач у повному обсязі виконав свої договірні обов'язки щодо надання обладнання Відповідачу згідно з його заявкою і Договором у відповідні строки та належної комплектації, але Відповідач не виконав своїх грошових зобов'язань за Договором, внаслідок чого за ним рахується заборгованість в сумі 18 345, 69 грн., підтверджена розрахунком - Структурою нарахувань № 2014010819 від 08.01.2014 р. Детально механізм нарахування описано в роз'ясненнях до Структури грошових нарахувань та надходжень № 2014010819 від 08.01.2014 р. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 09.10.2009 р., постановленому за позовом [PERSON] до ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій» про визнання недійсними пунктів договору, встановлено, що у спірному договорі зазначено всі необхідні істотні умови. Своїм підписом [PERSON] в договорі про отримання обладнання в системі LeaseIT підтвердив свою згоду за всіма істотними умовами договору, ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій» була отримана оферта від [PERSON] на замовлення обладнання, а позивачем отриманий акцепт. Крім того, в зазначеному рішенні вказано про належне виконання лізингодавцем умов договору лізингу, та в свою чергу невиконання взятих на себе зобов'язань лізингоодержувачем. А також, зазначено про правомірне нарахування виниклої за вказаним договором заборгованості та штрафних санкцій. Вказаним рішенням [PERSON] відмовлено в задоволенні позову. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «Лізинг ІТ» суму заборгованості за невиконання договірних зобов'язань у розмірі 18 345,69 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], ПрАТ «Лізинг ІТ» посилаючись на те, що 08.08.2008 р. між її чоловіком [PERSON] та ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій» (в особі Закритого акціонерного товариства «Діавест+», який діяв на підставі довіреності) уклали договір № 08080801 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. Згідно з умовами даного Договору її чоловік отримав в оренду: комп'ютер СБ Dia West GAME Pro IW KSF57bw; монітор TET LG Electronics W1942 S-SF, ББЖ APC Back-UPS ES 400VA; клавіатуру SvenKB-2125 Genius NetScroll 110 AC Genius SP-S120. Загальна вартість отриманого в оренду обладнання станом на 08.08.2008 р. становила 5 864,00 грн. В даний момент згідно з п.5 Перехідних положень Закону України «Про акціонерні товариства» Закрите акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» змінило найменування, тому правонаступником його є Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій». На момент укладення Договору відповідачем [PERSON], - на 08.08.2008 р., вона перебувала з ним у шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб. Відповідач - на той момент - ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій» про наявність шлюбних відносин з нею [PERSON] достеменно знав, оскільки [PERSON] надавав копію паспорту на своє ім'я, в якому на аркуші 10 мається відмітка про неї, як про його дружину. Порядок розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності визначається як нормами СК, так і нормами ЦК України. А саме: Відповідно до вимог ст.60 ч.1 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ст.61 СК України встановлює, що об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обігу. Ст.368 ЦК України також визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Таким чином, грошові кошти, отримані подружжям під час шлюбу, тобто сімейний дохід, сімейний бюджет - також є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ст.369 ЦК України встановлює, що співвласники майна, що є у спільній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності. Здійснюється за згодою всіх співвласників. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Ст.65 СК України визначає, що для укладення одним із подружжя договорів. Які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Враховуючи, що письмової згоди на укладання Договору фінансового лізингу від 08.08.2008 р. на суму 5 864, 00 грн., яка є цінним майном, за рахунок спільного сумісного майна (сумісних коштів) вона відповідачу [PERSON] не давала, тому він діяв за відсутності необхідного об'єму цивільної дієздатності, що дає їй право на звернення до суду. Ст.216 ЦК України передбачає, що в разі визнання правочинів недійсними, такий правочин не створює юридичних наслідків; у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину; в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування; сторони правочинів повертаються в попереднє становище. Таким чином, відповідач [PERSON] повинен повернути ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» отримане в оренду на підставі договору фінансового лізингу обладнання: комп'ютер СБ Dia West GAME Pro IW KSF57bw; монітор TET LG Electronics W1942 S-SF, ББЖ APC Back-UPS ES 400VA; клавіатуру SvenKB-2125 Genius NetScroll 110 AC Genius SP-S120; а відповідач - ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» повинен повернути відповідачу [PERSON] грошові кошти, сплачені на виконання умов договору фінансового лізингу в сумі 5 068,54 грн. Сплата саме цієї суми відповідачем [PERSON] на виконання умов договору підтверджується структурою грошових нарахувань та надходжень від 08.01.2014 р., яка додана ПрАТ «Лізинг ІТ» до первинного позову у стовпці «Оплата всього» за період з 01.09.2008 р. до 01.10.2009 р. вказана сума оплати, що була фактично здійснена відповідачем [PERSON] Враховуючи, що вона є юридично неграмотною людиною, навіть російську та українську мову розуміє з трудом, не знала про існування строків звернення до суду за захистом порушених прав, тому строк позовної давності пропустила та просить відновити. Просить суд відновити пропущений з поважних причин строк позовної давності для звернення з даним позовом. Визнати недійсним договір про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання № 08080801 від 08.08.2008 р., укладений між [PERSON] та ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій». Застосувати наслідки недійсності правочинів, зобов'язавши [PERSON] повернути ПрАТ «Лізинг ІТ» отримане в оренду на підставі договору фінансового лізингу обладнання, ПрАТ «Лізинг ІТ» зобов'язати повернути [PERSON] грошові кошти, сплачені на виконання умов договору фінансового лізингу у сумі 5 068,54 грн. Представник ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» Олонова Я.В. у судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов ПРАТ «Лізинг інформаційних технологій» не визнав, позовні вимоги своєї дружини [PERSON] визнав та пояснив, що події з придбання комп'ютера мали місце 6-7 років тому, у зв'язку з чим він їх не пам'ятає. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в суді пояснила, що позивачем не надані документи про правонаступництво позивачем прав та обов'язків ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій», нема змін до Статуту товариства, жодного документу не надано. Позивачем пропущений строк позовної давності, який становить три роки. Позивач мав розділити свої позовні вимоги, зокрема щодо пені, на яку поширюється скорочений строк позовної давності. Суд повинен застосувати строк позовної давності як до основної вимоги, так і до додаткової. Сам позич зазначив, що вже в січні 2009 року відповідач не сплатив суму платежу за договором, з цього моменту треба обраховувати строк позовної давності, питання про відновлення пропущеного строку взагалі не заявлялось. На момент укладення договору лізингу позивач [PERSON] перебував у шлюбі, і ніякої згоди на укладення цього договору позивачка не надавала. Вимоги діючого Сімейного кодексу не були дотримані. ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» надані суду запереченні у яких зазначено, що це майно можна вважати як особисту приватну власність [PERSON]. Окрім того, вони зазначають, що [PERSON] володів відповідним обсягом цивільної дієздатності, але позивачка і не посилалась на те, що він недієздатний. Посилаються також на те, що позивач вже звертався до суду з позовом про визнання умов договору недійсним, однак ці позови різні, не пов'язані, підстави і предмет позовних вимог не збігаються. Позивачка не володіє навіть українською мовою, тому не знала про трирічний строк позовної давності. [PERSON] не є громадянкою України. По договору лізингу [PERSON] фактично було сплачено 5 068,54 грн., що фактично становило всю суму, яка підлягала сплаті, але позивач неодноразово в односторонньому порядку збільшував ставки за договором, внаслідок чого він не мав фізичної можливості виконати умови договору. Позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що договір фінансового лізингу вважає недійсним. На момент укладення договору та зараз вони з [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Про існування договору їй стало відомо, коли стали приходити рахунки на оплату. Для їх сім'ї сума дуже значна. Своєї згоди на укладення цього договору вона не давала. У паспорті чоловіка є відмітка, що він одружений. Вони готові повернути всю комп'ютерну техніку, якою вони не користувались. Коли чоловік придбав комп'ютер, вона була у від'їзді, потім сказав, що взяв дітям у подарунок. Не було її дві місяці. Вони сплатили 5068 грн., 800 грн. було недоплачене, тому що вони почали піднімати ціни. Договір вона читала вже після всього цього. Дослідивши надані докази, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд прийшов до висновку, що як позовні вимоги ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій», так і позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) становить один рік. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Таким чином, несплачені до моменту звернення Лізингодавця до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 06.11.2013 року по справі 6-116цс13, яка є обов'язковою для всіх судів України згідно зі ст. 360-7 ЦПК України. В суді встановлено: На підставі довіреності № 08032805 від 28/03/08 ЗАТ «Лізінг інформаційних технологій» далі Оператор LeaseIT, надало право ЗАТ «Діавест+» виконувати від імені Оператора LeaseIT дії згідно вказаної моделі постачальника в системі LeaseIT та Правил участі постачальника системі LeaseIT, тобто приймати заяви та документи від клієнтів , передавати обладнання, отримувати на свій поточний рахунок платежі клієнтів та інш. /а.с 35/ Договір №08080801 про отримання ІТ-обладнання, інших товарі та послуг в системі LeaseIT між ЗАТ «Діавест+» та [PERSON] був укладений 08.08.2008 року. /а.с. 11/ Згідно з п. 1.1. Договору Клієнт приймає участь в системі LeaseIT зокрема отримує обладнання та інші товари від Постачальників - Учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним Клієнтом Пакетом LeaseIT, а Оператор LeaseIT зобов'язується на підставі заявки Клієнта забезпечити передання Клієнту товарів (IT -обладнання, запасних частин, комплектуючих, витратних матеріалів, тощо) обраним Клієнтом Постачальників та надання Клієнту послуг, за умови виконання Клієнтом вимог, передбачених пакетом LeaseIT. Відповідно до п. 1.2. Договору порядок отримання обладнання, інших товарів та послуг Клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг Клієнтами системи LeaseIT, які є невід'ємною частиною цього договору. Згідно п. 2.1. Договору умови, за яким обладнання, інші товари та послуги передаються Клієнту, визначаються Пакетами LeaseIT. Згідно заявки Відповідача, ним обрано Пакет LeaseIT Інвайт. Строк дії зазначеного договору означений так: до моменту його розірвання з ініціативи будь-якої з сторін або з підстав, передбачених цим договором або Правилами, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов'язань. Також п. 6.2. Правилотримання обладнання, інших товарів та послуг Клієнтами системи LeaseIT визначено, що строк, протягом якого Клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання Клієнту, і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого Пакетом LeaseIT строку. Відповідно до вищевказаних умов Договір укладався на строк протягом якого Відповідач зобов'язувався сплачувати чергові платежі - 24 місяці з дня отримання обладнання, строк лізингу 2 роки. ( а.с. 19-22) Факт отримання ІТ-обладнання відповідач не заперечував. Як вбачається з наданої позивачем Структури грошових нарахувань та надходжень від клієнта [PERSON] оплата до договором від клієнта надходила у період з вересня по грудень 2008 року, а потім з березня по вересень 2009 року включно. Починаючи з жовтня 2009 року жодного платежу не надходило. /а.с. 24-25/ Таким чином, позивач пропустив загальний трирічний строк позовної давності як з моменту отримання останнього платежу, та і моменту закінчення дворічного строку лізингу, жовтня 2009 року, та з вересня 2010 року відповідно, оскільки звернувся до суду тільки 14.01.2014 (згідно з поштовим штемпелем). Пропуск строку позовної давності є самостійною підставою для відмову у позові. Клопотань про поновлення строку позовної давності від позивача не надходило, відомості про наявність поважних причин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду, відсутні. Стосовно заяв представника відповідача [PERSON], що ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» є неналежним позивачем, суд вважає за необхідне зазначити, що інші учасники судового розгляду з такою позицією не погодились, зокрема [PERSON] пред'явила позов до ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» про визнання договору недійсним як до належного відповідача. Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та копією протоколу №65 (витяг) від 16.12.2011 року підтверджено, що ЗАО «Лізинг інформаційних технологій» та ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» є однією і тією самою юридично особою, що змінила назву. Згідно з заявкою на отримання обладнання від 08.08.2008 р. на момент укладення оскаржуваного [PERSON] договору лізингу вартість комп'ютера та його складових складала 5 824 грн., збільшення вартості цього договору утричі до ціни позову у 18 345,69 грн. дало підставу [PERSON] наполягати на тому, що придбане її чоловіком майно є цінним, а відповідно, на укладення договору була потрібна її письмова згода. З огляду на те, що персональний комп'ютер став розповсюдженим предметом домашнього вжитку, твердження позивачки про його цінність є спірним. Відмовляючи їй у позові, суд виходить з того, що навіть за тієї умови, що про існування договору лізингу їй стало відомо через 2 місяці після його укладення, вона пропустила загальний трирічний строк позовної давності для його оскарження. Враховуючи, що з моменту укладення договору на момент пред'явлення позову до суду пішов шостий рік, посилання позивачки на те, що вона не знає української мови, не є громадянкою України, не можуть бути визнані поважними причинами пропуску звернення до суду. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в жовтні 2009 р. її чоловік [PERSON] уже позивався у судовому порядку до ЗАТ «Лізинг ІТ», про що їй мало бути достеменно відомо, при цьому її чоловік, який також не знає української мови, знайшов можливість звернутися до суду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed