Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

покликаючись на несплату відповідачем коштів за житлово-комунальні послуги, пов`язаних з утриманням квартири пропорційно його частці (1/3), позивач у поданій 31 грудня 2020 року позовній заяві просить стягнути 6 039 грн. 49 коп. боргу та вирішити питання про розподіл судових витрат. Позивач у поданій до суду заяві позов підтримує повністю. Відповідач до суду не з`явився, відзиву на позов не подав. У поданій до суду заяві позивач просить справу слухати у їх відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Зважаючи на те, що сторін відповідно до ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, їх явку не визнано обов`язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність в порядку заочного розгляду та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористався правовою допомогою. Встановлено, що сторони є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , а саме: у власності позивача [PERSON] на праві спільної часткової власності знаходиться 1/3 даної квартири на підставі договору дарування серія та номер: 541, виданого 26 червня 2013 року та 1/3 даної квартири на підставі договору дарування серія та номер: 754, виданого 30 червня 2009 року; у власності відповідача [PERSON] на праві спільної часткової власності знаходиться 1/3 даної квартири на підставі свідоцтва про право власності, наказ № [NUMBER] , 10 вересня 1993 року, Фонд державно-комунального майна міської Рали народних депутатів, що підтверджується інформаційною довідкою № 238280834 від 22 грудня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно зі квитанціями за теплопостачання за період з лютого 2018 року по грудень 2020 року включно позивачем сплачено за послуги теплопостачання 14 596 грн. 20 коп. Згідно зі квитанціями за утримання будинку та прибудинкової території за період з березня 2018 року по грудень 2020 року включно позивачем сплачено за послуги з утримання будинку та прибудинкової території 3 522 грн. 27 коп. Таким чином, всього за вищевказані послуги позивачем сплачено 18 118 грн. 47 коп. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У ч.1 ст.322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст.360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч.4 ст.544 ЦК України). За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги (регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) та у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20). За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами. Позивач надав до суду копії квитанцій про оплату за послуги теплопостачання та за утримання будинку та прибудинкової території, які являються допустимими доказами у справі, авідповідач не надав суду жодного належного доказу, що спростовують наявність обов`язку сплатити заборгованість. Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували б вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Отже, позов підставний і підлягає до задоволення. Оскільки частка відповідача у спільній частковій власності квартири є 1/3, то з нього підлягає стягненню на користь позивача 1/3 загальної суми сплачених позивачем коштів за житлово-комунальні послуги, тобто 6 039 грн. 49 коп. (18 118 грн. 47 коп./3). При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved