Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

позов мотивований тим, що згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 04.08.2013 року позивач є власником квартири [ADDRESS]. У даній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON], [INFO] із своїм сином [PERSON], [INFO] Відповідач не є членом сімї позивача, з 04.08.2013 року відповідач не проживає у належній позивачеві квартирі, хоча зареєстрована, що створює позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні належною їй власністю, крім того, вона щомісяця несе зайві витрати по оплаті комунальних послуг. Відповідно до вимог ст.ст. 321, 391 ЦК України просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом квартирою № 6 в будинку № 18 по вул. Фрунзе в м. Вінниці. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали за викладених в позовній заяві обставин та пояснили, що відповідач не є членом сімї позивача, а була зареєстрована ще попереднім власником, тому після переходу права власності до [PERSON] втратила право користування спірною квартирою. Зауважили, що квартира, що в м. Вінниці, вул. Фрунзе, 18/6, має три кімнати, знаходиться в незадовільному стані, потребує капітального ремонту. На даний час в квартирі проживає [PERSON], її син [PERSON], який є інвалідом і [PERSON], який також є інвалідом, в лежачому стані, сліпий і потребує постійного догляду та допомоги. Відповідачка не цікавиться житлом і не надає матеріальної допомоги на його утримання, а також на оплату комунальних послуг. ЇЇ речей у квартирі немає, оскільки після виконання рішення суду про її вселення вона не захотіла проживати в квартирі в зв`язку з відсутністю умов. Перешкоди в користуванні квартирою відповідачу не чинились. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, суду пояснили, що відповідач була зареєстрована у квартирі за згодою попередніх власників, проте через конфлікти із своїм батьком вона змушена була залишити житло. В подальшому [PERSON] почала чинити перешкоди і не впускала в квартиру, тому за рішенням суду вона була примусово вселена. На даний час в неї є дитина [INFO], вона вимушена знімати кімнату, оскільки ні у неї ні у дитини у власності житла немає. Свідки [PERSON], [PERSON], які є сусідами сторін, в судовому засіданні пояснили, що в спірній квартирі проживає [PERSON] і [PERSON] здійснює догляд за ним. [PERSON] також раніше проживала у цій квартирі, однак, не виявила бажання доглядати діда, забрала речі і залишила житло. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є родичкою сторін у справі, часто буває у квартирі по вул. Фрунзе, 18/6. Олена проживала у цій квартирі до 2012 року, однак пішла звідти через конфлікт, що виник між нею та її батьком. Крім того, вона вказала, що їй не потрібна квартира і діда доглядати не хоче. Дід [PERSON] сліпий, хворий, в лежачому стані і потребує стороннього догляду. Свідок зауважила, що [PERSON] ніхто із квартири не виганяв, проте після примусового вселення вона в квартирі не захотіла жити і речей своїх не залишила. Також зазначила, що [PERSON] не бажала нести витрати на утримання житла. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 04.08.2013 року (а.с. 4) [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Згідно довідки, виданої ТОВ «Житлово-Експлуатаційне обєднання» від 15.07.2015 року, в квартирі, що в м. Вінниці, вул. Фрунзе, 18/6, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 60,60 кв.м., жилою площею 43,90 кв.м., зареєстровані: [PERSON], [INFO] батько, [PERSON], [INFO] - власник, [PERSON], [INFO] син, [PERSON] чоловік. Відомостями з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Вінницькій області станом на 21.06.2014 року підтверджено реєстрацію [PERSON] за адресою м. Вінниця, вул. Фрунзе, 18/6 з 31.10.2007 року (а.с. 9). Таким чином, відповідачка [PERSON] будучи членом сім`ї [PERSON] (онукою) і [PERSON] (донькою), була зареєстрована в квартирі за згодою попередніх власників. Дані обставини визнані сторонами, а також були встановлені Апеляційним судом Вінницької області при розгляді справи за позовом [PERSON], [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, про що зазначено в рішенні від 14.10.2013 року. Відповідно до акту №1421, затвердженого директором ТОВ «ЖЕО» 11.05.2015 року, з квітня 2012 року за адресою м. Вінниця, вул. Фрунзе 18/6 [PERSON] не проживає (а.с. 99). Даний факт також підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також визнала сама відповідачка, проте зазначила, що [PERSON] чинить перешкоди в користуванні квартирою. В судовому засіданні не було доведено, що [PERSON] не проживає в квартирі через поважні причини. Так, після примусового виконання рішення суду про її вселення в 2014 році відповідачка [PERSON] не залишилась проживати у спірному житлі і в судовому засіданні пояснила, що для неї з дитиною в квартирі не створені умови, крім того, проживають [PERSON], який є інвалідом і син позивачки. З цими особами вона не може перебувати в одному приміщенні. Такі причини суд вважає безпідставними і вони не свідчать про вчинення [PERSON] перешкод до проживання в квартирі [PERSON] При визначенні правової підстави позову позивач також посилалась на ст.ст. 71, 72 ЖК України, проте відповідно до встановлених в судовому засіданні обставин і правовідносин, що виникли між сторонами, суд прийшов до висновку, що при вирішенні даної справи підлягають застосуванню норми ЦК України, ЖК УРСР, що регулюють захист права власності. Так, з 04.08.2013 року власником квартири є позивач [PERSON] В судовому засіданні сторони визнали, що [PERSON] не є і не була членом сім`ї [PERSON], а вселилась в приміщення в 2007 році і зареєструвалась за згоди попередніх власників. Також в судовому засіданні було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] не був укладений договір найму житлового приміщення відповідно до вимог ст. 158 ЖК УРСР. Такий договір найму не укладався і між [PERSON] та попередніми власниками [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. За таких обставин [PERSON] внаслідок припинення права власності на квартиру колишніми власниками [PERSON], [PERSON] з серпня 2013 року втратила право користування спірним жилим приміщенням - квартирою № 5 в будинку № 18 по вул. Фрунзе в м. Вінниці. При ухваленні такого рішення суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення особи права користування жилим приміщенням є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved