Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. З 01.08.2013 р. по 05.06.2014 р. позивач працювала у відповідача на посаді менеджера з посадовим окладом в розмірі 1 638,80 грн. 05.06.2014 р. позивача звільнили з посади за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України та видали трудову книжку, проте, повний розрахунок з працівником проведено не було. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.04.2015 р. на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 51 912,84 грн., вихідну допомогу у сумі 4 916,40 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі за період з липня 2013 р. по листопад 2014 року, інфляційні втрати, 3% річних та моральну шкоду у розмірі 3 000.00 грн. У зв»язку із тим, що на день подання позову розрахунок з позивачем так і не був проведений, представник позивача просить суд стягнути на її користь середній заробіток за час нездійснення розрахунку з грудня 2014 р. по лютий 2016 р. у сумі 24 582,00 грн., інфляційні втрати за період з 01.12.2014 р. по 31.02.2016 р. у сумі 16 362,33 грн., а також з 01.03.2016 р. і до винесення судом рішення, 3% річних відповідно до ст.. 625 ЦК України - в сумі 855,84 грн. за період з 01.12.2014 р. по 31.02.2016 р. та 3% річних з 01.03.2016 р. по день винесення рішення. В подальшому представник позивача збільшив вимоги та остаточно просив суд середній заробіток за час затримки розрахунку з грудня 2014 р. по квітень 2016 р. у сумі 27 859,60 грн., інфляційні втрати за цей період у сумі 18 234,92 грн., 3% річних у розмірі 964,15 грн. Представник ТОВ «Гештальт Консалтинг Груп» в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що 20.04.2016 р. рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02.04.2014 р. виконано в повному обсязі. Пояснив, що з моменту ухвалення рішення до його виконання тривав розгляд апеляційної та касаційної скарг. За таких обставин просив відмовити у задоволені позову. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов піддягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується сторонами, що [PERSON], яка змінила прізвище на [PERSON], працювала в ТОВ «Гештальт Консалтинг Груп» на посаді менеджера з питань комерційної діяльності та управління з посадовим окладом 1638,80 грн. до 05.06.2014 року. 05 червня 2014 року позивач була звільнена з посади за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.04.2015 року частково задоволено позов [PERSON] до ТОВ «Гештальт Консалтинг Груп» та стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 18 201,97 грн., вихідну допомогу у сумі 4 916,40 грн., середній заробіток за час затримки по виплаті заробітної плати за період з липня 2013 року грн. по листопад 2014 року у сумі 26 220,80 грн., 2224,83 грн. інфляційних втрат та 348,84 грн. 3% річних. При цьому судом встановлено, що відповідачем порушено трудові права позивача, зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів виплати заробітної плати позивачу за період з липня 2013 року по червень 2014 року та вихідної допомоги при звільненні. Зважаючи на те, що судове рішення набрало чинності, що не оспорюється сторонами, зазначені обставини, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України н підлягають доказуванню. Також в судовому засіданні встановлено, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02.04.2015 року виконано в квітні 2016 року. Дана обставина визнана сторонами. Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства,установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За таких обставин, зважаючи на те, що фактично розрахунок, який мав бути здійснено при звільнені, проведено в квітні 2016 року, вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки такого розрахунку підлягає задоволенню. При цьому в основу рішення може бути покладений розрахунок представника позивача, що його було перевірено в судовому засіданні, який здійснений відповідно до вимог чинного законодавства, а отже і стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму у розмірі 27 859 грн. 06 коп. середнього заробітку за час затримки здійснення розрахунку за зазначений позивачем період. Відповідно до положень ст.. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам частини втрати доходу у зв»язку із порушенням строків її виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу ( особи ). В свою чергу за приписами ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам частини втрати доходу у зв»язку із порушенням строків її виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати ( далі - компенсація ) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата. За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити і вимоги позивача в частині стягнення з Товариства інфляційних втрат у сумі 18 234 грн. 92 коп. Щодо вимоги представника [PERSON] в частині стягнення 3% річних, відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, слід зазначити наступне. Верховний Суд України за результатами розгляду справи № 6-2759цс15 виловив правову позицію щодо застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та зазначив, що стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог представника позивача в частині стягнення 3% річних. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст.. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial