Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Позхивач АТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого посилається на наступне. Відповідно до укладеного договору № б/н 11.02.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 830,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При укладенні договору .сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у Анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Відповідач зобов`язався погашати заборгованість по кредиту та проценти за користування кредитом, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісійні на умовах передбачених договором. Оскільки останній порушив зобов`язання за кредитним договором, станом 31.08.2019 року має заборгованість по кредиту в розмірі 73932,25 грн., яка складається з: 499,55 грн. - тіло кредиту, 65335,93 - відсотки за користування кредитом; 4100,00 грн. - нарахована пеня та комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 3496,77 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача на користь Банку вказану суму заборгованості, а також судові витрати понесені при сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. Банк свого представника в судове засідання не направляв, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Однак, разом з позовною заявою до суду надійшла заява від представника позивача, в якій просив суд розглянути справу у відсутності позивача. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача. На виконання ухвали суду від 27.12.2019 року позивачем надано суду заяву, в якій посилався на те, що предметом спору є саме кредитний договір № б/н від 11.02.2007 року. З копії заяви вбачається, що відповідачу було надано кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та встановлено процентну ставку 3% (36% на рік), вказано розмір комісій та штрафів. З 01.01.2013 року всі картки з вказаним тарифним планом переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Відповідно до умов договору, відповідач отримав картки № [NUMBER] з терміном дії до січня 2009 року а також [NUMBER] з терміном дії до березня 2009 року. У відповіді на заяву від 17.04.2020 року №20200703/817 отриманої судом 07.05.2020 року представник позивача Ванжа Н.В. посилається на те, що відповідач [PERSON] 06.02.2015 року підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приваб Банку був ознайомлений за Умовами та правилами. Під час укладання строкового кредитного договору Позичальнику було одночасно оформлено кредитну картку «Універсальна», про що свідчить підпис позичальника у Анкеті-заяяві та вказаний номер виданої кредитної картки. Предметом спору є саме кредитний договір № б/н від 11.02.2007 року. В рахунок невиконання відповідачем зобов`язань за договором, посилається на надаий розрахунок заборгованості та Виписку по картковому рахунку. Відповідач у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову та подав письмові пояснення по справі, в яких посилався на наступне. З підписаної ним заяви позивальника від 11.02.2007 року вбачається, що йому повинні були надати строковий кредит у сумі 2098,8 грн. на строк 24 місяців зі сплатою відсотків за користування кредиту у розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Банком не було надано йому всю суму грошових коштів. Він користувався кредитною карткою. Його не було ознайомлено з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Він з умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифи бунку, долучених до позовної заяви, не був ознайомлений, не підписував, а тому вони не є частиною кредитного договору. Також зазначає, що згідно умов заяви, термін дії договору закінчився 26.12.2019 року, водночас позивач звернувся до суду 26.12.2019 року із порушення терміну позовної давності звернення до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідач без підставно здійнив нарахування по відсоткам за користування кредитом після закінчення терміну його дії. Вказує на те, що ним неодноразово погашалась сума позичених коштів у загальному розмірі 1121,62 грн., та фактично погасив тіло кредиту та відсотки за його користування перебачені підписаною Анкетою-заявою від 11.02.2007 року, що підтверджуєтсья розрахунком заборгованості банку, а тому у нього відсутні будь-які грошові зобов`язання перед банком. Підписана ним заява -Анкета про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приват Банку від 06.02.2015 року підтверджує лише його волевявлення стати клієнтом банку та не мітить будь-яких правил та умов кредитування. Кредитну картку в 2015 році не давали. Суд, досліджуючи докази по справі, встановив наступні обставини справи. Предявляючи позов до суду позивач посилається на укладення між сторонами Договору про надання банківських послуг шляхом підписання ними Анкети-заяви позичальника від 11.02.2007 року. Водночас досліджуючи вказану Анкету-заяву судом встановлено, що заява містить умови укладення двох видів договорів у Приват Банку, а саме кредитно-заствний договір, наданий на умовах споживчого кредиту, який складається з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розсрочка» (Стандарт), Тарифів та вказаної Заяви, а також Договір про надання банківських послуг, який складається з цієї заяви, Памятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Заява містить всі узгоджені між сторонами умови укладення кредитно-заставного договору, а саме: фіксована сума наданого кредиту у розмірі 2098,8 грн. та термін дії договору - до 10.02.2009 року; встановлена відсоткова ставка у розмірі 1,0 % на місяць та умови і строки погашення кредиту шляхом здійснення щомісячних періодичних платежів у розмірі 175,57 грн. на відкритий спеціальний картковий рахунок; а також зобов`язання позичальника повернути кредит, відсотки тощо. На вказаний договір та умови позивач як на підставу позову не посилається та не надав суду складові частини відповідного договору, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що умови заяви, які стосуються кредитно-заставного договору не є предметом доказування та позовні вимоги виходять за межі розгляду вказаного договором. Водночас як на підставу пред`явлених позовних вимог позивач посилається саме на вимоги Анкети-заяви позичальника від 11.02.2007 року з посиланням на укладення між сторонами Договору про надання банківських послуг. Підписуючи Заяву-Анекту позичальника від 11.02.2007 року, відповідач погодився на те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складє між банком та відповідачем Договір надання банківських послуг (далі по тексту - Договір). Відповідачу була надана кредитна картка № [NUMBER] «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та визначений бажаний кредитний ліміт у сумі 300 грн. З довідки АТ КБ «Приват Банк» без номера посилається на те, що відповідачу була нада кредитна картка № [NUMBER] з терміном дії до січня 2009 року, 01.08.2007 року кредитна картка була перевипущена за № [NUMBER] з терміном дії до березня 2009 року. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник не погасив), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по відсоткам за користування кредитом, за пенею та комісією а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правли надання банківських послуг. Обґрунтовуючи право вимоги боргу, в тому числі його складові та розміри і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався на Анкету-заяву позичальника від 11.02.2007 року, Анкету-заяву про приєднання до умов та правил наданя банківських послуг у Приват Банку від 06.02.2015 року підписаних відповідачем, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ як невід`ємні частини спірного договору. Даючи законну та правову оцінку доказам по справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та № 344/3627/169-ц від 12.06.2019 року, відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).У заяві позичальника від 11.02.2007 року процентна ставка за Договором про надання банківських послуг не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови вказаного договору про відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, відсутні відомості про оформлення відповідачем кредитного договору у розмірі та на умовах, зазначених у позовній заяві, сама заява стосується наміру оформити кредитний ліміт по платіжній картці «Універсальна» на умовах «30 днів пільгового періоду». В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, та Тарифи банку що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11.02.2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18.11.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, та тарифів відсутність у анкеті-заяві від 11.02.2007 року домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови і правила надання банківських послуг та посилання та Тарифи банку, які розміщені на офіційному сайті, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. До матеріалів позову не долучено витяг з тарифів по платіжній картці «Універсальна» на умовах «30 днів пільгового періоду» які є частиною договору чи інші тарифи на підставі яких здійснено розрахунок позивачем. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила подані позвачем та також Тарифи на які послається, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними підписуючи Заяви-анкети позичальника 11.02.2007 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Посилання позивача на те, що Заява-Анкета про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка підписана сторонами 06.02.2015 року, є складовою частиною спірного договору від 11.02.2007 року суд вважає хибним, оскільки вказана заява визначає лише волевиявлення [PERSON] стати клієнтом банку, не містить жодних умов кредитування та ніяким чином не пов`язано з основним договором від 11.02.2007 року. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приват Банку , з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань передбачених умовами і правилами надання банківських послуг у Приват Банку долучених до позовної заяви та тарифів на які посилається позивач. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору». Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Суд також зазначає, що заборгованість за простроченим тілом кредиту, виникає у разі невчасної плати за користування кредитом, яка передбачена Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифами банку, не є сама по собі складовою тіла кредиту, а являє собою фактично штрафну санкцію, що застосовується у разі неповернення банку кредиту у термін, передбачений договором. Посилання на Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і Умови та Правила надання банківських послуг (без зазначення конкретних пунктів), якими встановлені умови і порядок нарахування простроченої заборгованості за тілом кредиту, нарахування пені та штрафів, не були доведені до відома позичальника, отже сторони (Банк і позичальник) в належній формі не досягли згоди з тих умов кредитного договору, копії яких наявні у справі, у зв`язку з чим вимоги про стягнення суми відсотків за користування кредитом у розмірі 65335,93, пені та комісії на суму 4100,00 грн.та штрафних санцій у розмірі 3996,77 грн. задоволенню не підлягають. Однак, як встановлено розрахунком заборгованості та Випискою про рух коштів за карткою [NUMBER] наданих позивачем, відповідач скористався кредитним лімітом та отримував від Банку кошти, а отже між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини з приводу позичених коштів. В свою чергу відповідач частково їх повернув. Досліджуючи виписку про рух коштів судом встановлено, що станом з 06.08.2007 року по 25.08.2007 рік відповідач зняв кошти на загальну суму 1135 грн. При цьому суддом не враховані розміри комісії накладені банком як послуга за позичені кошти у загальній сумі 34,05 грн., тк як умови щодо сплати комісії між сторонами не погоджувалися. Більше кредитним лімітом відповідач не користувався. В свою чергу за даний період часу повернув кошти у сумі 669,50 грн., а отже станом на 25.08.2007 рік зобов`язаний був повернути банку позичені кошти у розмірі 465,50 грн (1135-669,50=465,50). Також встановлено, що відповідачем здійснено перерахунок коштів на рахунок Банку 28.04.2015 та 15.06.2015 року на загальну суму 452,12 грн., а отже залишилась неповернутою позивачу грошова сума у розмір 13,38 грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в сумі 13,38 грн в добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів (тіло кредиту). Відповідачем заявлено клопотання про відмову у задоволенін позову у зв`язку із зверненням до суду з порушенням терміну позовної давності, посилаючись на те, що термін дій кредитного договору закінчився в 2009 році, останній платіж в рахунок погашення боргу здійснений у 2015 році, однак позивач звернувся до суду 18.11.2019 року зі спливом трьохрічного терміну позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ч.1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З розрахунку заборгованості наданого Банком судом встановлено, що прострочена заборгованість у відповідача за Кредитним договором б/н від 11.02.2007 року виникла ще з 22.09.2007 року. Тобто саме з цього моменту - неповернення відповідачем отриманих коштів, у позивача виникло право для звернення до суду за захистом своїх порушених прав (неповернення кредиту з боку Позичальника). Однак суд бере до уваги, що відповідачем здійснено останній платіж в рахунок погашення заборгованості 21.05.2015 року у розмірі 447,60 грн. та саме з цієї дати враховує початок перебігу строку позовної давності. Разом з тим, позивач звернувся до суду з даними вимогами лише 18.11.2019 року. Згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи зміст норми ст. 267 ЦК України, суд вважає, що до поважних підстав пропуску строку слід відносити лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з відповідним позовом. Посилання представника позивача на п.1.1.7.31 Умов і правил надання банківських послуг, яким позовна давність за договором була збільшена до 50 років, суд не бере до уваги, оскільки вище судом було встановлено, що такі Умови і правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору б/н від 11.02.2007 року, у зв`язку з чим у даних правовідносинах слід керуватись загальними положеннями щодо строків позовної давності. Таким чином, навіть незважаючи на все вищевказане, зокрема щодо недоведеності позовних вимог позивачем, позивачем ще пропущений й встановлений законом строк для звернення до суду з даними позовними вимогами, а судом, в свою чергу, не було встановлено поважних причин для поновлення позивачеві строку звернення до суду з такими вимогами. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог до [PERSON] в повному обсязі. Крім того, оскільки позивачеві відмовлено в задоволенні його позовних вимог в частині заборгованості за кредитним договором, то судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed