Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.М.М.» (надалі - ТОВ «Т.М.М.») звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості, що утворилась за надані житлово-комунальні та інші послуги щодо квартири [ADDRESS] за період з 01.01.2019 по 30.07.2021 у розмірі 26494,79 грн., інфляційних втрат за період з 06.04.2020 по 06.07.2021 в сумі 1608,04 грн., трьох відсотків річних від простроченої суми за цей же період в сумі 491,39 грн., а також судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] є власником вищезазначеного житла, щодо якого відповідно до умов укладеного між сторонами договору належним чином надаються житлово-комунальні та інші послуги, які споживачем цих послуг [PERSON] оплачуються неналежно, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед ТОВ «Фірма «Т.М.М.» за вищезазначений період у вказаному розмірі. В судове засідання представник позивача Спільнік О.Г. не з`явилась, подала заяву про часткове підтримання позовних вимог, у якій зазначила, що на час розгляду справи відповідачем сплачено 12000,00 грн. заборгованості, залишок непогашеної заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Фірма «Т.М.М.», з урахуванням нарахованих йому інфляційних втрат та трьох процентів річних, станом на 05.10.2021 складає 16594,22 грн., позов підтримала у вказаному розмірі, просила суд здійснити судовий розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у заяві зазначив про визнання позовних вимог у зазначеній представником позивача сумі. На підставі ст.223 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутності сторін. Дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку про часткове задоволення позову. Підставами для такого висновку суду є наступне. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 268931069 від 04.08.2021, а також Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради 21.03.2012, відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Статтею 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що [PERSON] як власник житла 01 червня 2017 року уклав з ТОВ «Фірма «Т.М.М.» договір № 22КУ-09/кв про надання житлово-комунальних та інших послуг, за умовами якого ТОВ «Фірма «Т.М.М.» як виконавець зобов`язалась надавати послуги з утримання будинку [ADDRESS] (ЖК «КАСКАД»), належних до нього прибудинкової території та споруд, послуг балансоутримання, забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної води, водовідведення, газо- та електропостачання, а споживач [PERSON] взяв на себе зобов`язання своєчасно оплачувати ці послуги у строки та на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. При цьому, згідно з визначеннями, наведеними у ст.1 вищезазначеного Закону, споживач житлово-комунальних послуг - це індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до наданих позивачем розрахунків, які відповідачем визнано, за [PERSON] станом на 01.08.2021 утворилась заборгованість за надані послуги за період з 01.01.2019 по 30.07.2021 у розмірі 26494,79 грн., з якої 21.09.2021 ним погашено 6000,00 грн., а також 05.10.2021 - 6000,00 грн. Отже загальний розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Фірма «Т.М.М.» за надані послуги відповідно до договору № 22КУ-09/кв від 01.06.2017 про надання житлово-комунальних та інших послуг станом на 05.10.2021 за період з 01.01.2019 по 30.07.2021 складає: 26494,79 грн. - 6000,00 грн. - 6000,00 грн. = 14494,79 грн. Наданий розрахунок суд вважає обґрунтованим та вбачає правові підстави для стягнення цих коштів. Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з простроченням виконання зобов`язань з оплати послуг, відповідачу за період з 06.04.2020 по 06.07.2021 нараховано 1608,04 грн. інфляційних втрат та 491,39 грн. трьох відсотків річних від простроченої суми. З огляду на положення ст.526 ЦК України, ст.ст.67, 68, 162 ЖК України, ст.ст.1, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд вбачає правові підстави для стягнення з відповідача вищезазначеної заборгованості за надані послуги, а також застосування на підставі ст.625 ЦК України відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, загальний розмір коштів, що підлягають стягненню з [PERSON] у зв`язку з неналежним виконанням договірних зобов`язань, складає: 14494,79 грн. + 1608,04 грн. + 491,39 грн. = 16594,22 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується наступним. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Суд враховує, що часткова оплата за надані послуги здійснена відповідачем після відкриття провадження у даній цивільній справі. Спір у даній справі виник у зв`язку з неправильними діями [PERSON] , який, в порушення вимог ст.903 ЦК України, ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та умов договору № 22КУ-09/кв від 01.06.2017 про надання житлово-комунальних та інших послуг, допустив заборгованість по оплаті за надані послуги, що стало підставою для захисту ТОВ «Фірма «Т.М.М.» своїх прав та законних інтересів в судовому порядку. Відтак, на підставі ч.9 ст.141 ЦПК України, суд вбачає правові підстави для покладення на відповідача у повному обсязі судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з пред`явленням до суду даного позову. Враховуючи викладене,

Outcome: partial