Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він мав намір придбати кімнату №162 по вул. Г. Кондратьєва, 143 в м. Суми, яка належала відповідачу. У звязку з чим, він у якості авансу сплатив відповідачу 8000 грн. Однак договір укладено не було, а відповідач відмовляється повернути аванс. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь 8000 грн. та понесені по справі судові витрати. Відповідач пояснила, що дійсно у неї з позивачем була домовленість про продаж кімнати. Вона отримала від позивача 8000 грн., але позивач відмовився укладати договір. Вважає, що отримані нею кошти були завдатком, договір не укладено з вини позивача. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази подані сторонами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних договором платежів, підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних із борж\-ника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобовязання. Правила ст.571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь зі сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем була досягнута письмова домовленість про вчинення продажу відповідачем на користь позивача кімнати. За вказаною письмовою домовленістю між відповідачем та позивачем, останній передав відповідачу 8000 грн., що підтверджується розпискою (а.с. 8) та визнано відповідачем Оскільки договору купівлі-продажу кімнати, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачені в рахунок виконання договору 8000 грн., з урахуванням наведених вище положень закону, є авансом і повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися. Ч. 1 ст. 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 24 вересня 2014 року у справі 6-122цс14, відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Разом з тим, правила ст. 1212 ЦК України застосовуються тоді, коли майно передано на виконання юридично ще не укладеного договору. Урахуванням наведених вище обставин, позов підлягає задоволенню у повному обсязі та на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 8000 грн.. Відповідно до ст.88 ЦПК з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 487,20 грн. на відшкодування понесених по справі судових витрат.

Outcome: approved