Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди в порядку регресу. Свій позов мотивує тим, що 18.06.2017 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4432152, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «Fiat Doblo», р.н. [NUMBER] . Вказує, що 16.07.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Fiat Doblo», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Rover», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Луцького міськрайонного суду від 31.07.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У відповідності до заяви власника пошкодженого автомобіля «Fiat Doblo», р.н. [NUMBER] [PERSON] про відшкодування страхового відшкодування, йому було виплачено кошти в розмірі 20972,09 грн. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача на користь товариства в порядку регресу 20972,09 грн. сплаченого страхового відшкодування та судові витрати у справі, оскільки останній самовільно залишив місце ДТП. Представник позивача до початку розгляду справи по суті подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечував щодо постановлення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.06.2017 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4432152, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «Fiat Doblo», р.н. [NUMBER] (а.с. 5). Із постанови Луцького міськрайонного суду від 31.07.2017 року вбачається, що [PERSON] , 16.07.2017 року, о 23 год. 20 хв., в м.Луцьку, по вул.Рівненській, керуючи автомобілем Fiat Doblo, д.н.з. [NUMBER] , виконуючи поворот ліворуч, не переконався, що це буде безпечно, не дав дорогу автомобілю Rover 213, д.н.з. [NUMBER] , що рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення, після чого залишив місце ДТП (а.с. 7-8). Згідно із ст. 82 ч. 6 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини. Таким чином, невідповідність дій [PERSON] вимогам Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та вбачається вина останнього. Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна норма передбачена в ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, згідно якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. При цьому, відповідно до пп. «в» п. 38.1.1 ч. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участі самовільно залишив місце пригоди. Як вбачається із страхового акту №UA2017071700043/L01/01 від 28.08.2017 року та платіжного доручення № 25549 від 30.08.2017 року, страховою компанією було виплачено на користь власника пошкодженого автомобіля страхове відшкодування в розмірі 20972,09 грн. (а.с. 35, 36). За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» - 20972,09 грн. понесених витрат на виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Крім того, відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути 2102 грн. судових витрат.

Outcome: approved