Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивач у вересні 2020 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , який мотивував тим, що до Державної екологічної інспекції у Сумській області надійшов лист від Тростянецького відділення поліції ГУ НП в Сумській області з матеріалами та постановою про закриття кримінального провадження від 17 березня 2020 року, із інформацією про незаконне полювання, яке було вчинене [PERSON] в результаті якого була вбита дика козуля. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 17 березня 2020 року досудовим розслідуванням встановлено, що 11.11.2019 до Тростянецького відділення поліції ГУ НП надійшло повідомлення про те, що по вул. Б. Хмельницького в м. Тростянець було зупинено автомобіль ВАЗ 2101 яким керував [PERSON] , з пасажиром [PERSON] , які мали при собі вогнепальну зброю, а в багажному відділенні автомобіля було виявлено тушу самця дикої козулі з вогнепальним пораненням. В ході огляду місця події [PERSON] передав належну йому гладкоствольну мисливську рушницю 12 калібру «Аtа Arms» вказавши, що саме за допомогою цієї рушниці, без ліцензії на відстріл, вполював зазначену козулю. Крім того [PERSON] передав чотири патрони для гладкоствольної рушниці 12 калібру, пояснивши, що саме такий патрон використовував при пострілі в козулю. Також в ході вищевказаного огляду [PERSON] видав гладкоствольну рушницю, схожу на мисливську рушницю марки «ТОЗ» без серійного номера. Згідно висновків судових експертиз в каналах вищевказаних рушниць виявлені сліди продуктів пострілу та сліди металізації, які могли утворитися при пострілі снарядом зі свинцю. 11.11.2019 на майданчику обробки дичини єгерської дільниці ТОВ «Тростянецьке спеціалізоване мисливське господарство» за участі спеціаліста лікаря ветеринарної медицини було проведено огляд туші мертвого самця козулі, в ході якого в м`яких тканинах в області стегна правої задньої ноги виявлено та вилучено деформований металевий предмет схожий на картечину діаметром до 9 мм, до патронів гладкоствольної зброї. [PERSON] дав свідчення, пояснивши, що з 30.11.2018 він є мисливцем, має відповідне посвідчення мисливця та гладкоствольну мисливську рушницю 12 калібру «Аtа Arms» та відповідний дозвіл на неї, проте ліцензії на відстріл тварин не має, у зв`язку з браком коштів на неї. 10.11.2019, близько 24 години, він зі своєю рушницею поїхав своїм автомобілем ВАЗ 2101 на полювання. Не доїжджаючи до с. Печини, Тростянецького району, звернув праворуч на польову дорогу де побачив дику козулю, яку підстрелив, тушу козулі поклав до багажника свого автомобіля. Під ранок (11.11.2020) поїхав додому підібрав автомобілем свого знайомого [PERSON] , який попросив його підвезти та через окружну дорогу поїхав до м. Тростянець де неподалік будівлі прокуратури його й зупинили працівники поліції. За фактом незаконного відстрілу козулі Державною екологічною інспекцією у Сумській області було розраховано розмір шкоди, проведений на підставі наказу від 19.06.2017 № 301/222 «Про затвердження Такс для обчислення розміру відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства в галузі мисливського господарства та полювання (крім видів, занесених до Червоної книги України)» згідно якого розмір заподіяної шкоди склав 32000 грн. 00 коп. У зв`язку з наведеним, позивач посилаючись на порушення відповідачем вимог ст. 66 Конституції України, ст. 14, 17, 20, 42, 43 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», ст. 39, 63, 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 5, 10, 63 Закону України «Про тваринний світ», просить суд стягнути з останнього шкоду у сумі 32000 грн. завдану внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства України, а саме: 9600 грн. - до спеціального фонду Державного бюджету України, 6400 грн. - до спеціального фонду обласного бюджету Сумської обласної ради, 16000 грн. - до спеціального фонду місцевого бюджету Печинської сільської ради, з початковим зарахуванням стягуваної суми на рахунок Печинської сільської ради. Ухвалою суду від 28.09.2020 було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 19.10.2020 представником відповідача був поданий відзив на позов, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, щовідповідно до постанови судді Тростянецького районного суду Сумської області від 12.05.2020, яка набрала законної сили 25.05.2020 у справі про адміністративне правопорушення № 588/556/20 було закрито провадження підставі пункту 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] події і складу адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 85 КУпАП. У вказаній постанові зазначено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 03.04.2020 № 012826, складеного відносно [PERSON] об 11 год. 40 хв. 03.04.2020 у м. Тростянець згідно постанови старшого слідчого слідчого відділення Тростянецького відділення поліції Охтирського відділу поліції ГУ НП в Сумській області Алексенко В.І. про закриття кримінального провадження № 1201920270000355 зафіксовано факт незаконного добування кози у мисливських угіддях ТОВ «Тростянецьке спеціалізоване мисливське господарство» 1 О листопада 2019 року, що є порушенням вимог статей 14, 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання». Указане діяння державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Сумської області Фрик Володимиром Богдановичем кваліфіковано за частиною 2 статті 85 КУпАП. Також суддя Тростянецького районного суду Сумської області, приймаючи рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно відповідача, зазначила, що постанова старшого слідчого слідчого відділення Тростянецького відділення поліції Охтирського відділу поліції ГУ НП в Сумській області Алексенко В.І. про закриття кримінального провадження № 1201920270000355 є лише остаточним у кримінальному провадженні рішенням уповноваженої особи, яким установлена відсутність у діянні ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 248 КК України. Проте указана постанова слідчого немає для суду преюдиційного значення і не є джерелом доказів обставин, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 85 КУпАП, які мають доводитись у загальному порядку з наданням до суду протоколів слідчих дій, висновків експертів тощо. Крім того, у зазначеній постанові судді вказано, що надруковані слідчим пояснення від імені [PERSON] , ураховуючи інші за змістом пояснення надані останнім під час судового засідання за участі захисника, що мають більше значення, не можуть бути взяті до уваги і покладені в основу висновку про його винуватість. Протокол огляду місця події від 11.11.2019, за змістом якого було вилучено під час указаної слідчої дії у [PERSON] рушницю та тушу кози, підтверджує лише факт перевезення тварини останнім і поза розумним сумнівом не доводить факт незаконного її добування саме [PERSON] . Представник відповідача вважає, що справа про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] була закрита судом за реабілітуючими підставами, тому позов про стягнення шкоди за порушення природоохоронного законодавства України не підлягає задоволенню, оскільки у діях відповідача відсутня вина щодо завдання такої шкоди. 19.10.2020 представником третьої особи - Сумської обласної ради було надано письмові пояснення, у яких останній зазначив про те, що шкода завдана навколишньому природному середовищу відповідачем добровільно не відшкодована, тому є підстави для її стягнення у судовому порядку. Також представник зазначив, що оскільки шкода завдана відповідачем на території Печинської сільської ради Тростянецького району Сумської області, тому повинна частково відшкодовуватись у дохід Державного бюджету України, обласного та сільського бюджетів. Справу просив розглянути без його участі. 05.11.2020 представник позивача надав відповідь на відзив у якому вказав на те, що матеріали справи містять підтверджуючі документи правомірності постанови про закриття кримінального провадження та вини відповідача у даному правопорушенні, зокрема пояснення [PERSON] , свідка [PERSON] , [PERSON] , протокол огляду місця події з ілюстративною таблицею до нього. Також представник позивача зазначив, що не відповідають дійсності твердження відповідача про надання пояснень під тиском працівників поліції, оскільки такі пояснення повністю узгоджуються з протоколом огляду місця події де були присутні поняті, спеціалісти, що унеможливило на нього тиск. Крім того, представник вказав, що постанова про закриття кримінального провадження № 12019200270000355 набрала законної сили та не оскаржувалась відповідачем. Також представник позивача звернув увагу на положення п. 9 ч. 2 ст. 42 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» відповідно до якої відповідальність за порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання несуть особи винні у придбанні, перевезенні, переробці та збуті незаконно добутої продукції полювання і продукції, переробленої в таксидермічних майстернях та цехах переробки без зазначення законності її набуття. Крім того, представник зазначив, що підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] стало те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення державний інспектор не виклав суть скоєного правопорушення, обмежившись посиланням на постанову про закриття кримінального провадження, однак така підстава не доводить невинуватість відповідача і не звільняє його від обов`язку відшкодування шкоди завданої порушенням вимог природоохоронного законодавства України 25.11.2020 представник відповідача подав заперечення у яких зазначив, що постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 12.05.2020 у справі про адміністративне правопорушення встановлено відсутність в діях відповідача [PERSON] події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 85 КУпАП, тобто у діях відповідача не встановлено порушення правил полювання (полювання без належного на те дозволу, в заборонених місцях, у заборонений час, забороненими знаряддями або способами, на заборонених для добування тварин, допускання собак у мисливські угіддя без нагляду, полювання з порушенням установленого для певної території (регіону, мисливського господарства, обходу тощо) порядку здійснення полювання, яке мало наслідком добування, знищення або поранення тварин. Отже, вказаною постановою встановлено, що [PERSON] не вчиняв дій, які б завдали шкоди навколишньому природному середовищу, і не зобов`язаний відшкодовувати шкоду, якої він не завдавав. Вважає, що норми законів України «Про тваринний світ», «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлюють обов`язок відшкодування завданої шкоди навколишньому природному середовищу, якщо громадянин дійсно завдав такої шкоди внаслідок порушення природоохоронного законодавства, тобто [PERSON] , мав би відшкодувати таку шкоду у разі визнання його винуватим у такому порушенні. Також представник відповідача вказав, що надруковані слідчим пояснення [PERSON] , а також пояснення останнього, які зазначені у протоколі огляду місця події не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки вони суперечать іншим поясненням відповідача, наданим під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також письмовим поясненням відповідача, які додані до заперечення. Крім того, представник відповідача звернув увагу на те, що проведеною у кримінальному провадженні балістичною експертизою не встановлено, що саме з рушниці [PERSON] , було зроблено постріл внаслідок чого було вбито козулю, а також не було встановлено місця, де була вбита дика козуля. До заперечень представник відповідача додав письмові пояснення відповідача у яких останній зазначив, що 11.11.2019 близько 04 год. 30 хв. він повертався з полювання на власному автомобілі ВАЗ 2101. У автомобілі на задньому сидінні лежала належна йому рушниця, з якої він вдень 10.11.2019 стріляв, але нічого не вполював. Рухаючись по автодорозі поблизу села Печини Тростянецького району, неподалік від дороги він помітив тушу дикої козулі, яка вже була мертва. Він підібрав тушу дикої козулі та поклав її у багажник автомобіля. У м. Тростянець його зупинили працівники поліції, які виявили та вилучили у нього зазначену тушу козулі. Під час досудового розслідування він давав пояснення, оскільки на нього тиснули і він злякавшись підписав складені від його імені пояснення. Він їздив з працівниками поліції і показував їм місце на якому знайшов тушу козулі. Також відповідач зазначив, що балістичною експертизою не встановлено, що саме з його рушниці було вбито козулю. Картечина, яка знайдена у туші козулі не співпадає з патронами, які були вилучені у нього. Тому він вважає, що у його діях немає вини щодо завдання шкоди внаслідок порушення природного законодавства. У судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав з підстав зазначених у ньому та у відповіді на відзив, просив позов задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечили у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов та у запереченнях, просили відмовити у задоволенні позову. Також позивач пояснив, що козулю він знайшов на полі поблизу лісу між м. Тростянць та с. Печини. Місце зазначене у протоколі огляду не оспорює. [PERSON] забрав собакам на корм. У нього був дозвіл на зброю, але не було ліцензії на козулю. На полювання він поїхав 10.11.2019, але нічого не вполював. З полювання повертався вночі 11.11.2019 та знайшов козулю, яку поклав до багажника та поїхав у м. Тростянець. По дорозі його зупинила поліція, попросили відкрити багажник та виявили у багажнику козулю. Потім приїхав наряд поліції і козулю вилучили. Працівники поліції тиснули, щоб він брав вину на себе. У подальшому він звернувся до адвоката бо не вбивав козулю. Детальних подробиць тих подій не може пояснити, так як пройшло багато часу. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані із спорами про відшкодування шкоди, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що постановою старшого слідчого слідчого відділення Тростянецького відділення поліції Охтирського відділу поліції ГУНП в Сумській області Алексенко В.І. від 17.03.2020 було закрито кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201920270000355 від 11.11.2019 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 248 КК України. Досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні встановлено, що 11.11.2019, о 06 год. 38 хв., до Тростянецького ВП надійшло повідомлення від поліцейського СРПП Тростянецького ВП Колісниченка В.І. про те, що по вул. Б.Хмельницького в м.Тростянець зупинено автомобіль ВАЗ2101 під керуванням [PERSON] , [INFO] , з пасажиром [PERSON] , [INFO] , які мали при собі мисливську вогнепальну зброю, при цьому у останнього не було документів на рушницю, а в багажнику автомобіля виявлено тушу самця дикої козулі з вогнепальним пораненням. 11.11.2019 в ході огляду місця події учасник огляду [PERSON] вказав на ділянку місцевості, розташовану поблизу польової дороги, що примикає до дороги між м.Тростянець та с.Печини, Тростянецького району, а веде в напрямі с.Новоукраїнка, Тростянецького району, пояснивши, що саме тут він вполював виявлену в його автомобілі дику козулю. Також у ході досудового розслідування було встановлено, що розмір заподіяної шкоди внаслідок незаконного відстрілу козулі становить 32 000 грн. Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що в даному випадку незаконне полювання не заподіяло істотну шкоду і не відбувалось на об`єктах природно-заповідного фонду, тобто відсутні ознаки складу злочину, передбаченого ст. 248 КК України. Разом з тим в діях [PERSON] щодо порушення правил полювання (полювання без належного на те дозволу), яке мало наслідком добування, знищення тварин, вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 85 КУпАП (а.с. 10-11). 11.11.2019 [PERSON] надав письмові пояснення начальнику Тростянецького ВП ГУ НП в Сумській області в яких вказав, що з 30.11.2018 він є мисливцем і у нього мається мисливська рушниця «Atо Arms» 12 калібру № [NUMBER] . 10.11.2019 близько 24 години він вирішив поїхати на полювання, щоб здобути м`яса для своєї сім`ї. Він узяв свою рушницю «Atо Arms» 12 калібру № [NUMBER] , патрони до неї та на своєму автомобілі ВАЗ2101, номерний знак [NUMBER] поїхав у напрямку с. Печини. Не доїжджаючи до вказаного села він звернув праворуч та поїхав через поле у напрямку с. Ницаха Тростянецького району. Коли він проїхав близько 1,5 кілометрів, то побачив, що дорога була погана і він вирішив повернутися назад. Він постояв на полі, а потім, близько 4 години ранку, розвернувся та поїхав до Печинської траси. Не доїжджаючи 300 метрів до траси він побачив, що через дорогу перебігла козуля. Він розвернув свій автомобіль, підсвітив фарами у напрямку, куди бігла козуля та не виходячи з автомобіля через водійське вікно прицілився і зробив постріл у напрямку козулі, яка була від нього на відстані близько 80 метрів. Побачивши, що козуля впала, він підійшов до козулі, яка вже була мертва, взяв її, переніс та поклав до багажника автомобіля. Після цього він поїхав у напрямку м. Тростянець. По дорозі він підібрав свого знайомого [PERSON] , який попросив його підвезти додому. Коли вони під`їхали до прокуратури, то їх зупинили працівники поліції. При перевірці документів працівники поліції попросили відкрити багажник. Він повідомив працівникам поліції, що у багажнику лежить козуля, яку він вполював. Працівники поліції попросили проїхати до відділку поліції на що він погодився та добровільно надав для огляду свій автомобіль. Під час огляду було виявлено його рушницю «Atо Arms» 12 калібру № [NUMBER] , патрони 12 калібру, тушу козулі, а також гладко ствольну двозарядну рушницю, яка була при його товариші [PERSON] (а.с. 13). З протоколу огляду місця події від 11.11.2019 та ілюстративної фототаблиці до нього вбачається, що в м.Тростянець по вул. Благовіщенська, 32 було проведено огляд автомобіля ВАЗ2101 державний реєстраційний номер [NUMBER] . В ході огляду [PERSON] надав посвідчення мисливця, дозвіл на зброю, свідоцтво про реєстрацію автомобіля та посвідчення водія. Також [PERSON] вказав, що вполював дику козу (козулю), яка була у багажнику, поблизу с. Печини Тростянецького району з рушниці на яку надав дозвіл та яка була у салоні автомобіля. Ліцензії на відстріл не має. [PERSON] відкрив багажник вказаного автомобіля в якому знаходилась нерозділена туша самця дикої кози (козулі) (а.с. 16-21). Згідно розрахунку розміру шкоди завданої внаслідок незаконного відстрілу козулі, проведеного державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Сумської області, розмір заподіяної шкоди становить 32000 грн (а.с. 26). 03.04.2020 відносно [PERSON] державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Сумської області був складений протокол №012826 про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 85 КУпАП, а саме за фактом незаконного добування кози у мисливських угіддях ТОВ «Тростянецьке спеціалізоване мисливське господарство». [PERSON] у вказаному протоколі зазначив, що з протоколом не згоден, козу не стріляв, знайшов тушу біля дороги (а.с. 95). Постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 12.05.2020 було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 85 КУпАП, відносно [PERSON] на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення. Мотивуючи своє рішення, суддя зазначила, що всупереч вимогам статті 256 КУпАП державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Сумської області Фрик В.Б., яким складено протокол від 03.04.2020 №012826 стосовно [PERSON] , не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 85 КУпАП, останній лише обмежився посиланням на зафіксований у постанові слідчого факт незаконного добування кози у мисливських угіддях і без твердження про вчинення відповідних дій [PERSON] . Також суддя вказала, що протоколі від 03.04.2020 №012826 не зазначено точне місце вчиненого діяння (конкретного єгерського обходу, наближеність до відповідних населених пунктів), не наведено відомостей про те в чому саме проявилось порушення правил полювання (полювання без належного на те дозволу, в заборонених місцях, у заборонений час, забороненими знаряддями або способами, на заборонених для добування тварин), яке призвело до добування тварини. Крім того, суддя зазначила, що у цій справі, з огляду на зміст протоколу не має можливості перевірити і встановити винність [PERSON] у діянні, передбаченому ч.2 ст. 85 КУпАП, ураховуючи відсутність належним чином викладених у протоколі, складеному відносно нього місця, часу вчинення і суті адміністративного правопорушення (а.с. 65-66). Відповідно до ст. 66 Конституції України, кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природу, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Згідно ст. 1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» полювання - дії людини, спрямовані на вистежування, переслідування з метою добування і саме добування (відстріл, відлов) мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах. Статтею 12 вказаного Закону передбачено, що право на полювання в межах визначених для цього мисливських угідь мають громадяни України, які досягли 18-річного віку, іноземці, які одержали в установленому порядку дозвіл на добування мисливських тварин та інші документи, що засвідчують право на полювання. Полювання з використанням вогнепальної мисливської зброї дозволяється лише особам, які в установленому порядку одержали в уповноваженому державному органі відповідний документ дозвільного характеру на право користування цією зброєю. До полювання прирівнюється: перебування осіб у межах мисливських угідь, у тому числі на польових і лісових дорогах (крім доріг загального користування), з будь-якою стрілецькою зброєю або з капканами та іншими знаряддями добування звірів і птахів, або з собаками мисливських порід чи ловчими звірами і птахами, або з продукцією полювання (крім випадків регулювання чисельності диких тварин, польових випробувань і змагань мисливських собак (не нижче обласного рівня); перебування осіб на дорогах загального користування з продукцією полювання або з будь-якою зібраною розчохленою стрілецькою зброєю. Враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на встановлений у судовому засіданні факт перебування відповідача на дорозі загального користування з продукцією полювання, а саме, козулею, яка знаходилась у багажнику його автомобіля, що визнається відповідачем, тому його дії прирівнюються до полювання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» з метою раціонального використання мисливських тварин, охорони диких тварин, а також середовища їх перебування забороняється, зокрема: полювати без належного на те дозволу, а саме: без документів, визначених статтею 14 цього Закону (якими є посвідчення мисливця; щорічна контрольна картка обліку добутої дичини і порушень правил полювання з відміткою про сплату державного мита; дозвіл на добування мисливських тварин (ліцензія, відстрільна картка, дозвіл на діагностичний та селекційний відстріл тощо); відповідний дозвіл на право користування вогнепальною мисливською зброєю у разі її використання; паспорт на собак мисливських порід, інших ловчих звірів і птахів у разі їх використання під час полювання). Пунктом 5 ч. 1 ст. 20 вказаного вище Закону забороняється транспортування або перенесення добутих тварин чи їх частин без відмітки цього факту у щорічній контрольній картці обліку добутої дичини і порушень правил полювання, а також у дозволі на їх добування. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» дії, зазначені в пунктах 1-8 цієї статті, відповідно до законодавства кваліфікуються як незаконне полювання. Особи, винні у незаконному полюванні, несуть відповідальність згідно із законами. Виявлені тварини (або їх частини) та знаряддя добування таких тварин, законність набуття яких не підтверджена відповідними документами, вважаються незаконно добутими. Враховуючи вищевикладені положення чинного законодавства, а також те, що у судовому засіданні стороною відповідача не було доведено законність набуття відповідачем дикої козулі, виявленої у багажнику його автомобіля, суд вважає, що вказана тварина є незаконно добутою. Крім того, дії відповідача, які полягають у перевезенні дикої козулікваліфікуються як незаконне полювання. Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання, здійснюється добровільно або за рішенням суду відповідно до законодавства за затвердженими в установленому порядку таксами, а за їх відсутності - за розрахунками користувачів мисливських угідь. Згідно зі ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України. Спільним наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України та Міністерства екології та природних ресурсів України №301/222 від 19.06.2017 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.07.2017 року за № 842/30710, затверджено Такси для обчислення розмірів відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства в галузі мисливського господарства та полювання (крім видів, занесених до Червоної книги України). Так, розмір стягнення у випадку незаконного добування чи знищення козулі становить 32 000 грн. Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), зокрема, є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. Згідно пункту 4 частини 1 статті 69-1 Бюджетного кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя 70 відсотків. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, позивач лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд погоджується з доводами представника відповідача та при ухваленні рішення не приймає як достовірний доказ на підтвердження винуватості відповідача у порушенні вимог природоохоронного законодавства Україниписьмові пояснення останнього надані 11.11.2019 начальнику Тростянецького ВП ГУНП в Сумській області в частині визнання ним факту відстрілювання кози зважаючи на відсутність інших прямих і достатніх доказів на підтвердження цієї обставини та невизнанням [PERSON] вказаного факту, що мало місце, як під час розгляду справи про адміністративне правопорушення так і у ході розгляду даної цивільної справи. З цих же підстав суд не приймає як допустимий доказ на підтвердження факту відстрілювання кози [PERSON] постанову старшого слідчого слідчого відділення Тростянецького відділення поліції Охтирського відділу поліції ГУНП в Сумській області Алексенка В.І. про закриття кримінального провадження № 1201920270000355, оскільки вказана постанова не має для суду преюдиційного значення, а лише є остаточним у кримінальному провадженні рішенням уповноваженої особи, яким установлена відсутність у діянні ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 248 КК України. Також суд не приймає як допустимі докази письмові пояснення [PERSON] та [PERSON] , оскільки вказані особи не допитувалися у судовому засіданні як свідки та не попереджалися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та не приводились до присяги . Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідачем не доведено відсутність своєї вини в спричиненні шкоди, завданої внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства України. Разом з тим, визнані ним обставини, які викладені у письмових поясненнях адресованих суду (а.с. 143) про те, що 11.11.2019 він повертався з полювання на власному автомобілі ВАЗ2101 та поблизу села Печини Тростянецького району, недалеко від дороги побачив тушу дикої козулі, яку він поклав у багажник автомобіля та яка у подальшому була виявлена у нього працівниками поліції у м. Тростянець, не підлягають доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Крім того, зазначені обставини також підтверджуються дослідженими у ході судового розгляду доказами, зокрема протоколом огляду місця події від 11.11.2019 та ілюстративною фототаблицею до нього, а також усними поясненнями [PERSON] наданими у судовому засіданні. Зважаючи на встановлені судом обставини про те, що відповідач перебував на дорозі загального користування з продукцією полювання, а саме, козулею, яка знаходилась у багажнику його автомобіля, що прирівнюється до полювання, а також те, що стороною відповідача не було доведено законність набуття вказаної тварини, тобто вона в силу закону визнається незаконно добутою, такі дії відповідача кваліфікуються як незаконне полювання, що є порушенням вимог природоохоронного законодавства України. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає за необхідне вимоги позивача задоволити та стягнути з відповідача шкоду завдану внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства Українив розмірі 32000 грн, розподіливши завдану шкоду між спеціальними фондами державного та місцевих бюджетів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2197 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved