Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

позивач як спадкоємець власника 11/20 частин будинку [ADDRESS] та земельної ділянки, звернувся в суд з позовом до відповідачів про поділ земельної ділянки площею 0,0988 га по [ADDRESS], уточнивши позовні вимоги просить провести поділ вищевказаної земельної ділянки відповідно до варіанту реального розподілу земельної ділянки згідно з висновком повторної судової інженерно-технічної експертизи від 30 травня 2014 року, яку проведено Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла матір позивача - [PERSON], яка була власником 11/20 частин будинку [ADDRESS], а також співвласником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. 10.04.2012 року позивач звернувся в четверту Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 11/20 частин будинку [ADDRESS], однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку позивачу було відмовлено, оскільки остання належала спадкодавцю [PERSON] та відповідачам по справі на праві спільної сумісної власності, частки співвласників вказаної земельної ділянки за життя [PERSON] визначені не були. Оскільки [PERSON] не може належним чином прийняти спадщину в частині земельної ділянки, що порушує його законні права та інтереси, просить суд відновити останні та позов задовольнити. Позивач та його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Пояснили, що за життя [PERSON] та відповідачі по справі погодили порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], визначивши [PERSON] - земельну ділянку площею 715,2 кв.м., а [PERSON] та [PERSON] - 273,3 кв.м., про що нотаріально завірили заяву. В процесі розгляду справи, з метою визначення варіантів реального розподілу земельної ділянки, було проведено судову будівельно-технічну експертизу та повторну судову інженерно-технічну експертизу, відповідно до висновку якої, позивач і просить і провести поділ земельної ділянки. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях. В задоволенні позову просять відмовити. Представник третьої особи ЛМР в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Представник третьої особи відділу Держземагентства у м.Львові в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд встановив наступне. [INFO] року померла матір позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 29.03.2012 року №282719 (а.с.5). Як вбачається з копії державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] [PERSON], [PERSON], [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0988 га за адресою: [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку. Відповідно до ст. 112 ЦК України (1963 р.), яка була чинною на час виникнення права власності на спірну земельну ділянку, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Оскільки частки трьох співвласників на час видачі державного акту на право приватної власності на землю не були визначеними, земельна ділянка останнім була передана на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч. 1 ст. 1226 ЦК України). Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], який вчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини та у встановленому законом порядку прийняв її, є [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.10.2012 року зареєстрованого в реєстрі за № 956. Відповідно до вказаного свідоцтва, спадщина складається із 11/20 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться в [ADDRESS], яке належним чином зареєстровано в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», що підтверджується витягом про реєстрацію прав від 16.10.2012 року реєстраційний номер 37646669. А тому з підстав, передбачених ст.ст. 1218, 1225-1226, 1268-1270 ЦК України, позивач вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON], в тому числі на її частку у праві спільної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з листа Четвертої Львівської державної нотаріальної контори від 05.03.2013 року № 404/02-14 (а.с.101) у зв'язку з невизначеністю часток у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку у видачі свідоцтва про право на спадщину на неї позивачу було відмовлено. Разом з тим, відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Дана норма кореспондується із ст.321 ЦК України. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97р., кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч.1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 42 ЗК України (1990 року - в редакції, що діяла на час набуття права власності на землю), громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Частиною третьою статті 89 ЗК України визначено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Судом встановлено, що фактично між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було погоджено реальний порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], шляхом визначення [PERSON] - земельної ділянки площею 715,2 кв.м., а [PERSON] та [PERSON] - 273,3 кв.м., про що складено нотаріально завірену заяву серія ААО № 796779 від 14.08.1998 року (а.с.9). У відповідності до вказаної заяви сьогодні фактично і здійснюється користування вказаною земельною ділянкою, на спірній земельній ділянці вже більше 15 років встановлено тверді межові знаки (мурований паркан, який розділяє земельні ділянки). Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.21 Постанови від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Тобто, вказаною угодою між співвласниками [PERSON] та [PERSON], [PERSON] є саме нотаріальна заява - згода серія ААО № 796779 від 14.08.1998 року. Отже, за таких обставин слід прийти до висновку, що спірна земельна ділянка набута [PERSON], [PERSON], [PERSON] у спільну сумісну власність, а володіли вони нею та користувалися за домовленістю між собою: [PERSON] - 715,2 кв.м. від загальної площі, [PERSON], [PERSON] - 273,3 кв.м. від загальної площі. Хоч і не був укладений договір про порядок користування земельними ділянками формі, яка передбачалася з набранням чинності Земельного кодексу України 2001 року, однак таке користування земельною ділянкою є фактичною згодою (домовленістю) сторін. Така згода на користування відповідає приписам ст. 369 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласниками майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.ч.4-5 ст.89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Оскільки судом встановлено, що за життя [PERSON] між останньою та відповідачами було погоджено порядок користування спірною земельною та фактично виділено частки у праві власності на спірну земельну ділянку, шляхом визначення [PERSON] - земельної ділянки площею 715,2 кв.м., а [PERSON] та [PERSON] - 273,3 кв.м., суд приходить до висновку, що у відповідності до визначених у такий спосіб часток у праві власності на земельну ділянку слід провести поділ земельної ділянки площею 0,0988 га за адресою: [ADDRESS]. Так як співвласники земельної ділянки користувалися нею за спільною згодою в розмірах, що відповідають: [PERSON] - 715,2 кв.м. від загальної площі, [PERSON], [PERSON] - 273,3 кв.м. від загальної площі, то при виділенні часток із спільної сумісної власності слід виходити із таких умов домовленості між ними. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. На виконання вимог вищевказаної норми ЦПК України ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26.10.2012р. задоволено клопотання представника позивача та призначено у справі судову будівельно-технічно-експертизу, за результатами проведення якої було складено висновок №1/12 від 11.12.2012р. та визначено варіанти реального розподілу земельної ділянки (а.с.39-47). Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 05.03.2013р. було задоволено клопотання позивача та призначено у справі повторну судову будівельно-технічну експертизу з метою визначення, зокрема, варіантів реального розподілу земельної ділянки площею 0,0988 га за адресою: [ADDRESS], згідно з встановленими в натурі межовими знаками на вказаній земельній ділянці. Як вбачається з висновку повторної судової інженерно-технічної експертизи №901 від 30.05.2014 року (а.с.133-139) експертом встановлено наступний варіант реального розподілу спірної земельної ділянки згідно з розмірами меж зазначеними в Державному акті та наявними на ділянці межовими знаками: Першому співвласнику ([PERSON], [PERSON].) виділити земельну ділянку з наступними геометричними розмірами по ходу годинникової стрілки: 15,62м, 4,97м, 1,03м, 12,4м, 2,92м, 10,1м, 2,92м, 8,33м, 7,22м - площею 0,0130 га. Другому співвласнику ([PERSON].) виділити земельну ділянку з наступними геометричними розмірами по ходу годинникової стрілки: 20,24м, 5,8м, 4,2м, 16,2м, 19,00 м, 21,2м, 8,2м, 14,2м, 9,0м, 11,0м, 3,60м, 1,03м, 4,97м, 15,62м, 3,47м, 2,29м - площею 0,0624га. Обом співвласникам надати в спільне користування земельну ділянку під будинком (площею - 0,0211га) та ділянку для обслуговування будинку з наступними геометричними розмірами по ходу годинникової стрілки: 1,0м, 2,29м, 3,47м, 7,22м, 8,33м, 2,29м, 1,0м, 3,33м, 8,33м, 5,08м, 3,47м, 3,28м - площею 0,0023га. Відповідачами всупереч вимогам ст.60 ЦПК України жодних доказів на відсутність підстав для задоволення позову не подані, не запропоновано інші варіанти реального поділу спірної земельної ділянки. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що єдиним способом захисту права власності позивача на спадкове майно є визначення часток у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку та її реальний поділ, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Outcome: approved