Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 серпня 2008р. між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №545-013/ФКВ-08, згідно якого банк надав останньому кредитні кошти у розмірі 16500 доларів США, строк кредитування 84 місяці, дата повернення кредиту 05.08.2015р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,60% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до договору поруки №545-013/ZФПОР 08 від 06.08.2008року [PERSON] поручається перед ТОВ «Укрпромбанк» за виконання [PERSON] зобовязань за вищевказаним кредитним договором. Згідно договору про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк» від 30.06.2010 року, останнє набуло право вимоги за даними договорами. Станом на 24.12.2015р. відповідачі не виконують умови погашення кредиту і заборгованість складає 45665,88грн., з них: тіло кредиту 28344,62грн.; відсотки 2948,02грн.; сума заборгованості за комісіями 3655,87грн.; штраф 1068,81грн.; пеня - 9118,91грн.; сума за ставкою 3% річних від прострочення тіла кредиту 450,52грн.; сума за ставкою 3% річних від прострочення відсотків 79,13грн. Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь вказану суму. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій справу просив розглянути за його відсутності, позов підтримав. Представник відповідачів в судове засідання не зявився, просив справу розглянути за його відсутності, заявив відзив на позов, надав альтернативний розрахунок, визнавши заборгованість частково в розмірі 17162,51грн., з них: 8326,59грн. заборгованість по тілу кредиту; 3922,25грн. заборгованість за комісією; 4629,87грн. заборгованість по пені; 283,80грн. заборгованість за нараховані 3% річних. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 06 серпня 2008р. між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №545-013/ФКВ-08, згідно якого банк надав останньому кредитні кошти у розмірі 16500 доларів США, строк кредитування 84 місяці, дата повернення кредиту 05.08.2015р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,60% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до договору поруки №545-013/ZФПОР 08 від 06.08.2008року [PERSON] поручається перед ТОВ «Укрпромбанк» за виконання [PERSON] зобовязань за вищевказаним кредитним договором. Згідно договору про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк» від 30.06.2010 року, останнє набуло право вимоги за даними договорами. Судом встановлено та сторонами не заперечувалося, що в порушення умов кредитного договору, погашення частин кредиту та сплати процентів не відбувається. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно ст.1054 ЦК України по кредитному договору банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязується надати грошові кошти(кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.1 ст.553, ч.1, ч.2 ст.554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Як вбачається з матеріалів справи, суду надано сторонами два зазначених вище розрахунки заборгованості станом на 24.12.2015р. Представник відповідачів неодноразово звертався до позивача для проведення звірки за даними розрахунками заборгованості, про свідчать копії відповідних листів. Судом неодноразово визнавалася явка представника позивача обовязковою для надання відповідних пояснень щодо нарахованих сум заборгованості. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 2,3 ст.89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Таким чином, враховуючи те, що представник позивача не зявився в судове засідання для надання пояснень щодо нарахованих сум заборгованості, не надав жодних додаткових доказів на підтвердження своїх вимог, суд відхиляє розрахунок заборгованості банку та враховує розрахунок представника відповідачів. Також, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення штрафу в розмірі 1068,81грн. не підлягають задоволенню на підставі наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктом 5.2 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 5.3 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення, крім тих, що зазначені в п.5.2 цього договору. При цьому в позовній заяві позивач жодним чином не мотивує, за які саме порушення умов кредитного договору просить стягнути штраф. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За таких обставин, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, а саме стягнути заборгованість в розмірі 17162,51грн. згідно розрахунку представника відповідачів. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках підлягає стягненню на користь банку судовий збір 1378грн. На підставі викладеного, та ст.ст.549,553,554,1050,1054 ЦК України,

Outcome: partial