Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач Сколівська міська рада Львівської області 24.01.2012 року у визначений ст. 59 ЖК України строк звернулася в суд із позовною заявою, в якій просить визнати недійсним ордер № 043 від 29.10.2010 року, виданий відповідачу [PERSON] на вселення разом із членами сім'ї - братом [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачу разом із членами сім'ї видано оспорюваний ордер на вселення у житлове приміщення як особі, що перебувала на кооперативному обліку при виконавчому комітеті Сколівської міської ради Львівської області, хоча відповідного рішення про його зарахування на кооперативний облік виконавчим комітетом не приймалось, незважаючи на його перебування у відповідному списку. До того ж, він станом на дату видання оспорюваного ордера на вселення у квартиру взагалі не знаходився на загальному, першочерговому та позачерговому обліку громадян, які потребують покращення житлових умов при виконавчому комітеті, а, відтак, не міг претендувати на отримання житла у порядку черговості. Крім того, будинок [ADDRESS], незважаючи про прийняте виконавчим комітетом рішення про перевід його з нежитлового у житловий і у якому знаходиться квартира, на яку відповідачу виданий опорюваний ордер, фактично таким (житловим) не являється, він до цього часу не зданий в експлуатацію як житловий будинок і залишається незавершеним будівництвом - приміщенням казарми 71% готовності, так як роботи по облаштування будівлі у житлову ніким більше не погоджувались і не прийняті компетентними службами у встановленому порядку. Відповідним технічним висновком ліцензованої установи стверджується, що зазначений незавершений будівництвом будинок був не придатним для його експлуатації під житло у такому стані, в якому він перебував на момент видачі оспорюваного ордера. Також зазначає про те, що оспорюваний ордер в цілому виданий на неблагоустроєне нежитлове приміщення, що є грубим порушенням діючих норм житлового законодавства. Враховуючи вищенаведене, Сколівська міська рада Львівської області у межах наданих їм повноважень звернулася у суд із даним позовом про визнання ордера № 043 від 29.10.2010 року недійсним без надання відповідачу іншого житлового приміщення, так як той фактично з членами сім'ї не вселився у надане приміщення. Належним чином уповноважені представники позивача Сколівської міської ради Львівської області Адамовський Ю.В. та Зінкевич-Домбровська Г.Б. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві ( а. с. 3-6). Надали пояснення, аналогічні наведеним у позові. Додатково зазначили, що рішенням Сколівської міської ради Львівської області № 19 від 24.12.2010 року «Про відміну рішень виконавчого комітету» скасовані відповідні рішення виконавчого комітету, якими було переведено будинок [ADDRESS] з нежитлового у житловий, а також яким відповідачу було видано оспорюваний ордер на квартиру № 8 у вказаному будинку. Хоча рішення Сколівської міської ради Львівської області № 19 від 24.12.2010 року «Про відміну рішень виконавчого комітету» постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2014 року визнано протиправним і скасоване, разом з тим такий факт жодним чином не змінює обставин неправомірності видачі оспорюваного ордера посадовими особами виконавчого комітету та не спростовує видачі цього ордера на неблагоустроєне нежитлове приміщення, яке залишається таким і до цього часу. Відповідач [PERSON] та його належним чином уповноважена представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили у повному обсязі з підстав, наведених у письмовому запереченні на позовну заяву (а. с. 35-37). Також надали пояснення, згідно з якими позивач перебував на кооперативному обліку при виконавчому комітеті Сколівської міської ради Львівської області, а, відтак, мав право на одержання житла у встановленому законом порядку. У зв'язку із відсутністю у позивача житла, той свого часу звернувся до міської ради за допомогою у його отриманні, на що виконавчим комітетом було прийнято рішення про надання йому з братом частини нежитлового приміщення по [ADDRESS] загальною площею 87,0 кв. м. для облаштування під житло за власні кошти. Такі ж рішення приймалися і по відношенню до інших громадян м. Сколе, з якими позивач у сукупності за власні кошти проводив і проводить до цього часу ремонтні роботи будинку по [ADDRESS] в цілому для облаштування під квартири, тобто скооперувався з іншими мешканцями для єдиної мети, хоча і кооператив мешканців будинку документально не був оформлений через їх правову необізнаність. Вони не вважають вказаний будинок аварійним, а навпаки - придатним для проживання, так як ремонтні роботи уже майже закінчені і про це є відповідний технічний висновок ліцензованої установи, квартири уже створені і є ізольованими. Після закінчення таких робіт та благоустроєння квартири, позивач з братом мають намір фактично вселитися у таку квартиру, вже уклали договори про надання послуг з централізованого опалення, постачання води і водовідведення, про надання послуг з вивезення побутових відходів, про надання телекомунікаційних послуг, на їх замовлення виготовлено робочий проект газифікації облаштованої ними квартири. Також посилаються на договір підряду від 04.07.2007 року, що був укладений між Сколівською міською радою Львівської області та позивачем з метою проведення ремонтних робіт та облаштування квартири за власні кошти, який не визнаний судом недійсним у встановленому порядку. Важливим є і той факт, що Львівський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 22.09.2014 року в адміністративній справі за позовом [PERSON] та позовом [PERSON] визнав протиправним і скасував рішення Сколівської міської ради Львівської області № 19 від 24.12.2010 року «Про відміну рішень виконавчого комітету», яким було відмінено рішення виконавчого комітету про перевід вказаної вище будівлі з нежитлової у житлову і про видачу ордерів на квартири у такій будівлі, чим суд фактично відновив права позивача та інших мешканців тепер уже житлового будинку на одержані ними квартири і це судове рішення має, на їх думку, має преюдиціальне значення, повинно бути враховане при вирішенні питання про визнання ордерів у будинку недійсними. На підставі вказаного, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак подав на адресу суду заяву вх. № 5584 від 18.12.2014 року (а. с. 166), в якій просив проводити розгляд справи у його відсутності. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення належним чином уповноважених представників позивача Адамовського Ю.В. та Зінкевич-Домбровської Г.Б. на підтримання позовних вимог, пояснення відповідача [PERSON] та його належним чином уповноваженої представника - адвоката [PERSON] на підтвердження заперечень проти задоволення позовних вимог, давши належу оцінку зібраним доказам по справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі з наступних підстав. Згідно копії корінця ордера № 043, виданого головою Сколівської міської ради Львівської області 29.10.2010 року відповідачу [PERSON] (а. с. 7), останній разом із членами сім'ї у кількості двох чоловік (з братом [PERSON].) вселяється у квартиру № 8 загальною площею 87,0 кв. м. будинку [ADDRESS]. Підставою для видачі такого ордера було рішення виконавчого комітету Сколівської міської ради Львівської області № 346 від 19.10.2010 року «Про видачу ордерів на квартири у будинку [ADDRESS]» (а. с. 8), про що безпосередньо зазначено у корінці ордера. До цього, квартира № 8, як і всі інші квартири у цьому будинку, являла собою частину нежитлового приміщення будинку [ADDRESS], а сам будинок - нежитлову будівлю (приміщення казарми), що була передана на баланс Сколівської міської ради Львівської області у 1999 році (а. с. 25-26). Згідно рішення виконавчого комітету Сколівської міської ради Львівської області № 58 від 16.03.2010 року «Про перевід з нежитлового у житловий будинку [ADDRESS]» (а. с. 15) вказана будівля була переведена у житлову, після чого приміщення у ній почали надаватись громадянам, які перебували на кооперативному обліку при виконавчому комітеті Сколівської міської ради Львівської області, для облаштування під житло за власні кошти. Так було і з відповідачем [PERSON]. Разом з тим судом встановлено, що відповідач [PERSON] станом на момент отримання оспорюваного ордера, хоча і перебував на кооперативному обліку при виконавчому комітеті Сколівської міської ради Львівської області, що підтверджується копією рішення виконавчого комітету Сколівської міської ради Львівської області № 73 від 16.03.2010 року «Про затвердження списку громадян, які перебувають на квартирному обліку у Сколівській міській раді» (а. с. 167) та додатком до нього (а. с. 181), однак відповідне рішення про зарахування останнього на такий облік не приймалось і у матеріалах справи відсутнє. Більше того, з цієї ж копії рішення виконавчого комітету та додатків до нього (а. с. 167, 168-175 та 176-179 та 180) вбачається, що відповідач [PERSON] на момент отримання оспорюваного ордера не перебував на загальному обліку громадян, які потребують покращення житлових умов при виконавчому комітеті Сколівської міської ради Львівської області. Правом першочергового та позачергового отримання житла він також не був наділеним. Щодо кооперативу для облаштування квартир у будинку за власні кошти, то судом встановлено, що такий кооператив ніколи не створювався і, відповідно, не був зареєстрований у встановленому порядку. Суд не може прийняти до уваги твердження представника відповідача на підтвердження заперечень проти позову про правову необізнаність осіб-членів кооперативу щодо необхідності створення та реєстрації кооперативу, оскільки незнання закону не виправдовує дій останніх, у тому числі і відповідача, у частині неправомірного одержання приміщення під житло, прикриваючись перебуванням на кооперативному обліку без створення кооперативу. Виходячи з відсутності відповідного рішення про зарахування відповідача [PERSON] на кооперативний облік, не існування кооперативу в цілому, останній не мав права на одержання житлового приміщення у порядку черговості по списку осіб, які перебували на кооперативному обліку при виконавчому комітеті Сколівської міської ради Львівської області, а право на одержання житлового приміщення у порядку черговості по списку осіб, які перебували на загальному, першочерговому та позачерговому обліку при виконавчому комітеті Сколівської міської ради Львівської області на момент видачі оспорюваного ордера для останнього взагалі не могло наступити через відсутність його у зазначених списках. До того ж, відповідачу [PERSON] надано ордер на вселення лише разом із братом [PERSON] у квартиру площею 87,0 кв. м., що значно перевищує встановлену чинним ЖК України норму жилої площі - 13,65 кв. м. на одну особу, виходячи з того, що із визначених вище 87,0 кв. м. явно не 27,3 кв. м. лише мали б бути житловими. Відтак, дії службових осіб виконавчого комітету Сколівської міської ради Львівської області з вказаного вище приводу були неправомірними. Факт неправомірності видачі ордерів всім сім'ям, у тому числі і відповідачеві [PERSON] на вселення у квартири у будинку [ADDRESS] і грубого порушення житлових прав інших осіб, також встановлений апеляційним судом Львівської області під час розгляду 17.01.2013 року апеляційної скарги на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 22.10.2012 року у цивільній справі № 1320/31/12 р. (провадження № 2/1320/139/12 р.), про що була винесена окрема ухвала (а. с. 120), а про зазначене ухвалено довести до відома прокурора Сколівського району Львівської області для вжиття заходів впливу до посадових осіб, винних у порушенні житлового законодавства. Крім того, підтвердженням неправомірності дій службових осіб виконавчого комітету Сколівської міської ради Львівської області у зазначеному випадку є також і те, що останніми жодного разу не вимагалось підтвердити існування кооперативу, який є нічим іншим, як фікцією, а прийняття рішення про затвердження списку осіб, які перебувають на кооперативного обліку - фактично осіб, які є членами неіснуючого кооперативу, суд розцінює як один із способів уникнення надання зазначеного житла після його облаштування і благоустроєння особам, які на законних підставах перебували на загальному, першочерговому та позачерговому обліку для покращення житлових умов. Судом встановлено й те, що будівля [ADDRESS] на момент видачі оспорюваного ордера була непридатною для надійної експлуатації з використанням її під житло, будівельні роботи були незавершеними і такі проводилися громадянами, у тому числі і відповідачем [PERSON], без відповідної проектно-кошторисної та дозвільної документації, що підтверджується копією технічного висновку про стан будівельних конструкцій та інженерних мереж зазначеної будівлі, виготовленого на замовлення позивача ліцензованою установою - Дрогобицьким відділом Львівського філіалу ДУДтПВІ «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» у березні 2011 року (а. с. 184-202). У зв'язку із незавершенням будівельних робіт, у виділених приміщеннях будівлі під житло, ніхто, у тому числі і відповідач, одразу ж після отримання ордерів, та тривалий час після цього не вселилися та не проживали, що підтверджується копіями актів засідання житлової комісії виконавчого комітету Сколівської міської ради Львівської області від 25.02.2011 року, від 09.03.2011 року та від 14.04.2011 року (а. с. 17, 18, 19). Відповідач [PERSON] не вселилася та не проживає там і до цього часу, а відповідні докази на спростування такого останнім не подані і у матеріалах справи відсутні. Що стосується типового договору № 10 від 03.01.2013 року про надання послуг з вивезення побутових відходів та додатку до нього (а. с. 152-153), то такий укладений не з відповідачем, як особою, якій видавався оспорюваний ордер, а з його братом [PERSON] і у такому вказується обслуговування нежитлової будівлі. Це ж підтверджується і договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 14.03.2014 року (а. с. 154) та договором про надання телекомунікаційних послуг № 4607010051097567 від 22.12.2014 року та додатком до нього (а. с. 203-204). До того ж, наявність укладених договорів ще не підтверджує фактичне вселення і отримання послуг, про які йдеться у таких договорах. Відтак, відповідач [PERSON] разом із братом [PERSON] лише зареєструвалися за вказаним місцем. У матеріалах справи відсутні також договір найму житлового приміщення, акт про проживання відповідача, складений з участю сусідів і представників житлово-експлуатаційної контори, квитанції про сплату комунальних платежів (окрім єдиної квитанції № 19 від 31.08.2013 року про сплату послуг за вивіз сміття, а. с. 209) та інші письмові докази, а також показання свідків, що підтверджувало б вселення відповідача у житлове приміщення, про яке йдеться в ордері, і фактичне його проживання у такому приміщенні, зокрема станом на жовтень 2010 року і надалі. Суд не приймає до уваги копію технічного висновку про стан будівельних конструкцій та інженерних мереж будівлі і придатність квартир до експлуатації та безпечного проживання на [ADDRESS], виготовленого на замовлення громадян, яким видавалися ордери, ліцензованою установою - Дрогобицьким відділом Львівського філіалу ДУДтПВІ «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» у листопаді 2013 року (а. с. 137-151), так як такий виготовлений лише у 2013 році і підтверджує придатність самовільно облаштованих квартир громадянами для їх експлуатації станом на вказану дату. Такий висновок не спростовує факту неблагоустроєності будівлі та відсутності у ній ізольованих житлових приміщень (квартир) станом на дату видачі оспорюваного ордеру. До того ж, у ньому надалі йдеться про необхідність обладнання внутрішніх інженерних мереж (газифікації та електропостачання), після чого лише можлива надійна та безпечна експлуатація, що ще раз свідчить про неможливість такого і на даний час. Не приймає суд до уваги і надану копію договору підряду від 04.07.2007 року (а. с. 57), так як предмет такого стосується зовсім іншої квартири у зовсім іншому будинку, зокрема квартири [ADDRESS]. Предметом ж оскарження у даній справі є ордер на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Відповідно до ст. 380 та ч. 1 ст. 382 вказаного Кодексу житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Квартирою ж є ізольоване помешкання у житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Наявність лише рішення виконавчого комітету Сколівської міської ради Львівської області № 58 від 16.03.2010 року «Про перевід з нежитлового у житловий будинок [ADDRESS]» (а. с. 15) не свідчить про зазначену обставину, так як будь-яка проектна документація з цього приводу відсутня і на затвердження не подавалась, відповідні роботи щодо перепланування будівлі у житлову не погоджувались і компетентними службами не приймались. Згаданий вище будинок до цього часу значиться на балансі КП «Сколівське житлово-комунальне господарство» Сколівської міської ради Львівської області як недобудоване приміщення казарми колишнього військового містечка 71% готовності з відповідною інвентаризацією (а. с. 182-183). Інвентаризація будівлі більше не проводилась, а всі роботи здійснюються самочинно. Таким чином, будівля у цілому і надалі залишається нежитловою, а роботи по облаштуванню у ній квартир проводилися і проводяться самочинно, без будь-якої дозвільної та проектної документації. Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЖК України жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним та технічним вимогам. Як уже зазначено вище, ані квартира [ADDRESS], ані зазначений будинок в цілому, не були призначеними та придатними для постійного проживання, так як будинок не являє собою житлову будівлю капітального типу (є об'єктом незавершеного будівництва, що не прийнятий в експлуатацію), а квартира не була ізольованим помешканням та не була благоустроєною відповідно до умов населеного пункту. Взагалі таке приміщення не відповідало і не відповідає встановленим санітарним та технічним вимогам, у ньому відсутнє легалізоване електропостачання, газовідведення і таке інше, а решту комунікацій підключені самовільно, без погодження з власником будівлі. Відповідно до ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано судом недійсним у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу у поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання житлового приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Вимогу про визнання оспорюваного ордера на вселення у житлове приміщення недійсним заявлено протягом визначеного законом строку. Окрім доведеності у судовому засіданні неправомірності дій службових осіб при вирішенні питання про надання відповідачеві житлового приміщення, а саме відсутності у нього права на покращення житлових умов та отримання житлового приміщення через відсутність відповідного рішення про зарахування на кооперативний облік при виконавчому комітеті Сколівської міської ради Львівської області і взагалі не існування кооперативу, що є безперечною підставою для визнання оспорюваного ордера недійсним, такий ордер підлягає визнанню недійсним також і з інших підстав порушення порядку і умов надання житлового приміщення, а саме невідповідність зазначеного приміщення встановленим санітарним та технічним вимогам, його неблагоустроєність та те, що воно на момент видачі оспорюваного ордера не було ізольованим. Навіть у разі доведення відповідачем у судовому засіданні факту ізольованості наданого йому житлового приміщення на даний час, таке залишається переобладнаним у квартиру самочинно, так як дозвільна документація з цього приводу відсутня, а станом на дату видачі оспорюваного ордера такої квартири взагалі не існувало. Як роз'яснюється у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами ЖК України» із наступними змінами та доповненнями, судам слід мати на увазі, що виданий на жиле приміщення ордер у випадках, визначених ст. 59 ЖК України, підлягає визнанню недійсним з наслідками, передбаченими ст. 117 цього Кодексу, тобто з наданням іншого жилого приміщення. Однак, якщо за ордером, виданим з порушеннями, зазначеними у ст. 59 ЖК України, особи, які одержали його, не вселилися, суд вирішує питання лише про визнання ордера недійсним. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] протягом місяця з часу отримання оспорюваного ордера і до цього часу фактично не вселився у приміщення, на яке отримав такий ордер, і це було фізично неможливим, що частково має місце і на даний час, відтак суд вважає достатнім лише визнання недійсним такого ордера, без застосування наслідків, передбачених ст. 117 ЖК України. Щодо визнання протиправним та скасування Львівським апеляційним адміністративним судом постановою від 22.09.2014 року в адміністративній справі № 876/4501/14 (а. с. 104-106) рішення Сколівської міської ради Львівської області № 19 від 24.12.2010 року «Про відміну рішень виконавчого комітету» (а. с. 16) і фактично залишення у силі рішень виконавчого комітету Сколівської міської ради Львівської області № 58 від 16.03.2010 року «Про перевід з нежитлового у житловий будинку [ADDRESS]» та № 346 від 19.10.2010 року «Про видачу ордерів на квартири у будинку [ADDRESS]», то зазначена обставина жодним чином не спростовує факту видачі ордерів (у тому числі і оспорюваного ордера) на неблагоустроєні житлові приміщення (на той час неіснуючі), як і не спростовує неправомірності дій посадових осіб виконавчого комітету щодо надання таких ордерів на вселення у житлові приміщення особам, які за законом не могли претендувати на одержання житла, порушення при цьому житлових прав інших осіб, що перебували на обліку громадян, потребуючих покращення житлових умов. До того ж, постановляючи рішення у вказаній вище адміністративній справі, суд виходив з того, що згадані вище рішення виконавчого комітету є ненормативними правовими актами одноразового застосування, які вичерпали свою дію фактом їх виконання, а тому не могли бути у подальшому скасовані органом місцевого самоврядування. Львівським апеляційним адміністративним судом не надавалась оцінка законності ордерів (у тому числі і оспорюваного ордера), як і не надавалась оцінка правомірності дій посадових осіб виконавчого комітету під час їх видачі безпосередньо відповідачу та іншим мешканцям і оцінка дій під час затвердження кооперативного обліку без створення кооперативу, а лише констатовано вчинення таких дій виконавчого комітету у межах наданих повноважень, що не заперечується сторонами і у даному процесі. Суд у вказаному випадку встановив протиправність рішення Сколівської міської ради Львівської області № 19 від 24.12.2010 року «Про відміну рішень виконавчого комітету», що оспорювалось, і це судом під час розгляду даної справи взято до уваги, однак оцінка рішенням виконавчого комітету, які відмінялись, адміністративним судом не надавалась, так як такі не були предметом оскарження. Відтак, посилання відповідача та його представника на вказану вище постанову суду, як преюдицію, є безпідставним. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи та враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача є підставними та обґрунтованими, доведені матеріалами справи і підлягають до задоволення у повному обсязі. Зокрема, ордер № 043, виданий 29.10.2010 року відповідачу [PERSON] на вселення з членами сім'ї у кількості двох чоловік (з братом [PERSON].) у квартиру [ADDRESS] слід визнати недійсним без застосування наслідків, передбачених ст. 117 ЖК України.

Outcome: approved