Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Лісгосп є постійним користувачем спірних земельних ділянок, які є земельними лісовими ділянками Житомирського лісництва за планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування та розташовані в кв. 15,вид1-4 , загальною площею 4,5 га. Під час проведеної перевірки встановлено, що земельна ділянка загальною площею 2,2033 га незаконно вилучена у Лісгоспу та передана у власність Позов було підтримано прокурором, з підстав, зазначених в ньому. Остання стверджувала, що органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі законів. Проте за оскаржуваним розпорядженням РДА відповідачам було надано земельні ділянки за рахунок земель лісового фонду з грубим порушенням чинного законодавства та з перевищенням повноважень. РДА незаконно змінила цільове призначення спірної земельної ділянки. Просила позов задовольнити у повному обсязі, судові витрати на користь держави стягнути з відповідачів. Представник РДА вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Наполягала, що оскаржувані розпорядження не суперечать чинному законодавству. Вказувала, що за не скасованим розпорядженням РДА № 142 від 17.02.2010, було затверджено технічну документацію із землеустрою, за якою встановлені зовнішні межі спірних земельних ділянок в натурі на місцевості та складані кадастрові плани площею 2,2033 га. Відповідач [PERSON] просила справу розглядати без її участі. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у своїх письмових запереченнях вказує, що позивачем не доведено належними доказами право Лісгоспу на володіння спірною землею та зміна цільового призначення відповідачем РДА. Решта учасників судового розгляду до суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 214 ЦПК України суд має встановити всі обставини справи, що мають значення, з огляду на норми матеріального права, якими регулюються конкретні правовідносини сторін, що виникли у конкретній справі. Дослідженим матеріалам справи відповідають цивільні правовідносини. Розпорядженням голови РДА № 429 від 14.04.2010 позивачам, серед інших, безоплатно передані земельні ділянки для ведення садівництва на території Станишівської сільської ради загальною площею 2,2033 га (т.1, а.с. 13). У подальшому на підставі розробленої технічної документації, відповідачі отримали державні акти на право власності на земельні ділянки розміром від 0,1000 га до 0, 12 га для ведення садівництва(а.с. 15-25). Відповідно до ст.116,118 ЗК України, ст.56 ЗУ «Про землеустрій» передбачений вичерпний перелік, норм та визначений порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам. із земель державної і комунальної власності. Змістовний аналіз наведених статей доводить, що у разі безоплатної передачі земельних ділянок громадянам із земель державної і комунальної власності, які раніше не перебували у власності громадян, право власності набувається за рішенням відповідних органів на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Відповідачі не надали суду документального підтвердження цих обставин, а тому, посилання представника РДА на розпорядження РДА, яким затверджено технічну документацію із землеустрою, не ґрунтується на вимогах закону. Окрім цього зі справи вбачається, що технічну документацію із землеустрою на право власності відповідачів на земельні ділянки розробляла ПП «Інтерра -Україна», яка всупереч вимогам ст.26 ЗУ «Про землеустрій» не надала замовнику ліцензію на проведення робіт із землеустрою(т.1 а.с.31-32, т.2 а.с.35). З дослідженого судом висновку експерта №212/14-25/567/14-25 від 19.08.2014, за результатами земельно-технічної експертизи, у кримінальному провадженні №42013060170000003 також вбачається, що розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки відповідачів не відповідають вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою (не зафіксовано дати прийому заяв відповідачів на передачу земельних ділянок у власність та їх вхідний реєстраційний номер, відсутній план земельних ділянок, складений за результатами зйомки, не зазначено кількість закладений межових знаків тощо). Фактично 90% спірних земельних ділянок вкриті деревною рослинністю (сосна) та частково (орієнтовно 10 %) розпочато забудову. Також експерт дійшов висновку, що земельні ділянки відповідачів в цілому ідентифікуються (накладаються) з земельними ділянками, відображеними та зафіксованими на планово-картографічних матеріалах лісовпорядкування. Експерт припустив, що земельні ділянки відповідачів під деревною рослинністю могли б бути віднесені до різних категорій земель, зокрема природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого призначення, лісового фонду (т.2 а.с.15-76). Наведені порушення у розробці технічної документації також свідчать, що оскаржуване розпорядження РДА не відповідає вимогам закону У ст. 55 ЗК України також зазначено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках. Поряд з цим, перевіркою державної інспекції сільського господарства в Житомирської області від 22.08.2012 встановлено, що земельні ділянки, передані відповідачам не є сільськогосподарськими угіддями. У ході перевірки виявилося, що на земельних ділянках відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] ведуться будівельні роботи. Державне агентство лісових ресурсів України у листі від 22.01.2013 за № 53 зазначило, що спірні земельні ділянки включені до лісового фонду, а державне управління земельних ресурсів Житомирського району під час виконання польових робіт без жодних обґрунтувань відмовилось узгоджувати загальну площу лісового фонду та їх межі. Лісовпорядкуванню не було надано будь-яких даних про виготовлення державних актів (технічної документації) на право користування вказаної земельної ділянки та рішень органів влади по передачі її іншим землекористувачам (т.1 а.с.27-32). Разом з цим, пунктом 5 прикінцевих положень ЛК України встановлено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Таким чином, хоча правовстановлювальні документи на земельну ділянку Лісгоспу відсутні, однак користування на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування є правомірним. Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування передбачений ст. 123 ЗК України, згідно з яким надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У випадку передачі громадянам у приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обов'язковим є розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки. Адже відведення земельної ділянки у даному випадку і за наведеною статтею є обов»язковим. Ураховуючи наведені обставини справи у сукупності, суд вважає, що посилання представника РДА на рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06. 2003 року, у даному випадку є недоречним, оскільки передача земельних ділянок у власність відбулася з порушеннями не лише з боку публічної влади, а також самих відповідачів. За змістом ст. 20 ЗК України надання (передача) земельної ділянки громадянам та юридичним особам відбувається згідно з їх цільовим призначенням. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (стаття 21 ЗК України). Наведене кореспондується з правовими висновками, сформульованими ВСУ в постанові від 21.01.2015 №6-224цс14 та правовою позицією ВССУ у справі №6-42261св14. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення (стаття 19 ЗК України). Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 20 ЗК України (тут і далі в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Зважаючи на наведене,

Outcome: approved