Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позовна заява мотивована тим, що сторони по справі мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.10.2007 року і до повноліття дітей. Після досягнення [PERSON], [INFO] повноліття, а саме з 27.02.2015 року, вона не зверталась до суду з позовом про визначення розміру аліментів на утримання доньки [PERSON] в порядку встановленому ч.3 ст.183 СК України. Починаючи з 27.02.2015 року, на підставі рішення суду на утримання доньки [PERSON], [INFO], з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 19.05.2016 року у справі № 2-314/07 позивачці було поновлено пропущений строк для предявлення виконавчого документу до виконання про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.10.2007 р. і до досягнення дітьми повноліття.Рішення суду перебувало на примусовому виконанні у Зіньківському районному ВДВС ГТУЮ у Полтавській області. В ході примусового виконання рішенням суду було встановлено, що відповідач проживає за адресою: [INFO], що підтверджується Постановою Зіньківського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області від 30.10.2017 року за № ВП 53380817. Аліменти присуджені в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на даний час є недостатніми для забезпечення потреб дитини, що є порушенням її прав. Необхідність збільшення розміру аліментів обґрунтовується тим, що стан здоровя дитини у порівнянні з 2007 роком значно погіршився, на даний час [PERSON] постійно потребує значних витрат на лікування. Позивачка є інвалідом 3 групи потребує нагляду онколога та змушена значні кошти витрачати на власне лікування. Враховуючи вищевикладене позивачка [PERSON] звернулася з позовом до суду і просила суд змінити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 30.10.2007р. у справі № 2-314/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] на неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], щомісячно, починаючи з дати рішення суду й до досягнення дитиною повноліття та стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1 878,22 грн. Ухвалою суду від 03.03.2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04.04. 2018 року призначено судовий розгляд справи. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав до суду відзив та заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнав. Суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.247 ЦПК України. Суд, прийнявши до уваги заяви сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів та стягнення неустойки ( пені) підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобовязані утримувати дітей до повноліття. Судом встановлено, що рішенням Котелевського районного суду Полтавської області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини повідного віку, починаючи з 16.10.2007 р. і до повноліття дітей. З довідки - розрахунку Срібнянського PB ДВС ГТУЮ у Чернігівській області від 13.04.2018 року № 14.19-10/1429 вбачається, що заборгованість по аліментах згідно виконавчого листа № 2-314 від 09.11.2007 року станом на 30.09.2017 року становить 5560 грн.47 коп.(а.с.71). [PERSON] народилася 18.03.2002 року і її батьками є [PERSON] та [PERSON] ( а.с.9). Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією,яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Позивачкою доведено та надано документи, які підтверджують хворобливий стан дитини, а саме: довідку №56 від 26.09.2017 року Комунального закладу Зіньківського центру первинної медико-санітарної допомоги Зіньківської районної ради Полтавської області та консультативний висновок спеціаліста від 14.10.2010 року з яких вбачається, що [PERSON] [INFO] має діагноз: хронічний гастрит зі збереженою кисло утворюючою функцією шлунку. Дуодено-гастральний рефлекс. Дискінезія жовчовивідних шляхів. Доброякісна гіпербілірубінемія ( а.с.19). Під час розгляду справи судом встановлено, що з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини повідного віку. На даний час відповідач [PERSON] є здоровою працездатною людиною, не працює, має на утриманні неповнолітню дитину від другого шлюбу [PERSON] [INFO] (а.с.39). Посилання позивача на стан здоровя дитини, та те, що наразі змінилось законодавство щодо аліментних правовідносин, а також на те, що відповідач аліменти не сплачує, а тому необхідно змінити розмір аліментів суд оцінює критично і вважає, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як зазначено в ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказана стаття містить перелік підстав для зміни розміру аліментів. Підстава, зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, на яку посилається позивачка, відсутня. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Як вбачається з матеріалів справи 30.10.2007 року Котелевським районним судом було ухвалено рішення по справі № 2-314/07 з приводу стягнення з відповідача [PERSON] користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення набрало законної сили. При таких встановлених в судовому засіданні обставинах справи суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині зміни розміру стягнення аліментів та вважає за наявних підстав необхідно відмовити в цій частині позовних вимог. Статтею 196 СУ України визначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені ) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] борг станом на 30.09.2017 року становить 5560 грн.47 коп ( а.с.71). Згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісячно. Доказів на підтвердження того, чому аліменти не сплачувались, поважних причин відповідач не надав, а тому дана заборгованість виникала по вині [PERSON] Неналежне виконання відповідачем своїх обовязків щодо надання утримання неповнолітньої дитини та наявність значної суми заборгованості по сплаті аліментів і стало підставою для звернення позивача із відповідним позовом до суду . Відповідно до вимогст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 даного кодексу способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Як вбачається з матеріалів справи позивачем не надано доказів про зміни у матеріальному чи сімейному стані сторін, які б впливали на розмір аліментів після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів з відповідача. Крім цього відповідач надав суду докази того, що у нього від другого шлюбу є малолітня дитина [PERSON] [INFO], який перебуває на його утриманні. Суд, враховуючи вищевикладене, бере до уваги довідку розрахунок заборгованості по аліментах приходить до висновку про ухвалення рішення в частині позовних вимог про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення неустойки ( пені). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial