Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 10 лютого 2007 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитини сина [PERSON], [INFO]. Вона здійснює підприємницьку діяльність, але відповідач не розділяє її прагнення до розвитку підприємницької діяльності. Через таке ставлення відповідача вона не має можливості вирішувати питання майнового характеру, самостійно без згоди свого чоловіка. Так, відповідач заперечує отримання нею кредитів та укладення інвестиційних договорів, через що вона не має можливості розвивати свою справу. Зазначає, що відповідач є гарним батьком, з яким вони продовжують спільно проживати та спільну виховують сина. Вважає, що подружжя не мають залежати від іншого у вирішенні питань особистого та майнового характеру, а тому просить встановити для них режим окремого проживання. Позивач позов підтримала та пояснила, що хоче вирішувати власні питанні щодо її підприємницької діяльності без згоди чоловіка. Пояснила, що мешкає [ADDRESS] разом з відповідачем та дитиною. Має з відповідачем спільний бюджет. Представник відповідача та відповідач позов визнали. Відповідач також пояснив суду, що бюджет у них «недуже» спільний, але мешкають разом у [ADDRESS]. На даний момент через відсутність власного доходу він живе за рахунок батьків. Дитину утримує дружина. Пояснив, що він не підтримає позицію дружини щодо отримання кредитів, у звязку з чим виникають постійні суперечки у сімї. Він не хоче відповідати за чужі борги та фінансові ризики, а тому просить позов задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 10 лютого 2007 року сторони вступили в шлюб, який зареєстрований у встановленому законом порядку. Від даного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Ці факти підтверджуються копією свідоцтва про одруження та народження (а.с.6,7). Обґрунтовуючи свої вимоги про встановлення режиму окремого проживання подружжя, позивач посилається на те, що відповідач, фактично, перешкоджає їй у здійсненні підприємницької діяльності, оскільки не дає згоду на отримання кредитів та укладення інвестиційних договорів. В той же час, відповідно до положень ст. 119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. З аналізу положень ч. 1 ст. 119 СК України, в контексті ч. 2 ст. 119 СК України, вбачається можливість (а не обовязок) суду, встановити режим окремого проживання подружжя в разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно, в наслідок того, що сімейні відносини між дружиною і чоловіком втрачені В той же час, з пояснень сторін у судовому засіданні встановлено, що вони проживають однією сімєю в [ADDRESS]. Разом зі сторонами мешкає їх неповнолітній син [PERSON], вихованням якого сторони також займаються разом. Наведене свідчить на те, що сімейні відносини між подружжям не втрачені. Будь-яких доказів неможливості чи небажання сторін проживати спільно суду не надано. Суд не може прийняти визнання відповідачем позову, оскільки дане визнання суперечить вимогам закону з огляду на те, що сторони не припинили сімейних відносин та проживають разом. За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed