Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу, [INFO] у них народилася дитина - син [PERSON]. На ґрунті неприязнених відносин, відповідач постійно влаштовував сварки, в тому числі у присутності сина. У серпні 2010 року відповідач знову влаштував сварку та образив її, У зв'язку з чим, вона забрала сина та стала мешкати у своїх батьків. Поведінка відповідача негативно вплинула на стан здоров'я дитини. Рішенням суду від 28.01.2011 року їх з відповідачем шлюб було розірвано та з відповідача були стягнуті аліменти на утримання дитини. Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини. Окрім того, з часу окремого проживання відповідач не зустрічається з дитиною, не спілкується з ним, не цікавиться його життям та вихованням. Зазначила, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню дитини, не приділяє їй батьківської уваги та турботи. Вважає, що відповідач не виконує покладені на нього обов'язки по вихованню дитини, а тому просить позбавити його батьківських прав відносно сина. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач позов заперечив та пояснив, що він регулярно сплачує аліменти по 300 грн. на місяць. Він бажає спілкуватися з сином, але йому в цьому чинять перешкоди. Позивач налаштовує сина, щоб останній уникав зустрічей з ним. Представник Служби у справах дітей Сумської міської ради позов підтримала та надала суду письмовий висновок.. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.12.1999 року під час якого у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження та одруження (а.с. 5,6) 28.01.2011 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу син [PERSON] залишився проживати з матір'ю, а з відповідача були стягнуті аліменти на утримання сина, що підтверджується копією рішення суду (а.с. 10). Також з пояснень позивача та відповідача встановлено, що останній час спільного подружнього життя між ними склалися вкрай неприязненні стосунки, які не виправилися й до цього часу. Вони один з одним не спілкуються. З пояснень свідків в судовому зсіданні встановлено, що позивач не надавала відповідачу можливості спілкуватися з сином, забороняючи йому зустрічатися та спілкуватися з батьком. До вказаного висновку суду суд прийшов з пояснень свідка [PERSON], якій пояснив, що його онук (відповідач у справі) до вересня 2013 року постійно зустрічався з своїм сином у нього, коли його відвідував правнук. Після вступу до кадетського корпусу, [PERSON] став значно менше відвідувати його, перестав відповідати на його дзвінки. Пояснив, що позивач не підпускає відповідача до сина та заборонила [PERSON] спілкуватися з батьком. Про що йому сказав сам [PERSON]. Також пояснив, що через неприязненні стосунки позивача та відповідача, [PERSON] часто передав гроші для сина через нього. Пояснив, що батько [PERSON] надав 3500 грн. на придбання форми в кадетському корпусі та взяв участь у придбанні ноутбуку. Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивач чинить перешкоди відповідачу та йому у спілкуванні з [PERSON]. Пояснення свідка [PERSON] суд не може взяти до уваги, оскільки даний свідок лише повідомив суд про окреме проживання батька від сина, та повідомила інші факти про які їй стало відомо зі слів позивача. До пояснень свідка [PERSON] суд відносить критично, оскільки даний свідок (мати позивача) через поведінку відповідача до її доньки (позивача у даній справі) перебуває явно в непрязнених стосунках з відповідачем. Окрім того, пояснення даного свідка спростовуються наведеними вище свідченнями [PERSON], з яким як позивач та й відповідач перебуває у добрих стосунках, та якій тривалий час зі своєю дружиною займався вихованням правнука [PERSON]. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини та фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03. 2007 року № 3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини , яка не досягла вісімнадцяти років , і тільки з підстав , передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позивачем не надано суду об'єктивних даних про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а також інших підстав позбавлення батьківських прав, передбачених ст.164 СК України. Сам факт не сплати аліментів на утримання дитини (або сплати їх невчасно чи в неналежному розмірі), не є самостійно достатньою підставою для позбавлення батьківських прав. Окрім того, як вбачається із змісту пояснень позивача та заявлених позивачем свідків, однією з причини подачі даного позову стало небажання відповідача надавати дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON] за кордон. За таких обставин суд вважає, що позивачем не надані жодні переконливі докази на підтвердження наявності підстави визначених ст. 164 СК України, зокрема на підтвердження факту винної поведінки відповідача спрямованої на ухилення від виконання свої батьківських обов'язків, а тому у задоволенні позову суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed