Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач у липні 2016 року звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з 03 липня 2004 року перебуває з відповідачем у шлюбі, який було зареєстровано Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, за актовим записом № 375. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, почуття любові між сторонами втрачене, сімейно-шлюбні стосунки припинені, сторони з кінця 2015 року проживають окремо, примирення між сторонами не є можливим, у зв'язку із чим позивач просив суд шлюб розірвати. При цьому, в позові звертається увага на відсутність необхідності в наданні терміну для примирення. Представник позивача за довіреністю [PERSON] подав клопотання 10 лютого 2017 року, в якому просить розглянути цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] за його відсутності, при цьому вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач 03 липня 2004 року перебуває з відповідачем у шлюбі, який було зареєстровано Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] /свідоцтво про народження а.с. 22/. Спільне життя з відповідачем не склалося, почуття любові між сторонами втрачене, сімейно-шлюбні стосунки припинені, з кінця 2015 року сторони проживають окремо, примирення між ними є неможливим. Відповідно до ч. 1\~ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 25 Сімейного Кодексу України \~визначено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Відповідно до ч. 3, 4\~ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з вимогами ч. 2\~ст. 104 Сімейного Кодексу України \~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Аналізуючи правовідносини, що існують між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити про те, що позивачем висловлено чітке рішення про бажання розірвання шлюбу та неможливості подальшого спільного проживання. Як встановлено судом, сторони фактичні сімейно-шлюбні відносини припинили. За викладених обставин суд приходить до висновку про те, що шлюб розпався остаточно і не може бути поновлений, а його подальше формальне існування суперечило б правам та інтересам сторін, в тому числі праву на вступ до іншого шлюбу. При цьому суд враховує, що в силу приписів ст. 111 Сімейного Кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, та згідно п. 5 ст. 191 ЦПК України може призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Разом з цим, в позовній заяві наголошується на відсутності потреби в наданні терміну сторонам для примирення. Згідно позовної заяви позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved