Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому стягнути з відповідача інфляційні витрати у розмірі 172957,08, 3 % річних у розмірі 16927,71грн. та судові витрати посилаючись на те, що 20 жовтня 2.014року Дергачівським районним судом Харківської області прийнято заочне рішення по справі № 619/3954/13-ц, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 лютого 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року, яким стягнуто з Черкасько-Лозівської сільської ради на його користь борг у розмірі 210000,00 гривень. 28 вересня 2008 року між Черкасько-Лозівською сільською радою та ТОВ «АТОН-АМД» (правонаступником якого є [PERSON] О.) укладено договір про надання послуг, згідно з яким були виконані роботи на загальну суму 210000,00 гривень. У подальшому, право вимоги за вказаним договором було передане від ТОВ «АТОН-АМД» до нього. При цьому, умовами вказаного договору не було передбачено строку виконання зобов'язань зі сплати зазначеної суми коштів. 17 липня 2013 року він направив на адресу Черкасько-Лозівської сільської ради претензію (вимогу) про необхідність сплати вказаної суми грошових коштів. Враховуючи, що вимогу про сплату боргу пред'явлено 17 липня 2013 року, то обов'язок з її задоволення мав бути виконаний Черкасько-Лозівською сільською радою не пізніше 24 липня 2013року. Невиконання даної вимоги і стало підставою для винесення судами вищезазначених судових рішень. Фактична сплата грошових коштів з боку Черкасько-Лозівської сільської ради на його користь відбулася 08 квітня 2016 року, що підтверджується відповідною банківською квитанцією. Таким чином, термін прострочки виконання Черкасько-Лозівською сільською радою грошового зобов'язання складає з 24 липня 2013 року до 08 квітня 2016 року. За несвоєчасне виконання грошового зобов'язання встановлена відповідальність, визначена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи, що Черкасько-Лозівська сільська рада не виконала своєчасно зобов'язання із задоволення вимоги про повернення суми боргу у розмірі 210 000,00грн., а тому має сплатити на його користь додатково інфляційні та 3 % річних. В даному позові заявляються вимоги про стягнення інфляційних та 3 % річних за період з 01 серпня 2013 року по 07 квітня 2016 року. Розмір інфляційних збитків за даний період становить 172 957,08 гривень, а розмір 3 % річних - 16 927,71 гривень, що підтверджується розрахунком наведеним в додатку № 1 до даної позовної заяви. Представник позивача позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надавши заяву про розгляд справи без участі представника та письмові заперечення проти позову, відповідно до яких Черкасько-Лозівська сільська рада позовні вимоги [PERSON] не визнає, вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобовязання. Як передбачено ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 251,253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Так, 01.08.2008 року між Черкасько-Лозівською сільською радою Дергачівського району, Харківської області з ТОВ «Атон-АМД» укладено договір про надання послуг на суму 210 000,00 грн. 22.10.2010 ТОВ «Атон-АМД» (первісний кредитор) було відступлено право вимоги за вказаним договором до [PERSON]П.(новий кредитор). 26.06.2013 року [PERSON] (як новий кредитор) відступає право вимоги іншому кредитору ([PERSON]О.) право вимоги за договором від 01.80.2008 на суму 210 000,00 грн. Відповідно до пункту 7 Договору про відступлення права вимоги від 26.06.2013 зобовязання [PERSON] за розпискою 29.11.2007 з приводу повернення [PERSON] боргу, що вказаний у цій розписці, вважаються припиненими з моменту підписання даного Договору. 24.07.2013 року на адресу Черкасько-Лозівської сільської ради від [PERSON] надійшла претензія щодо сплати суми 210000,00 грн. за договором про надання послуг від 01.08.2008 з зазначенням терміну сплати боргу протягом двох днів з моменту отримання даної претензії. Листом від 02.08.2013 року за вих.02-17/280 сільська рада прохала [PERSON], з метою розгляду зазначеної претензії надати документи з приводу виконання договору про надання послуг. 06.08.2013 року [PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з сільської ради суми боргу у розмірі 210 000,00 грн. Стягнення інфляційних збитків та 3% річних предметом позовних вимог Позивача не були. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 04.10.2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19.12.2013 рішення суду першої інстанції змінено шляхом скасування такого рішення в частині посилання на рахункові рахунки Черкасько-Лозівської сільської ради. В подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України від 26.03.2014 касаційна скарга Черкасько-Лозівської сільської ради задоволена частково. Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 04.10.2013 та рішення апеляційного суду Харківської області від 19.12.2013 скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. В своїй позовній заяві Позивачем про існування вказаних судових рішень не зазначено. Дергачівським районним судом Харківської області під час нового розгляду справи у своєму рішенні від 20.10.2014 року у справі №619/3953/13-ц було встановлено, що оскільки у договорі від 01.08.2008 не встановлений строк виконання оплати виконаних робіт, суд вважає, що Позивач має право вимагати його виконання у будь-який час. В той же час, під час розгляду справи № 619/1493/16-ц необхідно врахувати положення ст.223 ЦПК України з питань набрання рішенням законної сили, а також ст. 349 ЦПК України щодо набрання законної сили рішенням суду касаційної інстанції. Відповідно до ст. 349 ЦПК України з моменту проголошення рішення касаційної інстанції скасовані рішення та ухвали суду першої та апеляційної інстанції втрачають законну силу. Рішення суду, будучи актом, що фіксує результат примусового застосування права, само наділяється силою подібною до закону, тобто за певних умов набуває якостей, властивих закону. Крім того, відповідно до положень ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування і підлягають виконанню на всій території України. З огляду на викладене, просять врахувати, що рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 04.10.2013 та апеляційного суду Харківської області від 19.12.2013 судом касаційної інстанції були 26.03.2014 скасовані, тобто втратили свою чинність відповідно до ст.349 ЦПК України, тому вказаний період за який Позивач здійснює розрахунок інфляційних збитків та 3% річних є необгрунтованим. Під час нового розгляду справи № 619/3954/13-ц судом 20.10.2014 року позовна заява [PERSON] задоволена на суму 210 000,00 грн. В подальшому в результаті апеляційного розгляду справи (ухвала апеляційного суду Харківської області від 25.02.2015) та касаційного розгляду справи (ухвала Вищого спеціалізованого Суду України від 03.02.2016) заочне рішення Дергачівського районного суду та ухвала апеляційного суду Харківської області від 25.02.2015 залишені без змін. Вказана ухвала Вищого спеціалізованого Суду України надійшла на адресу Черкасько-Лозівської сільської ради 29.03.2016 вх.№ 02-16/204. Приймаючи до уваги, що договором не встановлений строк виконання оплати виконаних робіт (встановлено судом першої інстанції), а стягнення заборгованості проведено на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області віл 20.10.2014, яке набрало законної сили відповідно до положень ст.ст.223, 349 ЦПК України, вважають, що відсутнє прострочення боржником виконання грошового зобовязання у строках та розмірах, зазначених у розрахунку до позовної заяви. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ст. 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Відповідно до ч. 2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, врегульовано Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затверджено постановою КМ України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок №845). У розумінні Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку № 845 виконавчими документами є оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до п.3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформування Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Черкасько-Лозівська сільська рада є органом місцевого самоврядування, який фінансується із місцевого бюджету, усі фінансові операції здійснюються виключно із застосуванням казначейського обслуговування. Для виконання рішення судового органу про стягнення грошових коштів з місцевого бюджету, необхідно надати виконавчі документи, визначені вказаним Законом та Порядком № 845. Відповідно до пункту 2 Порядку № 845 з метою виконання рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів Казначейством та його територіальними органами здійснюються операції з коштами державного та місцевих бюджетів (безспірне списання). 08 квітня 2016 року Управління Державної казначейської служби у Дергачівському районі Харківської області повідомило Черкасько-Лозівську раду про проведення безспірного списання коштів з рахунків боржника (сільської ради) у сумі 210 000,00 грн. по КЕКВ 3122. Вказаним повідомленням сільську раду Управлінням ДКС у Дергачівському районі було повідомлено, відповідно до п. 34 постанови КМУ від 03.08.2011 № 845, про необхідність впорядкувати свої зобовязання з урахуванням безспірно списаної суми та привести зареєстровані зобовязання у відповідність із бюджетними асигнуваннями, а також у разі потреби внести зміни до кошторису спеціального фонду в частині власних надходжень. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання та поширює свою дію на всі зобовязання, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням вставленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобовязання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин, сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у звязку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання. Зазначена позиція щодо застосування положень ч. 2 ст.625 ЦК України викладена Верховним Судом України у своєму рішенні від 20.01.2016 у справі № 6-2759цс15. Необхідно також зазначити, що Позивачем неправильно складено розрахунок індексу інфляції, оскільки нарахування проводяться за кожен місяць окремо з урахуванням тих відсотків, які встановлюються кожного місяця, на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий курєр». Крім того при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця. Позивач у судове засідання не зявився, надавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20.10.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25.02.2015 року та ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.02.2016 року, з Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області стягнуто на користь [PERSON] 210000,00грн. боргу за договором про надання послуг від 01.08.2008 року.(а.с.5-12). Як вбачається з рішення суду були встановлені наступні обставини: 28 вересня 2008 року між Черкасько-Лозівською сільською радою та ТОВ «АТОН-АМД» укладено договір про надання послуг, згідно з яким були виконані роботи на загальну суму 210000,00 гривень. У подальшому, право вимоги за вказаним договором було передане від ТОВ «АТОН-АМД» до [PERSON] При цьому, умовами вказаного договору не було передбачено строку виконання зобов'язань зі сплати зазначеної суми коштів. 17 липня 2013 року позивач направив на адресу Черкасько-Лозівської сільської ради претензію (вимогу) про необхідність сплати вказаної суми грошових коштів, яка залишилася без задоволення, у вязку з чим позивач звернувся до суду. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею\~625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч.\~1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч.\~2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст.\~625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. Відповідно до ч.\~1 ст.\~509\~ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Грошові зобовязання, відповідальність за які встановлена ст.\~625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини. За змістом ч.\~2 ст.\~625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6\~червня\~2012\~р. у справі №\~6-49цс12, від 24\~жовтня\~2011\~р. у справі №\~6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст.\~625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17\~жовтня\~2011\~р. у справі 6-42цс11). Як передбачено ч.\~1 ст.\~612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору (ч.\~1 ст.\~631 ЦК). Згідно зі статтями\~251, 253 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Статтею\~530 ЦК визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Враховуючи, що вимогу про сплату боргу пред'явлено 17 липня 2013 року, то обов'язок з її задоволення мав бути виконаний відповідачем не пізніше 24 липня 2013року. Як вбачається з квитанції та довідки ПАТ КБ «Приватбанк» 08 квітня 2016 року відповідачем перераховано позивачу 211039,50грн.(а.с.14-15). Отже, судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, дане зобовязання є грошовим, наявне прострочення у виконанні зобовязання, спеціальні норми, які б регулювали дані правовідносини відсутні, тому застосуванню підлягає стаття 625 ЦК України. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр». Суд зазначає, що при застосуванні індексу інфляції він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця. Враховуючи викладене, період прострочення платежу становить з серпня 2013 року по березень 2016 року. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком та зазначає, що сукупний індекс інфляції за зазначений період становить «1,824» (99,3%х100%х100,4% х100,2%х100,5%х100,2%х100,6%х102,2%х103,3%х103,8%х101,0%х100,4%х100,8%х102,9%х102,4%х101,9%х103%х103,1%х105,3%х110,8%х114%х102,2%х100,4%х99,0%х99,2%х102,3%х98,7%х102,0%х100,7%х100,7%х100,9%х99,6%х101%). Отже, інфляційні витрати становлять 172957,08грн. (210000х1,824%-210000), 3% річних становить 16927,71грн. (210000х3%/365х981). У письмових запереченнях зазначено, що стягнення заборгованості проведено на підставі рішення суду, тому відсутнє прострочення боржником виконання грошового зобовязання у строках та розмірах, зазначених у розрахунку. На це суд зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.\~2 ст.\~625 ЦК. Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 20\~грудня\~2010\~р. у справі №\~3-57гс10, від 4\~липня\~2011\~р. у справі №\~3-65гс11, від 12\~вересня\~2011\~р. у справі №\~3-73гс11, від 24\~жовтня\~2011\~р. у справі №\~3-89гс11, від 14\~листопада\~2011\~р. у справі №\~3-116гс11, від 23\~січня\~2012\~р. у справі №\~3-142гс11). Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.

Outcome: approved