Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач у грудні 2012 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових сум і просив стягнути з останнього 490 960 грн боргу (основна сума боргу - 55 930, пеня - 419 216, штраф - 16 548) та 3 219 грн судових витрат. У обґрунтуванні позовних вимог зазначив, що він [PERSON] 13.12.2012 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та відсотків за користування грошовими коштами, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06.08.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на суму 7000 доларів США зі строком повернення боргу 16.10.2010 року. 16.11.2012 року між ним та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги. Внаслідок невиконання відповідачем належним чином умов договору позики від 06.08.2010 року утворилася заборгованість, просив стягнути на його користь 490960 грн. боргу на підставі статей 625,1046, 1047,1050 ЦК України. У судове засідання позивач не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, його представник подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У судове засідання третя особа [PERSON] не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06 вересня 2010 року між [PERSON] (третя особа) та [PERSON] (відповідач) було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 7000 доларів США, про що останній склав розписку про отримання вказаних коштів та зобов'язався їх повернути до 16 жовтня 2010 року, в разі невиконання обов'язку про повернення грошових коштів договором передбачено відповідальність у вигляді 30% штрафу від суми займу та сплату пені 1% від суми займу за кожен день прострочки (а.с.8-9 т.1). Відповідач [PERSON] свої обов'язки по поверненню боргу не виконав, в установлений строк грошові кошти [PERSON] не повернув. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 16 листопада 2012 року між третьою особою та позивачем було укладено договір уступки права вимоги по вищезазначеному договору позики від 06.09.2010 відносно відповідача, тобто всі права щодо стягнення боргу перейшли до позивача (а.с.10 т.1). Ст. 512 ЦК України передбачені підстави заміни кредитора у зобов'язанні і однією з таких підстав є передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тому суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення боргу у розмірі 55 930 грн (7 000 доларів США згідно курсу НБУ станом на день звернення позивачем до суду) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення пені за кожен день затримки повернення позики у розмірі 419 216 грн, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розмір пені майже в 7 раз перевищує розмір самого боргу, тому суд, враховуючи цю обставину, вважає за можливе зменшити розмір пені до 60 000 грн, задовольнивши в цій частині позовні вимоги частково. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу у розмірі 30% від суми позики необхідно відмовити у зв'язку з наступним. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування суперечить ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, у зв'язку з цим стягнення з відповідача на користь позивача штрафу 30% від суми боргу, що складає 16 779 грн є подвійним стягненням. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] відповідач [PERSON] помер [INFO] (а.с.43 т.2). У зв'язку зі смертю відповідача та за заявою [PERSON] Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відповідно до ст. 37 ЦПК України до справи за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення боргу було залучено правонаступника відповідача - [PERSON] (а.с.47 т.2). Тому згідно зі ст.ст. 1216-1217, 1233-1236, 1241, 1248 ЦК України до [PERSON] перейшли всі права і обов'язки щодо договору позики від 06.09.2010 укладеного між [PERSON] та [PERSON], відповідно суму боргу та пеню необхідно стягнути з [PERSON] Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 760,00 грн. З урахуванням вищевикладеного та на підставі ст.ст. 512-514, 546, 549, 551, 1049, 1216-1217, 1233-1236, 1241, 1248 ЦК України;

Outcome: partial