Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позиція сторін у справі У березні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України, третя особа Головне управління Державної податкової служби у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що з 2002 року він займається індивідуальною адвокатською діяльністю. У лютому, березні, травні та липні 2019 року ГУ ДФС у Вінницькій області направило йому вимоги про сплату боргу (недоїмки). Всі чотири вимоги визнано протиправними та скасовано у судовому порядку. Позивач вважає, що незаконними діями (які визнані судом недійсними та скасовані) суб`єктом владних повноважень йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 1 000 000, 00 грн. Представник Державної казначейської служби України подав відзив на позов, в якому зазначив, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що Казначейство повинно нести цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії посадових та службових осіб інших органів державної влади або уособлювати Державу або Державний бюджет. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 05.02.2019 Головним управлінням ДФС у Вінницькі області винесено [PERSON] вимогу про сплату (боргу) недоїмки №Ф-1096-54 на суму 1 953, 49 грн. 12.03.2019 Головним управлінням ДФС у Вінницькі області винесено вимогу [PERSON] про сплату (боргу) недоїмки №Ф-1096-54 на суму 1 266, 49 грн. 11.05.2019 Головним Управління ДФС України у Вінницькій області сформовано та направлено на адресу позивача вимогу № Ф-1096-54 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 2 184, 55 грн. 08.07.2019 Головним Управління ДФС України у Вінницькій області сформовано та направлено на адресу позивача вимогу № Ф-1096-54 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 6 774, 85 грн. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року у справі № 120/1060/19-а визнано протиправною та скасувано вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 №Ф-1096-54. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02 січня 2020 року у справі № 120/1149/19-а визнано протиправними дії відповідача щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.03.2019 № Ф-1096-54. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 12.03.2019 № Ф-1096-54 . Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02 січня 2020 року у справі № 120/2066/19-а визнано протиправним і скасовано вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1096-54 від 11.05.2019 року. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 120/2416/19-а визнано протиправним і скасовано вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1096-54 від 08.07.2019 року. Позиція суду та оцінка аргументів сторін У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). З огляду на викладене, вирішуючи цей спір, суд виходить із необхідності встановлення наявності трьох умов, які є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги значив, що зазнав моральних страждань, зокрема, у зв`язку із тим, що в результаті численних протиправних вимог Головного Управління ДФС України у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування був вимушений припинити адвокатську діяльність. Поряд із цим, з долучених до позовної заяви копії судових рішень вбачається, що згідно з довідкою обласної МСЕК № 1 серія 12 ААБ № 092421 від 04.02.2019 року [PERSON] встановлена друга група інвалідності безтерміново. На підставі чого 15.04.2019 року позивачем подано заяву до Вінницької обласної колегії адвокатів заяву про припинення здійснення адвокатської діяльності. Тобто припинення адвокатської діяльності позивача не пов`язаної із направленням йому Головним Управлінням ДФС України у Вінницькій області вимог. Позивачем не доведено суду, що відповідачами вчинено по відношенню до нього неправомірні дії, які спричинили йому моральну шкоду, у визначеному ним розмірі, а відтак позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed