Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивач ТОВ «Житлосервіс - КР» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Житлосервіс-КР» заборгованість у розмірі 7329,03 грн. та 2710,73 грн. інфляційних витрат; стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що позивач ТОВ «Житлосервіс-КР» надало відповідачу послуги за адресою: [ADDRESS] з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за період з 01.11.2013 року по 01.07.2017 року, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 7329,03 грн. В добровільному порядку наявну заборгованість відповідачі не погашала, у зв`язку з чим в порядку ст.625 ЦК України позивачем нараховані інфляційні втрати в сумі 2710,73 грн.. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надав, не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв`язку з чим, на підставі ст. 280 ЦПК України, за згодою представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами з визначенням підсудності за місцем надання послуг та місцезнаходженням майна відповідача (ч.ч.8, 9 ст.28 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, у разі не подання відповідачем відзиву, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, не подання відзиву у встановлений судом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку представника позивача проти заочного розгляду справи. Процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/поновлення провадження по справі не застосовувались. ТОВ «Житлосервіс-КР» є суб`єктом господарської діяльності, який здійснює надання населенню за плату житлово-комунальних послуг, управителем частини будинків Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Визначаючи характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що вони склались у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробником (виконавцем) і споживачем, а тому регулюються положеннями ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. За змістом ч. 1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У відповідності зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до даних інформації про розрахунок заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] за період з 01.11.2013 року по 01.07.2017 року відповідачі не здійснювали оплату за отримані житлово-комунальні послуги, що й призвело до утворення заборгованості в сумі 7329,03 грн.. (а.с.9-11) Разом з тим, відсутність в матеріалах справи укладеного між боржником та ТОВ «Житлосервіс-КР» договору про надання житлово-комунальних послуг не тягне за собою недійсність відносин по фактичному наданню таких послуг та не звільняє відповідача від обов`язку внесення оплати за надані йому та спожиті послуги, на чому також ґрунтуються положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 27.01.2016 року у справі №6-2864цс15. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначено в Аналізі практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві (лист Верховного Суду України від 01 липня 2014 року), вирішуючи спори цієї категорії, судам слід враховувати, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Передбачена п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України від 24 червня 2004 р. № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків ч. 2 ст. 625 ЦК (постанови Верховного Суду України від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідачів на його користь інфляційних втрат в розмірі 2710,73 грн., нарахованих на суму несплаченої заборгованості за період з 01.11.2013 року по 01.07.2017 року. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 жовтня 2017 року було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги (а.с.6). Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1921,00 грн., сплачений ним при подачі заяви про видачу судового наказу та позовної заяви до суду (а.с. 1-3), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved