Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

ПрАТ «Просто-страхування» звернулось до суду з зазначеним позовом до [PERSON] та просить стягнути з нього суму страхового відшкодування в розмірі 3 107, 31 грн., а також суму судового збору у розмірі 243, 60 грн., посилаючись на те, що 30 грудня 2011 року [PERSON], керуючи автомобілем «Renault Kangoo» д/н [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], який на праві власності належить [PERSON], що призвело до механічних ушкоджень останньому автомобілю. Вина водія [PERSON] в вищевказаному ДТП підтверджується Довідкою ВДАІ Малиновського району м. Одеси від 30 грудня 2011 року та Постановою Ставищенського районного суду Київської області від 30 січня 2012 року. Також позивач вказує, що оскільки автомобіль «Renault Kangoo» д/н [NUMBER] був застрахований ПрАТ «Просто-страхування» згідно полісу №АА/2492600, позивач сплатив на рахунок [PERSON], суму страхового відшкодування у розмірі 3 107, 31 грн. на ремонт вищевказаного пошкодженого автомобіля. Однак, відповідач не звертався до ПрАТ «Просто-страхування» з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та ухиляється від виконання обов'язку щодо відшкодування шкоди позивачу. Представник ПрАТ «Просто-страхування» у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, та розглядати справу в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, був сповіщений про розгляд справи належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав та про причини неявки суд не повідомляв. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У відповідності до п. 116 цих Правил, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. П. 119 Правил передбачено, що після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - не виплачені. Невручені поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку до закінчення шестимісячного строку з дня прийняття їх для пересилання, невиплачені поштові перекази - протягом трьох років з дня прийняття їх для пересилання. Протягом зазначеного строку відправник/адресат може звернутися до оператора поштового зв'язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом. До суду повернулось поштове повідомлення форми Ф-119 від 25 липня 2014 року за спливом строку зберігання, що свідчить про те, що відповідач до операторів поштового зв'язку не звертався. Вищевикладене свідчить про недобросовісне виконання процесуальних обов'язків [PERSON], тому суд вважає, що останній про розгляд справи був сповіщений належним чином. У зв'язку з цим, суд вважає за можливе, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, та зі згоди представника позивача, провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги ПрАТ «Просто-страхування» обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що 30 грудня 2011 року близько 09 год. 40 хв. [PERSON], керуючи автомобілем «Renault Kangoo» д/н [NUMBER], що належить [PERSON] на праві власності, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну дистанцію та допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], який на праві власності належить [PERSON] В результаті зіткнення автомобіль «Mercedes-Benz», д/н [NUMBER] зазнав механічних ушкоджень у вигляді деформації лівої кришки та крила багажника, пошкодження заднього бамперу з лівого боку, що було зафіксовано працівниками ДАІ та підтверджується відповідною довідкою ВДАІ Малиновського району м. Одеси від 30 грудня 2011 року (а. с. 7) та протоколом огляду транспортного засобу від 04 січня 2012 року, складеного судовим експертом Криловим А.І. (а. с. 15). Вина водія [PERSON] в вищевказаному ДТП підтверджується також постановою Ставищенського районного суду Київської області від 30 січня 2012 року (а. с. 8), якою відповідач був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно полісу №АА/2492600 (а. с. 3) цивільно-правова відповідальність [PERSON], який керував автомобілем «Renault Kangoo» д/н [NUMBER], була застрахована у ПрАТ «Просто-страхування». Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними тішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, якщо вона завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення закріплено у ст. 27 ЗУ «Про страхування. Відповідно до висновку №101/12 судового експерта Незалежної судової автотоварознавчої експертизи Крилова А.І. від 25 квітня 2012 року (а. с. 9) вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz», д/н [NUMBER] склала 4 020, 06 грн. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. 15 травня 2012 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «Просто-страхування» з заявою про виплату страхового відшкодування згідно вищевказаного висновку експертизи (а. с. 19). 25 травня 2012 року співробітниками ПрАТ «Просто-страхування» був складений страховий акт, яким вищевказана дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком (а. с. 21), а 31 травня 2021 року складений розрахунок страхового відшкодування №34, що належить виплатити [PERSON] (а. с. 20). Відповідно платіжного доручення №16652 від 05 червня 2012 року (а. с. 23) ПрАТ «Просто-страхування» було здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок [PERSON] у розмірі 3 107, 31 грн. У судовому засіданні також доведено, що відповідач не звертався до ПрАТ «Просто-страхування» з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди від 30 грудня 2011 року. Отже, є підстави вважати, що відповідач ухиляється від добровільного виконання обов'язку щодо відшкодування вищевказаної шкоди. За ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] повинен відшкодувати на користь позивача сплачену суму страхового відшкодування у розмірі 3 107, 31 грн. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок невиплати [PERSON] суми страхового відшкодування позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved