Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 10 листопада 2000 року вона працювала в ЗАТ «Стептехсервіс» головним бухгалтером, звільнена з підприємства за ч.3 ст.38 КЗпП з 31 липня 2013 року. В день звільнення позивачці не було виплачено розрахункові кошти. Позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь 19383 грн. 46 коп. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та допустити негайне виконання рішення суду. Сторони у судове засідання не з'явилися, суду надали заяви про розгляд справи без їх участі. У судовому засіданні 30 травня 2014 року позивачка свої вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги визнавав та суду пояснив, що дійсно при звільнені позивачці не були виплачені розрахункові кошти, оскільки ВДВС Василівського РУЮ всі кошти та майно ЗАТ «Стептехсервіс» арештовані. Спору про розмір суми вказаною позивачкою - не має. Про арешт коштів та майна відповідача суду надано додатково витяги з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та копію постанови про арешт коштів боржника. Суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін. Дослідивши надані докази та матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивачка працювала на посаді головного бухгалтера в ЗАТ «Стептехсервіс» з 10 листопада 2000 року по 31 липня 2013 року, що підтверджено копіями наказів про переведення на вказану посаду та про припинення трудового договору (а.с.3,4). Причиною звільнення позивачки, за ст.38 ч.3 КЗпП - в наказі зазначено невиконання законодавства про працю. Відповідні записи є у трудовій книжці позивачці, копія якої є у справі (а.с.10-11). Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.233 ч.2 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст.47 КЗпП роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата розрахункових про звільнення та розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку підтверджений розрахунком (а.с.5) та довідкою ЗАТ «Стептехсервіс» (а.с.7), відповідно до яких за період після звільнення, станом на 01 березня 2014 року заборгованість відповідача перед позивачкою за несвоєчасну виплату їй розрахункових коштів становить 19383 грн. 46 коп. Вказаний розрахунок відповідачем не оспорювався та заперечень проти нього суду не надавалося. Тому суд вважає доведеним позивачем розмір несплаченої їй середньої заробітної плати за час затримки розрахунку у вказаній сумі та вважає необхідним стягнути вказану суму з відповідача на користь позивачки, оскільки з наданих суду витягів з Держреєстру обтяжень рухомого майна № 35967091 від 10 травня 2012 року та витягу 3 35977769 на підставі постанов ВДВС Василівського РУЮ Запорізької області накладено арешти на майно боржника та заборона його відчуження. Відповідно до постанови від 27 лютого 2013 року заст.начальника ВДВС Василівського РУЮ у межах виконавчого провадження № 35779506 накладено арешт на кошти, які містяться на рахунках ЗАТ «Стептехсервіс». Вказані обставини перешкодили виплаті розрахункових коштів позивачці, що порушує її права. В частині позовних вимог про негайне виконання рішення суду, суд вважає необхідним відмовити, оскільки ст.367 ч.1 п.2 ЦПК України, на яку посилається позивачка передбачає лише негайне виконання рішення суду про стягнення присудженої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Сума, про стягнення якої просить позивачка у цій справі, не є заробітком, а є видом відповідальності працедавця за несвоєчасний розрахунок з працівником при звільненні. Судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial