Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач Публічне Акціонерне Товариство «Акціонерно-комерційний Банк «Капітал» (далі ПАТ «АКБ «Капітал») звернулось до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог вказало, що 01.06.2007 року між ВАТ «АКБ «Капітал», правонаступником якого є ПАТ «АКБ «Капітал» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 114, згідно умов якого банку надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 11 000 доларів США зі строком користування з 01.06.2007 року до 30.05.2017 року зі сплатою процентної ставки у розмірі 15% процентів річних. Згідно п. 4.4.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісяця сплачувати проценти за кредит. 01.06.2007 року банк перерахував кредитні кошти позичальнику. Позичальник в порушення умов кредитного договору не виконав взяті на себе кредитні зобов'язання відносно щомісячної сплати процентів за користування кредитом та повернення кредиту частинами за встановленим графіком, внаслідок чого у нього станом на 18.02.2016 року утворилась заборгованість з повернення кредитних коштів, у розмірі 6 600,28 доларів США, заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами - 4 236,62 доларів США. На забезпечення зобов'язань за цим кредитним договором 01.06.2007 року між [PERSON], ВАТ «АКБ «Капітал» та [PERSON] укладено договір поруки № 114-ПР, згідно якого поручитель, в даному випадку [PERSON] та боржник [PERSON] відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У зв'язку з невиконанням з боку боржника зобов'язань за кредитним договором просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 114 від 01.06.2007 року у розмірі 10 846,90 доларів США та понесені судові витрати. Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2016 року позовні вимоги ПАТ «АКБ «Капітал» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «АКБ «Капітал» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 114 від 01.06.2007 року у розмірі 10 846,90 доларів США. Стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «АКБ «Капітал» судовий збір у сумі 4 305,50 грн. по 2 152 грн. з кожного. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Красноармійський міськрайонний суд ухвалою від 30 грудня 2016 року виправив технічну помилку, а саме виключив з резолютивної частини рішення від 21 грудня 2016 року словосполучення «[PERSON]» та «по 2 152,75 грн. з кожного», у вступній частині словосполучення «представника відповідача» замінено на «представника позивача». Не погодившись з судовим рішенням від 21 грудня 2016 року позивачем ПАТ «АКБ «Капітал» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що повідомлень позичальнику [PERSON] та поручителю [PERSON] про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із них платежів у 2009 році банк не надсилав, тому зміни строку виконання основного зобов'язання, в порядку частини 2 ст. 1050 ЦК України не відбулося. Окрім того, не відповідає дійсності висновок суду щодо припинення договору поруки від 01.06.2007 року. Висновок суду обумовлений тим, що з позовом до суду з вимогами до поручителя Банк звернувся 27.03.2016 року, а останній платіж по погашенню заборгованості відбувся 19.08.2013 року, тобто за межами строку, передбаченого положеннями ЦК України. Суд першої інстанції не зазначив конкретні правові підстави для припинення договору поруки від 01.06.2007 року та визнав поруку припиненою без належних на те правових підстав, тобто вийшов за межі позовних вимог. Вказує, що положення частини 4 ст. 559 ЦК України не може бути застосовано до конкретної ситуації, оскільки пункт 5.1 договору поруки встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до моменту виконання в повному обсязі боржником та/або поручителем зобов'язань за кредитним договором. Також, звертає увагу, що ухвала суду першої інстанції про виправлення помилки від 30 грудня 2016 року постановлена за відсутності представника позивача по справі, який не був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Крім того, відповідно до положень ЦПК України та чинного законодавства України виключені з ухвали словосполучення «[PERSON]» та «по 2 152,75 грн. з кожного», на думку позивача, не є опискою. Виключення даних словосполучень, по суті зміна рішення в цілому. Представник банку Терещенко В.І. підтримав доводи апеляційної скарги. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] просила її відхилити. Інші сторони, належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи, не з'явилися. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю доповідача, представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Згідно пункту 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції встановлено такі фактичні обставини: 01.06.2007 року між позивачем ПАТ «АКБ «Капітал» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 114. Згідно п. 1.1 Кредитного договору банк надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 11 000 доларів США зі строком користування з 01.06.2007 року по 30.05.2017 року зі сплатою процентної ставки у розмірі 15% процентів річних. Пунктом 4.4.1 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов'язаний забезпечити повернення отриманих кредитних коштів не пізніше строку закінчення кредитного договору, тобто до 30.05.2017 року. Відповідно до п. 4.4.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісяця, в останній робочий день поточного місяця сплачувати проценти за кредит. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 114 станом на 18.02.2016 року у відповідача [PERSON] перед позивачем виникла заборгованість з повернення кредитних коштів, у розмірі 6 600,28 доларів США, заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами - 4 236,62 доларів США, а всього 10 846,90 доларів США. Згідно договору поруки № 114-ПР від 01.06.2007 року (п. 2.1) поручитель [PERSON] відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за основним договором в повному обсязі у розмірі невиконаних боржником зобов'язань зі сплати заборгованості всіх видів, що виникають з основного договору. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши 07.12.2009 року повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж по погашенню заборгованості відбувся 19 серпня 2013 року, а з позовом до суду з вимогами до поручителя банк звернувся 27.03.2016 року, тобто за межами строку, передбаченого положеннями ЦК України та дійшов висновку про припинення договору поруки від 01.06.2007 року, і як наслідок, - про часткове задоволення позовних вимог, а саме, про стягнення заборгованості за кредитним договором саме з [PERSON] З вказаними висновками суду першої інстанції не можна погодитися, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Як передбачено статтею 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 5.1 договору поруки встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до моменту виконання в повному обсязі боржником та/або поручителем зобов'язань за кредитним договором. ( а. с. 14 - 15) Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 11 000 доларів США зі строком користування з 01.06.2007 року по 30.05.2017 року, тобто визначений строк виконання основного зобов'язання - 30.05.2017 року. (а. с. 8 - 9) Пунктом 4.1.2 кредитного договору закріплено право банку вимагати дострокового погашення суми основного боргу, відсотків, сплати пені та штрафів (при їх наявності) шляхом направлення позичальнику письмової вимоги про дострокове виконання зобов'язань у випадках: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків біль ніж на один календарний місяць; перевищення суми заборгованості над сумою кредиту більш як на десять відсотків; несплати позичальником вимог, передбачених п. 4.4 цього договору, які за домовленістю сторін є істотними умовами договору. При настанні зазначених подій позичальник зобов'язаний протягом тридцяти календарних днів з моменту отримання повідомлення про таку вимогу здійснити дострокове погашення суми основного боргу, відсотків, пені та штрафів (при їх наявності). Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 24 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Аналогічна правовий висновок висловив Верховний Суд України у постанові від 17.02.2016 року у справі № 6-1844цс15, де зазначив, що порука - це строкове зобов'язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. За таких обставин банк отримав право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи зі спливом п'ятнадцятиденного терміну від часу отримання вимоги банку, тобто від 14 червня 2013 року, протягом наступних шести місяців. Строк поруки не вважається строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який установили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки було пред'явлено претензію і поручитель не виконав указаних у ній вимог, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Як вбачається з матеріалів справи, 07.12.2009 року за вихід. №3/4019 відповідачам [PERSON] та [PERSON] банком була направлена вимога про дострокове погашення всіх зобов'язань за кредитним договором №114 від 01.06.2007 року, де сума заборгованості на той час складала 7 552,03 долара США, у зв'язку порушенням позичальником умов договору щодо своєчасного погашення тіла кредиту та процентів. У вимозі банк зазначив, що у разі невиконання боржниками вищевказаний вимог банку протягом 30-ти днів після отримання цього повідомлення, банк вимушений буде звернутися до суду для стягнення заборгованості за договором в судовому порядку. (а. с. 89) За таких обставин банк отримав право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи зі спливом тридцятиденного терміну від часу отримання вимоги банку, протягом наступних шести місяців. Проте банк своїм правом на звернення до суду не скористався, у зв'язку з чим поруку слід вважати припиненою. Суд приймає до уваги вказане повідомлення банку як належний доказ, оскільки банк не спростував цієї обставини, а з розрахунку заборгованості вбачається порушення умов договору щодо сплати тіла кредиту. (а. с. 6 - 7) При цьому суд приймає до уваги надані банком копії документів на підтвердження своїх вимог, та враховує ту обставину, що значна частина документації банку, в тому числі і оригіналів договорів кредиту, не була збережена по незалежним від їх дій причин. Суд помилково не прийняв до уваги вказаного та визнав поруку припиненою з інших підстав. Окрім того, суд першої інстанції постановивши ухвалу від 30 грудня 206 року про виправлення описки у рішенні шляхом виключення з резолютивної частини рішення «словосполучення [PERSON] та по 2 152,75 грн. з кожного», чим порушив норми процесуально права змінивши зміст ухваленого рішення у справі. Згідно ч. 1 ст. 219 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки. Як роз'яснив пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Проте якщо неправильне визначення стягнутої суми було наслідком, наприклад, застосування закону, який не підлягав застосуванню, то підстав для виправлення арифметичних помилок немає. Вказані порушення судом норм матеріального та процессуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухваленні нового рішення по суті позовних вимог. З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню, а сума заборгованості у розмірі 10 846,90 доларів США підлягає стягненню з позичальника - відповідача [PERSON] у повному обсязі. Вказана сума еквівалентна 286 683, 57 грн. (10 846,90 доларів США х 26,43 - офіційний курс гривні до долара США). Задовольняючи позов, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] понесені витрати по сплаті судового збору за подання позову 4 368,59 грн. (10 846,9 доларів США х 26,85х 1,5%) та за подання апеляційної скарги 4 805, 44 грн., а усього 9 174,03 грн. Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Outcome: partial