Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивач у квітні 2019 року звернувся до суду з вказаним позовом та, уточнивши позовні вимоги, просив зобов`язати комунальне підприємство Новоград-Волинської міської ради «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» (Далі КП НВМР «ВУВКГ») змінити дату його звільнення з 22.02.2019 року на день фактичної видачі трудової книжки 18.03.2019 року та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 2700 грн., вихідну допомогу у розмірі тримісячного середньомісячного заробітку у розмірі 11045,83 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Свої вимоги мотивував тим, що з 02.08.2018 року він працював у КП НВМР «ВУВКГ» та за усним наказом керівництва виконував обов`язки контролера та пломбувальника. 23.01.2019 року начальник відділу збуту повідомив позивачу, що він буде залучений до проведення ремонтних робіт, на що позивач відмовився за відсутності кваліфікації та досвіду роботи слюсаря аварійно-відновлювальних робіт для виконання вказаних робіт. Тому позивач був змушений подати заяву про звільнення відповідно до п.3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням керівником підприємства законодавства про працю. Крім того, у день звільнення [PERSON] не була видана трудова книжка, тому відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України просить днем звільнення вважати дату видачі трудової книжки 18.03.2019 року та виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Також при звільненні позивачу, всупереч вимог ст. 44 КЗпП України, не була виплачена вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку. Такими неправомірними діями відповідача позивачу завдана моральна шкода у розмірі 10 000 грн. З метою захисту своїх прав змушений звернутись до суду. У зустрічній позовній заяві КП НВМР «ВУВКГ» просило змінити формулювання причин розірвання трудового договору з [PERSON] з ч.3 ст. 38 КЗпП України на ч.1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Свої вимоги мотивували тим, що з серпня 2018 року останній був прийнятий на роботу слюсарем аварійно-відновлювальних робіт відділу збуту, пройшов стажування на вказаній посаді, інструктаж по техніці безпеки і з цієї ж посади був звільнений. Ніяких переведень і ніяких змін істотних умов праці у [PERSON] не було, тому звільнення його за ч. 3 ст. 38 КЗпП України не відповідає фактичним обставинам справи. Посада пломбувальника у КП НВМР «ВУВКГ» відсутня. В судовому засіданні позивач за первісним позовом свої вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позові. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги первісної позовної заяви не визнала, просила відмовити у їх задоволенні повністю. Вимоги зустрічної позовної заяви підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст.ст. 4-5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів та здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Одночасно процесуальний закон встановлює обов`язок доказування і подання доказів (ст. 81 ЦПК України): кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 02.08.2018 року [PERSON] подав на ім`я керівника підприємства заяву про прийняття на роботу слюсарем аварійно-відновлювальних робіт відділу збуту та був прийнятий на роботу згідно з наказом № 52 від 02.08.2018 року з випробувальним терміном один місяць, що підтверджується копіями заяви, наказу, трудової книжки (а.с. 5, 40-41). Також позивач за первісним позовом отримав медичну довідку про придатність за станом здоров`я виконувати обов`язки за професією « Слюсар » (а.с. 4). Того ж дня [PERSON] пройшов інструктаж по техніці безпеки та виробничої санітарії на посаді слюсаря АВР ВЗ, став на військовий облік з зазначенням професії - слюсар (а.с. 42-43). Згідно робочої інструкції слюсаря аварійно-відновлювальних робіт відділу збуту КП НВМР «ВУВКГ» п. 2.4 слюсар АВР опломбовує (переопломбовує) вузли комерційного, розподільчого обліку (а.с. 48). Тому твердження позивача про істотні зміни умов праці, наданні нових обов`язків, не обумовлених трудовим договором не відповідають дійсності, оскільки пломбування входить до кола безпосередніх обов`язків слюсаря АВР ВЗ. Також суд звертає увагу на той факт, що розроблення штатного розпису КП НВМР «ВУВКГ» здійснювалося на основі внутрішніх організаційно-нормативних документів та з урахуванням вимог нормативно-правових актів, зокрема, Класифікатора професій ДК 003-2010, і у затвердженому штатному розписі відсутня посада за професією пломбувальник. Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Оскільки КП НВМР «ВУВКГ» не було допущено порушення трудового законодавства, тому ґрунтуються на положеннях закону вимоги відповідача за зустрічним позовом про зміну формулювання причин розірвання трудового договору з [PERSON] з ч. 3 ст. 38 КЗпП України на ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Згідно вимог ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Судом не встановлено факту порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору, відтак не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про стягнення вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку відповідно до положень ст. 44 КЗпП України. Згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Стаття 47 КЗпП України встановлює, що керівник зобов`язаний у день звільнення видати належним чином оформлену трудову книжку. Оскільки в день звільнення 22.02.2019 року позивач за первісним позовом не прибув до кабінету відділу кадрів для отримання трудової книжки на час закінчення робочого часу, тому на домашню адресу останнього було направлено повідомлення з пропозицією звернутись до підприємства та отримати трудову книжку. Факт неприбуття [PERSON] до відділу кадрів (кабінет № 36 на ІІ-му поверсі) саме на кінець робочого дня - на 17-00 год. - підтверджується Актом комісії від 22.02.2019 року (а.с. 55), також показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які безпосередньо в судовому засіданні підтвердили обставини, викладені у вищезазначеному акті. Позивачу за первісним позовом було направлено повідомлення про необхідність отримання трудової книжки (а.с. 56-58), тому судом не встановлено факту винних дій працівників КП НВМР «ВУВКГ» у затримці видачі трудової книжки [PERSON] Тому не ґрунтуються на вимогах закону позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки. Оскільки не встановлено неправомірності дій відповідача за первісним позовом, тому відсутні підстави і для стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн. Відтак у задоволенні позовних вимог за первісною позовною заявою слід відмовити повністю. Відповідно, зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволених вимоги слід стягнути з [PERSON] на користь КП Новоград-Волинської міської ради «ВУВКГ» (а.с. 37) у розмірі 1921 грн.

Outcome: approved