Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №SID0G100000004 від 07.06.2007 року відповідач [PERSON], отримала від позивача кредит у розмірі 20800 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач [PERSON] 03.07.2007 року уклали договір іпотеки, згідно з яким [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 29.00 кв.м., житловою площею 16.60 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Однак, відповідач [PERSON] належним чином умови кредитного договору не виконувала, що призвело до збитків позивача, які виражаються у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та несенні витрат по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. Станом на 13.02.2013 року відповідач [PERSON] має заборгованість перед Банком у загальному розмірі в еквіваленті на національну валюту України - 382692,16 грн. Враховуючи право іпотекодержателя, передбачене ст.33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, Банк звернувся до суду з позовом про звернення в рахунок погашення існуючої заборгованості стягнення на предмет іпотеки - вказану квартиру шляхом продажу з наданням Банку відповідних повноважень, а також з вимогою виселити відповідача [PERSON] зареєстрованого та проживаючого у квартирі - предметі іпотеки, зі зняттям його [PERSON] з реєстраційного обліку. У подальшому, позивачем були уточнені позовні вимоги щодо зазначення суми заборгованості відповідача [PERSON] - суму заборгованості зменшено до 297037,11 грн. Представники позивача ПАТ КБ «Приватбанк» за довіреністю - Карпович І.М. та Подпльота О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пояснили у відповідності до вищевикладеного. Просили задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON], діючі також в інтересах [PERSON] за довіреністю, а також його представник за довіреністю - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі. Так, вважали, що Банк пропустив строк позовної давності зі зверненням до суду з даним позовом. Адже, рішенням суду у 2009 році з Позичальника достроково вже була стягнута сума заборгованості за кредитним договором, тобто, кредитний договір фактично розірвано. Банк вже тоді знав, що Позичальник є не сплато спроможним, тобто, з цього моменту вираховуються строки позовної давності для наступної заборгованості. Таким чином, у Банка у жовтня 2009 року закінчився строк на звернення до суду з вимогами. Крім того, вважали неправильним наданий Банком розрахунок в частині нарахування пені. Всі платежі відповідача за період 31.08.2009 року - 31.12.2013 року, зараховуються до погашення боргу, який виник до 31.08.2009 року. Позивачем безпідставно поєднуються поняття термін дії договору і термін виконання зобов'язань, а також поняття дострокового виконання зобов'язань, які відрізняються за своїм змістом. Банк скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки при подачі позовної заяви у вересні 2009 року, при цьому не реалізувавши його. У протиріччя своїм твердженням про неможливість реалізації предмета іпотеки, позивач бере у відповідачки 27.11.2009 року довіреність на продаж квартири на умовах і за ціною на розсуд банку з наданням усіх прав для цього. Крім того, відповідач [PERSON] зауважив, що Банк взагалі неправильно зараховував платежі Позичальника з 2009 року по 2013 рік, оскільки ними Позичальник погашав інший кредит, просто розрахунковий рахунок цих кредитів був наданий Банком один єдиний. Тобто, після рішення суду всі кошти направлялися на погашення кредитного договору G2, коли Банк зараховував ці кошти на погашення кредитного договору G1. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується поштовими документами в матеріалах справи. Суд, вислухавши представників сторін, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №SID0G100000004 від 07.06.2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], остання отримала від Банка кредитні кошти у сумі 20800 доларів США, зі сплатою 12,00% річних, з кінцевим терміном повернення до 07.06.2027р. (т.1 а.с.13-15). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідач Позичальник [PERSON] 03.07.2007 року уклали договір іпотеки, згідно з яким, остання надала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 29.00 кв.м., житловою площею 16.60 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі - продажу (т.1 а.с.16-19). Як встановлено судом, Позичальник умови договору не виконував, у зв'язку з чим, рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 13.10.2009 року з відповідача [PERSON] стягнуто на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором 181108,63 грн. (т.1 а.с. 47). Рішення суду набрало законної сили. 27.11.2009 року відповідач [PERSON] довіреністю, посвідченою нотаріально, за реєстром №4084, уповноважила [PERSON] продати на умовах і за ціну на його розсуд належну їй іпотечну квартиру (т.1 а.с.112). Як пояснив відповідач [PERSON], цією довіреністю [PERSON] фактично визнала свою несплато спроможність та фактично передала іпотечне майно Банку. Уповноважений за довіреністю [PERSON] - є працівником ПриватБанку, що представники позивача не оспорювали в судовому засіданні. З пояснень представників ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що в іпотечній квартирі відповідачем [PERSON] були зроблені перебудови, але ці зміни не були зазначені у технічній документації. Тобто, технічна документація щодо перебудови не була передана Банку, іпотекодатель обіцяла оформити документи та передати Банку, однак, цього не зробила. Покупці ж, за відсутності відповідної технічної документації, не погоджувалися її купувати. У 2010 році відповідач Позичальник [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», як вбачається з Свідоцтва про зміну імені, Серії [NUMBER], про що в книзі реєстрації зміни імені 23.02.2010 році зроблено відповідний актовий запис за №4 (т.1 а.с.48). Погашення заборгованості за Договором кредиту здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати Позичальник повинен надати кошти (щомісячний платіж) у сумі 237,05 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді. У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема, заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів - Позичальник зобов'язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту, відсотків винагороди, пені в певному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів (п.7.1 Кредитного договору). Згідно з п.7.2. Кредитного договору, кредит надається в обмін на зобов'язання Позичальника по поверненню Кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним Договором строки. При порушенні позичальником зобов'язання по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1., 2.2.4, 2.3.3. цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користуванням кредиту у розмірі 2,46% на місяць, розраховані в строк заборгованості за Кредитом (п.7.4 кредитного договору). У відповідності до п.2.2.7 цього договору, позичальник зобов'язався погасити суму направлену на оплату чергового страхового платежу і сплатити відсотки за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування Банком страхового платежу. У разі непогашення цієї частини кредиту в зазначений термін, вона вважається простроченою і Позичальник зобов'язаний сплатити відсотки за її користування, відповідно до п.п.3.2,3.8 даного Договору. Відповідно до п.7.1 Кредитного договору, позичальник зобов'язався сплачувати за користування кредитом відсотки у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно п.2.2.2. Кредитного договору, позичальник зобов'язався сплатити відсотки за користування Кредитом відповідно до п.7.1., 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2. даного договору. Повну сплату відсотків за користування Кредитом не пізніше дати фактичного повного погашення Кредиту. При порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, Банк має право нарахувати, а позичальник сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки (п. 5.1 Кредитного договору). Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором передбачений обов'язок боржника повернути суму позики (кредиту) частинами (з розстрочкою), у разі прострочення повернення чергової частини боргу, кредитор має право вимагати дострокового повернення частини позики кредиту, яка залишилася та сплати процентів. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створенного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. ПриватБанк звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості, який був задоволений 13.10.2009 року. Однак, у добровольному порядку рішення виконано не було, у зв'язку з чим, враховуючи зазначене порушення, та з урахуванням винесеного рішення суду по справі №2-3314/09 от 13.10.2009 р., та невиконанням зобов'язань з погашення кредитної заборгованості, відповідач [PERSON] станом на 24.01.2014 року має заборгованість - 37176,11 доларів США яка складається з наступного: 250,62 доларів США - заборгованість за кредитом; 13933,00 долари США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2204,80 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 20788,00 Доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Разом з цим, відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Офіційний курс гривні за даними Національного банку України станом на момент виконання зобов'язань та звернення Банку до суду, по відношенню до долару США складає 7,99 гривні за 1 долар США, тобто, загальна сума заборгованості складає 297037,11 грн. Заборгованість підтверджується розрахунками заборгованості за Договором кредиту, у тому числі, наданими в судовому засіданні, з якими суд погоджується. Таким чином, судом встановлено факт наявності заборгованості відповідача [PERSON] перед Банком за кредитним договором та обґрунтоване право позивача вимагати від відповідача [PERSON] повернення заборгованості. Доводи представника відповідача [PERSON] щодо того, що Позичальник з 2009 року по 2013 рік погашала не цей кредит, а іншій, не підтверджені суду належними та достовірними доказами. Натомість, з наданих Банком у ході судового засідання меморіальних ордерів вбачається, що кошти направлялися та зараховувалися саме з приводу погашення заборгованості за кредитним договором G1 (т.1 а.с.237 -259). Згідно з ч.1 ст.7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У відповідності до ст.33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмет іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предметі іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателі іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-які особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним. Відповідно до п.16.7.1 Договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення предмет іпотеки у випадку , якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. А також звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання зобов'язань за кредитним договором у випадках порушення іпотекодавцем зобов'язань по цьому договору. Згідно з договором іпотеки, укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», кватира на праві власності належить відповідачу [PERSON] Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 131300 грн. 00 коп. Вартість заставного нерухомого майна не перевищує встановлену судом суму заборгованості Позичальника перед Банком. Відповідно до ч.3 ст.33 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. За викладених та встановлених обставин, з урахуванням доводів представників позивача про наявність перебудови в іпотечній квартирі, можливості реалізації квартири лише при умові переоформлення технічної документації на неї, і факт перебудови не оспорював представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні, суд вважає заявлені позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки саме зазначеним позивачем шляхом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Доводи відповідачів про наявність підстав для відмови у задоволенні позову з причини пропуску позивачем строку позовної давності, суд вважає неспроможними, з наступних підстав. Так, відповідно до ст.ст. 257, 259 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно ст.3 ЦК України, одним із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Як вбачається з п.4.1 Кредитного договору, договір у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту, згідно п.7.1 набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах - з моменту надання Позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором. Як пояснили представники позивача в судовому засіданні, [PERSON] припинила виконувати свої зобов'язання перед Банком. Тобто, законних та обґрунтованих підстав вважати Договір з Банком припиненим у зв'язку з повним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань, в останнього не було, таких доказів суду не надано. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Тобто у даному випадку вбачається переривання строку позовної давності. Як вбачається з виписки по рахунку та меморіальних ордерів, наданих Банком, з 2009 року по 2013 рік відповідач [PERSON] здійснювала погашення заборгованості за кредитом, у зв'язку з чим, позовні вимоги заявлені в межах строку позовної давності. Відповідно до п. 7.1. строк дії Кредитного договору від 07.06.2007 по 07 червня 2027р. Задовольняючи позовні вимоги щодо виселення відповідача [PERSON], суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмет іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предметі іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателі іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-які особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотекою укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним. Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, суд вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та с. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідач підлягає виселенню з житла, яке є предметом іпотеки розташованого за адресою: [ADDRESS]. Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Вимоги ст.ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку» щодо повідомлення боржника (іпотекодавця, якщо він є відмінним від боржника) про порушення основного зобов'язання та/або іпотечного договору та про вимогу добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення Позивачем виконані в повному обсязі. Відповідні повідомлення та докази, що підтверджують їх направлення подані разом з даним позовом у якості відповідних додатків. Таким чином, до виниклих правовідносин застосовуються норми Закону України «Про іпотеку», які і передбачають порядок виселення мешканців із предмета іпотеки - нерухомого майна, у разі звернення стягнення на нього. Розділ V Закону України «Про іпотеку» і передбачає виселення мешканців із житлових приміщень. За таких підстав, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Судові витрати, понесені позивачем у справі та документально підтверджені, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача порівну. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 525, 526, 257, 259, 610, 612, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 7, 11, 33, 35, 38,39, 40 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 6, 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вібір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved