Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором №1098 від 6 грудня 2007 року в сумі 10 450 гривень 94 коп.. Представник позивача у судове засідання не з'явився, причина неявки суду невідома, про розгляд справи повідомлений вчасно, просив розглянути справу у його відсутності (а.с.41,69). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала до суду письмову заяву в якій позовні вимоги позивача визнала частково та просила суд стягнути з неї на користь позивача основний борг, а саме 3 608 гривень 77 коп., а в решті позову позивачу відмовити у зв'язку з простроченим строком давності (а.с.79). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали суду письмову заяву в якій просять суд розглянути справу в їх відсутності, позовні вимоги не визнали та просять відмовити позивачу у задоволенні позову в зв'язку з простроченим строком давності (а.с.80,81). Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника позивача та відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши зібрані по справі докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно кредитного договору №1098 від 6 грудня 2007 року Відкрите акціонерне товариство «Держаний ощадний банк України в особі керуючого філією Миколаївське відділення №7285 ВАТ «Ощадбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України») надало [PERSON] кредит у розмірі 5 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22% на рік, строком до 5 грудня 2010 року, що підтверджується копією кредитного договору (а.с.4-6). 6 грудня 2007 року між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] були укладені договори поруки номер 1 та номер 2 згідно яких відповідачі взяли на себе зобов'язання здійснити погашення кредиту та інших платежів (штраф, пеня) згідно кредитного договору (а.с.7-8, 9-10). У відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно статті 1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В обумовлені кредитним договором строки [PERSON] своїх зобов'язань по погашенню кредиту та сплаті відсотків не виконувала. Станом на 8 квітня 2014 року прострочена заборгованість по вищезазначеному кредиту склала 10 450 гривень 94 коп., з них: прострочений основний борг по кредиту 3 608 гривень 71 коп.; прострочені проценти за користування кредитом 3 568 гривень 96 коп.; пеня за прострочений основний борг по кредиту 1 900 гривень 33 коп.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом 1 372 гривень 94 коп., що підтверджується копією розрахунку заборгованості (а.с.55-61). У своїй письмовій заяві відповідачка [PERSON] не заперечувала проти цього (а.с.79). Відповідно до 525 ЦK України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 ст. 530 ЦК України передбачається, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. ст. 554, 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, при якому настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки. Згідно з ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У своїй письмовій заяві погодившись відшкодувати позивачу прострочений основний борг по кредиту в сумі 3608 гривень 71 коп., відповідачка [PERSON] просила суд відмовити позивачу в стягненні з неї процентів та пені у зв'язку з закінченням строків давності. Згідно кредитного договору на споживчі потреби остаточний строк повернення кредиту встановлений 5 грудня 2010 року (а.с.4-6). Кредитор звернувся до суду з позовом 17 грудня 2013 року, тобто в строк понад три роки з дня настання остаточного строку погашення кредиту. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність терміном три роки. Згідно п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Збільшення позовної давності, встановленої законом, може бути допущена тільки за домовленістю сторін, що випливає з вимог ст. 259 ЦК України. У відповідності до ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач не звертався до суду з заявою про поновлення строку позовної давності і не навів поважних причин пропуску строку позовної давності. З урахуванням викладеного суд вважає можливим застосувати до спірних правовідносин положення п.4 ст.267 ЦК України, задовольнивши письмову заяву відповідачки [PERSON], тобто з відповідачки [PERSON] необхідно стягнути визнану нею суму основного боргу по кредиту 3 608 гривень 71 коп., а в стягненні пені в сумі 2 604 гривень 63 коп. та прострочені проценти в сумі 3 581 гривень 18 коп. необхідно відмовити. Як встановлено у судовому засіданні остаточний строк повернення кредиту по договору, поручителями по якому є [PERSON] та [PERSON], настав 5 грудня 2010 року (а.с.4-10). Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з п.2.4 договорів поруки №№1 та 2 якщо при настанні строку платежу відповідно до Кредитного договору Боржником не буде сплачено платіж Кредитору, боржник та кредитор зобов'язуються повідомляти Поручителя про прострочення платежу (а.с.7-10), а згідно п.4.2 зазначених договорів порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором №1098 від 6 грудня 2007 року не пред'явить вимог до поручителя. Всупереч зазначеним вимогам позивач, при настанні остаточного строку платежу відповідно до Кредитного договору, не повідомив поручителів про прострочення платежів по кредитному договору у відповідності до п.6.1 договорів поруки, а вимоги до поручителів пред'явив не у шестимісячний строк, як передбачено договорами поруки, а у строк понад три роки. У зв'язку з викладеним, суд вважає, що вимоги позивача до поручителів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №1098 від 6 грудня 2007 року, приймаючи до уваги їх письмові заяви, задоволенню не підлягають. Крім того, приймаючи до уваги, що позивач не просив поновити строк позовної давності для предявлення позову до позичальника [PERSON], яка просила відмовити в позові до неї в частині стягнення неустойки оскільки пропущений строк давності, погодившись сплатити позивачу непогашений основний борг по кредиту суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути непогашений основний борг по кредитному договору в сумі 3 608 гривень 71 коп., а в решті позову до неї відмовити. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] у відповідності до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial