Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

Позивчач звернувся до суду із позовом, у якому просить скасувати рішення Рудненської селищної ради Залізничного району м.Львова Львівської області № 671 від 29.12.2008 р. «Про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і госпадасрькик будівель гр. [PERSON] по [ADDRESS] загальною площею 0,0592 га, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку зареєстрований 18.11.2009 р. за № [NUMBER] в кн.зиписів 01-8, який виданий [PERSON] на прибудинкову земельну ділянку площею 0,0592 га за адресою [ADDRESS], кадастровий № [NUMBER] для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та визнати недійсною державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку 18.11.2009 р. за № [NUMBER] в кн.зиписів 01-8, який виданий [PERSON] на прибудинкову земельну ділянку площею 0,0592 га за адресою [ADDRESS], кадастровий № [NUMBER] для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.02.2016 року Відділом Держгеокадастру у м.Львові Львівської області було повідомлено, що відповідно до державної статистичної звітності, земельна ділянка на [ADDRESS] площею 0,0592 га кадастровий № [NUMBER] знаходиться у власності [PERSON] для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. До листа від 03.02.2016 р. було надано технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку в [ADDRESS]. Зокрема в даній технічній документації є рішення Рудненської селищної ради № 671 від 29.12.2008 р. «Про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель гр..[PERSON] по [ADDRESS]». Окрім цього, в наявній технічній документації є витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, яким згідно свідоцтва про право на спадщину [PERSON] володіє 2/5 частинами будинку та реєстраційне посвідчення згідно якого [PERSON] володіє 3/5 частинами будинку згідно договору дарування будинку. Зважаючи на те, що відповідачу [PERSON] прибудинкова земельна ділянка, на думку [PERSON], передана у власність неправомірно, беручи до уваги, що позивачу лише 03.02.2016 року стало відомо про надання [PERSON] у власність прибудинкової земельної ділянки, про рішення Рудненської селищної ради № 671 від 29.12.2008 року, а також про державний акт на право власності на земельну ділянку, який зареєстрований 18.11.2009 року, позивач вважає, що строк позовної давності пропущено з поважних причин. З урахуванням наведеного, останній змушений був звернутись до суду із позовом, який просить задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача у судовому засіданні позов заперечила, покликаючись на безпідставність його вимог, у зв'язку із чим, просила у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до переконань про те, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Частина 4 цієї ж статті гласить, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2014 року визнано недійсним договір дарування від 12 жовтня 1998 року на 3/5 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться за адресою [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Ленишин У.М. зареєстрований в реєстрі № 1-3978 в частині 4 /15 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою [ADDRESS]; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 жовтня 2004 року на 2/5 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою [ADDRESS] посвідчене державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Кутельмах О.Ф., зареєстроване в реєстрі за № 3-1686.в частині 1/ 15 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою [ADDRESS]./а.с.10-14/ Згодом вказане рішення було роз'яснено і відповідно до ухали колегії Апеляційного суду Львівської області від 06 квітня 2015 року, спірне будинковолодіння за адресою [ADDRESS] було спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], то після укладення договору дарування частка кожного з них стала становити по 1/3 частки. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 81262726 від 25.02.2017 року, [PERSON] є власником 3/5 частки будинку (загальною площе 185,8 кв.м., який включає в себе літню кухню та гараж В та гараж Г) [ADDRESS] на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування, Р № 1-3978,12.10.1998, посвідченого Другою Львівською держнотконторою та являється власником 2/5 частки будинку [ADDRESS] на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, Р№3-1685, 07.10.2004, посвідченого Другою Львівською держнотконторою./а.с.46-48/ Відповідно до рішення Рудненської селищної ради № 671 від 29.12.2008р. «Про передача безоплатно у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель гр.. [PERSON] по [ADDRESS]»/а.с.20/ З наведеного слідує, що земельна ділянка по [ADDRESS] в смт. Рудне, площею 0,0592 га, кадастровий № [NUMBER] знаходиться у власності відповідача - [PERSON], для обслуговування житлового будинку і господарських будевіль. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання-недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації позивач зобов'язаний навести доводи у позові в чому полягає порушення його права оскаржуваним свідоцтво та рішенням, що останнім зроблено не було. Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що позивачем не доведено суду, як саме відповідач порушив його права, не навів підстав, у зв'язку із чим суд повинен визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку та скасувати державну реєстрацію, не подав суду у встановленому законом порядку належних доказів, які б слугували підтвердженням його позиції, суд приходить до переконань про те, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed