Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач через свого представника звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок порушення трудових обов'язків і з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з останньої матеріальну шкоду завдану нею під час виконання трудових обов'язків у розмірі 42 100,00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн, витрати на оголошення у пресі у розмірі 420,00 грн та судові витрати. У обґрунтуванні позовних вимог представник зазначив, що 06 жовтня 2011 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) було укладено трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, згідно якого відповідач прийнята на роботу на посаду «продавця-консультанта» в ТЦ «ГородОК» на невизначений термін. Того ж дня між сторонами був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Однак 20 лютого 2015 року відповідач, перебуваючи на робочій зміні, виявила нестачу ювелірних виробів, вартість яких склала 42 100,00 грн. 24 лютого 2015 року відповідач надала розписку про те, що в якості боргового зобов'язання приймає суму в розмірі 42 100,00 грн, яка сформувалася як нестача по ФОП [PERSON], і зобов'язується погасити вказаний борг частинами (по 4 000,00 гривень щомісячно до повного погашення), початок погашення боргу - березень 2015 року. Станом на 25 січня 2016 року відповідач не здійснила погашення боргу, жодної частини зобов'язання не виконала. У зв'язку з тим, що відповідач не виконала належним чином свої обов'язки згідно Договору про індивідуальну відповідальність матеріально-відповідальної особи за передані йому на відповідальне зберігання матеріальні цінності, з неї необхідно стягнути вищезазначену матеріальну шкоду. У судове засідання позивач не з'явилася, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, її представник подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги з урахуванням уточнення підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити частково. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06 жовтня 2011 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) було укладено трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, згідно якого відповідач прийнята на роботу на посаду «продавця-консультанта» в ТЦ «ГородОК» на невизначений термін (а.с.14). Також 06 жовтня 2011 року між сторонами був укладений договір про індивідуальну відповідальність матеріально-відповідальної особи за передані йому на відповідальне зберігання матеріальні цінності, відповідно до якого відповідач прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за всі передані по складу (коморі) їй на відповідальне зберігання матеріальні цінності, як прийняті по інвентаризаційним описам в день підписання цієї угоди, так і матеріальні цінності, які надходять їй на відповідальне зберігання на протязі всього часу дії цього договору, тобто на час роботи продавцем-консультантом. В разі виявлення нестачі переданих [PERSON] на відповідальне зберігання матеріальних цінностей вище встановленої норми природного збитку чи псування з її вини матеріальних цінностей, вона повинна відшкодувати вартість нестачі. Вартість нестачі матеріальних цінностей чи попсованих матеріалів стягується з винного згідно з державними роздрібними цінами, які діють на день виявлення нестачі чи псування цінностей. [PERSON] повинна створити належні умови для праці і зберігання прийнятих матеріальних цінностей (а.с.15). Однак 20 лютого 2015 року під час робочої зміни відповідача виявлено нестачу ювелірних виробів, інвентаризаційна вартість яких складає 42 100,00 грн. 24 лютого 2015 року відповідач надала розписку про те, що в якості боргового зобов'язання приймає суму в розмірі 42 100,00 грн, яка сформувалася як нестача по ФОП [PERSON], і зобов'язується погасити вказаний борг частинами (по 4 000,00 гривень щомісячно до повного погашення), початок погашення боргу - березень 2015 року (а.с.18). Станом на 25 січня 2016 року відповідач не здійснила погашення боргу, жодної частини зобов'язання не виконала. У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, якщо між ним і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до роз'яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками» у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. Пунктом 8 вищезазначеної Постанови роз'яснено, що, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсування), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. Таким, чином, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити, оскільки відповідач не належним чином виконувала свої обов'язки щодо збереження цілісності майна позивача, чим завдав матеріальної шкоди позивачу, яка становить 42 100,00 грн. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 грн та витрати на оголошення в газеті в розмірі 420,00 грн. Щодо позовних вимог у частині стягнення витрат на правову допомогу, відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надавання безоплатної правової допомоги. Прохання позивача відшкодувати витрати на правову допомогу не знаходить свого обґрунтування, та не підтверджено фактами реального надання правової допомоги саме по цій цивільній справі, не надано погодинного розрахунку наданої правової допомоги, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні відшкодувати витрати на правову допомогу. На підставі викладеного, ст. ст. 130, 134, 135-1 КЗпП України,

Outcome: approved