Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач у серпні 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача і просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість у розмірі 138 000,00 грн та судові витрати у розмірі 1 380,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 01 листопада 2014 року він з відповідачем уклали договір позики, котрий був оформлений розпискою. Згідно умов вищезазначеного договору позивач передав, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 138 000,00 грн на придбання устаткування для здійснення господарської діяльності в орендованому у позивача приміщенні за адресою: [ADDRESS]. Після придбання обладнання на повну суму відповідач мав передати устаткування позивачу згідно акту прийому-передачі, а залишок коштів, в разі наявності, повернути. У травні 2015 року відповідач так і не передав устаткування, посилаючись на те, що все необхідне обладнання ще не придбано. Відповідач повідомив, що придбає устаткування до серпня місяця 2015 року або поверне позивачу залишок коштів разом з підписанням акту прийому-передачі. У липні 2015 року відповідач припинив вести господарську діяльність в орендованому приміщенні і вивіз все устаткування, яке знаходиться в приміщенні. Позивач направив відповідачу листи від 26.09.2017 та від 17.10.2017 з вимогою повернути грошові кошти в 30-тиденний термін, однак до цього часу борг так і не було повернуто. 20 листопада 2018 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва за вищевказаним позовом відкрито спрощене провадження по справі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання 12.02.2019, 09.04.2019 та 17.07.2019 не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом відправлення поштою судових повісток та оголошення на сайті суду. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01 листопада 2014 року позивач з відповідачем уклали договір позики, котрий був оформлений розпискою (а.с.6). Згідно умов вищезазначеного договору позивач передав, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 138 000,00 грн на придбання устаткування для здійснення господарської діяльності в орендованому у позивача приміщенні за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Після придбання обладнання на повну суму відповідач мав передати устаткування позивачу згідно акту прийому-передачі, про що було зазначено в розписці (а.с.6). Проте обладнання відповідачем не було передано, у зв`язку з чим позивач направив відповідачу листи від 26.09.2017 та від 17.10.2017 з вимогою повернути грошові кошти в 30-тиденний термін, однак до цього часу борг так і не було повернуто. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Станом на день звернення до суду відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав та борг за договором позики від 01.11.2014 не повернув. Таким чином, з нього підлягають стягненню за договором позики від 01.11.2014 сума основного боргу 138 000,00 грн. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 380,00 грн, які підтверджуються долученою до справи квитанцією про їх оплату (а.с.2). На підставі викладеного, ст. 525, 526, 527, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved