Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Позиція сторін у справі У червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», [PERSON] , в якому просив: - визнати [PERSON] винною у завданні шкоди (збитків) [PERSON] внаслідок пошкодження автомобілю «Ауді» д/н [NUMBER] , спричиненого внаслідок порушення [PERSON] вимог п. 10.1, п 16.6, п. 1.5, п. 2.3. (підпункт «д») Правил дорожнього руху України та створення нею аварійної обстановки, та як наслідок, дорожньо-транспортної пригоди 15.10.2018 р. 17 год. 57 хв. в м. Києві по бул. Лесі Українки; - стягнути з ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» на користь [PERSON] страхове відшкодування за договором (Полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ5993304 у сумі 100 000, 00 грн; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування майнової шкоди у розмірі 329 784, 95 грн. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 15 жовтня 2018 року о 17 год. 57 хв. в м. Києві по бул. Лесі Українки відбулась ДТП за участю автомобіля «Тойота» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Ауді» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП обидва транспортні засоби отримали пошкодження. На місці ДТП співробітники Управління патрульної поліції м. Києва складали два протоколи про адміністративне правопорушення. Вказані адміністративні матеріали розглянуті судом, який закрив провадження за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності без встановлення винної особи у ДТП. На переконання [PERSON] вина [PERSON] у вказаному ДТП підтверджується Висновком експертного технічного дослідження та матеріалами справи. Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку вартість матеріального збитку [PERSON] складає 429 784, 95 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», а розмір страхової суми на одного потерпілого завданого майну становив 100 000, 00 грн. Оскільки ДТП 15 жовтня 2018 року є страховим випадком, то для страховика [PERSON] - ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» настають правові наслідки обумовлені статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», [PERSON] має бути виплачене страхове відшкодування у розмірі 100 000, 00 грн у межах встановленого ліміта відповідальності. Решта завданої шкоди у розмірі 329 784, 95 грн підлягає відшкодуванню безпосереднім її заподіювачем [PERSON] Відповідач ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» подало відзив на позов, в якому зазначило, що з правового аналізу статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подала. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про вирішення спору за його відсутності. Відповідачі в судове засідання також не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2019 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 15 жовтня 2018 року о 17 год. 57 хв. в м. Києві по бул. Лесі Українки відбулась ДТП за участю автомобіля «Тойота» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Ауді» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП обидва транспортні засоби отримали пошкодження. На місці ДТП співробітники Управління патрульної поліції м. Києва складали два протоколи про адміністративне правопорушення на [PERSON] та на [PERSON] . Постановою Печерського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року у справі № 757/58867/18-п провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року у справі № 757/58868/18-п провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Згідно з висновком експертного автотехнічного дослідження, складеного 28 лютого 2019 року судовим експертом Давидовичем Олександром Олександровичем (свідоцтво від 03 липня 2015 року № 1067, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України), водій автомобіля марки «ТОЙОТА RAV 4» [PERSON] , рухаючись на регульованому перехресті на зелений сингал світлофора, перед початком маневру лівого повороту керованого нею автомобіля, повинна була переконатись, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, також для запобігання виникнення небезпечної ситуації їй слід було виконуючи маневр лівого повороту дати дорогу автомобілю «АУДІ А4» під керуванням [PERSON] який рухався назустріч на дозволений зелений сигнал світлофора, тобто діяти відповідно вимогам п.10.1, п.16.6, п. 1.5, п. 2.3 (підпункт «д») Правил дорожнього руху України. Проведеним дослідженням встановлено, що водій автомобіля «АУДІ А4» [PERSON] , з моменту створення небезпеки для його руху водієм автомобіля «ТОЙОТА RAV 4» [PERSON] , не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем «ТОЙОТА RAV 4» шляхом гальмування, і для уникнення зіткнення, вимушено одночасно з гальмуванням змінив напрямок ліворуч, то з технічної точки зору в даному випадку він знаходився в стані аварійної обстановки, під час якої у нього була відсутня технічна можливість уникнути наїзду на бетонний відбійник. Виходячи із проведеного дослідження, на підставі наданих вихідних даних, з технічної точки зору, в дорожньо-транспортній обстановці, що склалась, дії водія автомобіля марки «ТОЙОТА RAV 4» [PERSON] не відповідали вимогам п.10.1, п.16.6, п.1.5, п.2.3 (підпункт «д») Правил дорожнього руху України, та перебували в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням данної ДТП. Виходячи з проведеного дослідження на підставі наданих вихідних даних, з технічної точки зору, оскільки водій автомобіля «АУДІ А4» [PERSON] знаходився в аварійній обстановці і не мав технічної можливості запобігти ДТП, то слід дійти висновку, що в даній дорожній обстановці, в його діях не відповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які перебували б у причинному зв`язку з настанням ДТП, не вбачається. Згідно з полісом № АМ5993304 станом на 15 жовтня 2018 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», а розмір страхової суми на одного потерпілого завданого майну становить 100 000, 00 грн. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 22 листопада 2018 року вартість матеріального збитку (з урахуванням фізичного зносу), заподіяного власнику КТЗ Audi A4 д/н [NUMBER] становить 429 784, 95 грн Позиція суду та оцінка аргументів сторін Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначив, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Суд враховує ту обставину, що постановами Печерського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року у справі № 757/58867/18-п та у справі № 757/58868/18-п не встановлено протиправності дій та вини у заподіянні шкоди (спричинення ДТП) як [PERSON] так і [PERSON] , а відтак відсутні преюдиційні факти для вирішення спору про відшкодування майнової шкоди. Безпідставними є посилання представника страхової компанії на те, що провадження по справам про притягнення позивача та відповідача до адміністративної відповідальності закриті з нереабілітуючих обставин, обидві особи є винними у вчинені ДТП, адже у вказаних постановах суду не встановлено винних осіб, не надано оцінки поясненням та матеріалам справи про адміністративне правопорушення. За приписами частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Встановлюючи обставини справи щодо наявності вини у заподіянні шкоди транспортним засобам під час ДТП 15 жовтня 2018 року суд виходить з того, що законодавство в таких зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, і якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то ця презумпція є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. За правилами частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Під час розгляду справи [PERSON] надав пояснення з приводу ДТП, які повністю узгоджуються із висновком експертного автотехнічного дослідження від 28 лютого 2019 року, відповідно до якого дії водія автомобіля марки «ТОЙОТА RAV 4» [PERSON] не відповідали вимогам п.10.1, п.16.6, п.1.5, п.2.3 (підпункт «д») Правил дорожнього руху України, та перебували в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням данної ДТП. У згаданому висновку зазначено, що судовому експерту [PERSON] 03 липня 2015 року на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України видане свідоцтво від № 1067 про присвоєння (підтвердження) кваліфікації судового експерта з правом проведення інженерно-транспортних експертиз за спеціальністю 10.1 - дослідження обставин механізму дорожньо-транспортних пригод. Експерт під підпис повідомив про обізнаність про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за статтею 384 КК України. [PERSON] обізнана про наявність в суді спору про відшкодування майнової шкоди, про розгляд справи повідомлялась належним чином неодноразово, 25 вересня 2019 року ознайомилась із матеріалами справи, разом з тим будь-яких доказів чи пояснень на спростування своєї вини у ДТП не надала, а відтак суд приходить до висновку про наявність вини [PERSON] у вчиненні ДТП 15 жовтня 2018 року о 17 год. 57 хв. в м. Києві по бул. Лесі Українки за участю автомобіля «Тойота» д/н [NUMBER] під її керуванням та автомобіля «Ауді» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . При цьому не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання [PERSON] винною у завданні шкоди (збитків) [PERSON] внаслідок порушеннянею вимог п. 10.1, п 16.6, п. 1.5, п. 2.3. (підпункт «д») Правил дорожнього руху України та створення нею аварійної обстановки, оскільки прерогатива визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення віднесена до компетенції суду під час розгляду адміністративних матеріалів в порядку КУпАП. Належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є стягнення з [PERSON] на його користь майнової шкоди без визнання її винною, адже такий факт становить причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями останньої та спричиненою [PERSON] майновою шкодою, що не потребує додаткової констатації у резолютивній частині рішення. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176 цс 18. Таким чином, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності особи, якою завдано шкоду, обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Під час розгляду справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», а розмір страхової суми на одного потерпілого завданого майну становить 100 000, 00 грн. За змістом статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Позивач звернувся до ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» із повідомленням про настання страхового випадку та 12 березня 2019 року направив цінним листом з описом вкладення (трек № [NUMBER] ) до страхової компанії заяву про страхове відшкодування. Оскільки ДТП 15 жовтня 2018 року є страховим випадком, цивільна-правова відповідальність винної особи [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», то останнє має виплатити потерпілій особі [PERSON] страхове відшкодування у межах встановленого ліміту в сумі 100 000, 00 грн, решта сума спричиненої шкоди у розмірі 329 784, 95 грн (різниця між фактично спричиненою шкодою та лімітом страхового відшкодування) підлягає стягненню із безпосереднього її заподіювача [PERSON] , а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. За правилами статті 141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» в розмірі 1 000, 00 грн та з [PERSON] в сумі 3 297, 85 грн.

Outcome: partial