Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживаючий за адресою: [ADDRESS] звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить поставити рішення, яким визнати за ним: - право власності на земельні ділянки, що розташовані на території Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області, площею 2.02 га, кадастровий номер 5121480400:01:003:0494 та площею 0.39 га, кадастровий номер 5121480400:01:003:0662, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, як за спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; - право власності на земельні ділянки, що розташовані на території Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області, площею 2.02 га, кадастровий номер 5121480400:01:003:0369 та на земельну ділянку площею 0.39 га, кадастровий номер 5121480400:01:003:0663 як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , однак не може оформити свої спадкові права на спадщину у вигляді двох земельних ділянок, розташованих на території Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області. Також він, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , і також не може оформити належним чином право на спадщину, яка складається з двох земельних ділянок, площею 2.02 га і 0.39 га, які розташовані на території Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області. Державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину з тих підстав, що він позивач не надав оригіналів правовстановлюючих документів, та в реєстрі права власності відсутні записи про реєстрацію права власності. Зазначене стало приводом для звернення до суду. Позивач до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся згідно вимог чинного законодавства (а.с.36, 41, 45, 48, 51). На електронну пошту суду надіслав заяву, якою підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, та розгляд справи просив провести у його відсутність (а.с.82). Відповідач Олександрівська сільська рада Болградського району Одеської області до суду також не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.36,45,51). Позов визнав, не заперечував щодо його задоволення, просив справу розглянути без участі їх представника, про що надав заяву до суду (а.с.39). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] , виданим на підставі запису акту про смерть №118 від 27.12.2008 року, складеним с. Конгаз, Комрат, Республіка Молдова, та перекладом до нього (а.с.9-12). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої окрім іншого майна також входили і земельні ділянки загальною площею земельні ділянки площею 2.02 га, кадастровий номер 5121480400:01:003:0494 та площею 0.39 га, кадастровий номер 5121480400:01:003:0662, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області, і належали спадкодавцю на підставі Державного акту серії ЯЕ № 655293 від 27.12.2007 року (а.с.16). За час свого життя спадкодавець [PERSON] здійснив розпорядження на випадок своєї смерті, щодо всього його майна, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому, та на що він за законом буде мати право, заповів [PERSON] , 1988 року народження. Даний заповіт посвідчений 09.06.2008 року секретарем Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №59 (а.с.65 зворотна сторінки). Згідно довідки Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області від 10.01.2020 року за № 22 на дату смерті [PERSON] з ним проживала та була зареєстрована дружина [PERSON] . Тобто на час смерті [PERSON] , його дружина [PERSON] була пенсіонеркою, тобто не працездатною особою, та мала право на обов`язкову частку в спадщині після смерті чоловіка (а.с.23). Відповідно до пункту 1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом. Таким чином [PERSON] прийняла у спадщину частину земельної ділянки [PERSON] як обов`язкову долю в заповіті фактом сумісного проживання з померлим на дату його смерті. Ця доля дорівнює 1/2 частині від майна, вказаного в заповіті. За наявними матеріалами спадкової справи № 180/2009, заведеної Болградською районною державною нотаріальною конторою Одеської області щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.59-69) вбачається, що позивач 20.03.2009 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті [PERSON] (а.с.59-69), однак постановою від 14.12.2019 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку в зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа (а.с.27). Також 13.06.2009 року з заявою до нотаріуса звернулася [PERSON] , дружина померлого [PERSON] , якій відомий зміст заповіту, та цією заявою відмовилася від отримання обов`язкової частки у спадщини її чоловіка і дала свою згоду на одержання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно на ім`я [PERSON] (а.с.61). В матеріалах спадкової справи наявний оригінал заповіту [PERSON] від 09.04.2010 року, посвідчений секретарем Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області, згідно якого спадкодавець здійснив розпорядження щодо, всього майна, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому, та на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] , 1988 року народження (зворотна сторона 65 сторінки). Таким чином, позивач, як спадкоємець за заповітом, вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . [INFO] померла [PERSON] , запис акту про смерть №11 від 17.01.2013 року, складений Конгаз АТО Гагаузія, Республіка Молдова, на підставі якого видано свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] та переклад до нього (а.с.13-14). Після її смерті відкрилась спадщина на земельні ділянки площею 2.02 га, кадастровий номер 5121480400:01:003:0369 та на земельну ділянку площею 0.39 га, кадастровий номер 5121480400:01:003:0663, що розташовані на території Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області, і належали спадкодавцю на підставі Державного акту серії ЯЕ № 655292 від 27.12.2007 року (а.с.15). Згідно довідки Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області від 10.01.2020 року за № 24, що на момент смерті [PERSON] , в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] ніхто не був зареєстрований та не проживав (а.с.14). За наявними матеріалами спадкової справи № 23/2013, заведеної Болградською районною державною нотаріальною конторою Одеської області щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.70-80) вбачається, що позивач [PERSON] 30.01.2013 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті [PERSON] (а.с.71), але свідоцтво видано не було. Постановою від 14.12.2019 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку (а.с.28). В матеріалах спадкової справи наявний заповіт [PERSON] від 09 червня 2008 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області, згідно якого спадкодавець здійснила розпорядження щодо, всього майна, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй, та на що за законом вона матиме право, заповіла [PERSON] , 1988 року народження (а.с.76). Згідно листа про нормативну грошову оцінку одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим та по областям визначено станом на 01.01.2020 року - складає 31017.00 гривен (а.с.17-18). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Частиною 1 ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Приписами ст.1225 ч.1 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Таким чином, позивач, як спадкоємець за заповітом, вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, позивач набув право на це майно, тобто на зазначені вище земельні ділянки. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. При таких обставинах суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про визнання права власності на земельну ділянку є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.125, 152 Земельного Кодексу України, ст.ст.328, 373, 1216-1218, 1223, 1225, 1261, 1268, 1270 ЦК України та

Outcome: approved