Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-16 00:00:00

Представник [PERSON] та [PERSON] - адвокат Крецул Л. М., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги № 28 від 02 серпня 2019 року та ордеру серії ПТ № 084387 від 02 серпня 2019 року, звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, в якій просить: визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на 1/2 частину житлового будинку, літера «А-1», загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 22,2 кв.м., веранда літера «а», тамбур літера «а1», з надвірними будівлями: літня кухня літера «Б», сарай літера «В», вбиральня літера «Г», сарай літера «Д», навіс літера «Е», погріб літера «М», колодязь літера «К», ворота з хвірткою літера «N», огорожа літера «N1», огорожа літера «N2», що розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на 1/2 частину житлового будинку, літера «А-1», загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 22,2 кв.м., веранда літера «а», тамбур літера «а1», з надвірними будівлями: літня кухня літера «Б», сарай літера «В», вбиральня літера «Г», сарай літера «Д», навіс літера «Е», погріб літера «М», колодязь літера «К», ворота з хвірткою літера «N», огорожа літера «N1», огорожа літера «N2», що розташований за адресою: [ADDRESS] . 30 серпня 2019 року представник [PERSON] та [PERSON] - адвокат Крецул Л. М. надала до суду уточнену позовну заяву, у якій просила суд визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на 1/2 частину житлового будинку, літера «А-1», загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 22,2 кв.м., веранда літ. «а», тамбур літ. «а1», та надвірні будівлі: літня кухня літера «Б», сарай літера «В», вбиральня літера «Г», сарай літера «Д», навіс літера «Е», погріб літера «М», колодязь літера «К», ворота з хвірткою літера «N», огорожа літера «N1», огорожа літера «N2», що розташований за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] , [INFO] ,право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на 1/2 частину житлового будинку, літера «А-1», загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 22,2 кв.м., веранда літ. «а», тамбур літ. «а1», та надвірні будівлі: літня кухня літера «Б», сарай літера «В», вбиральня літера «Г», сарай літера «Д», навіс літера «Е», погріб літера «М», колодязь літера «К», ворота з хвірткою літера «N», огорожа літера «N1», огорожа літера «N2», що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що [PERSON] та [PERSON] є рідними дітьми [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді, зокрема, житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] . Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має. У встановлений законом строк позивачі звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , проте 25 квітня 2018 року та 27 червня 2019 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М.були винесені постанови відповідно до яких позивачам як спадкоємцям першої черги було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно через відсутність документа, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 серпня 2019 року позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування залишено без руху. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 02 вересня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, а також за клопотанням позивачів витребувано від Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області належним чином завірену копію відкритої спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 02 грудня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] , [PERSON] до Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування до судового розгляду. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування, судом не вживалось. Позивачі [PERSON] та [PERSON] , а також їх представник - адвокат Крецул Л. М. у судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені завчасно та належним чином відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, представник позивачів - адвокат Крецул Л. М. через канцелярію суду надала клопотання, що було зареєстроване за вхідним № 295/20-вх від 07 січня 2020 року, відповідно до якого позовні вимоги, викладені в позові підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності та відсутності позивачів. Уповноважений представник Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області у судове засідання також не прибув, незважаючи на те, що про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. На адресу суду засобами поштового зв`язку сільський голова Біндус М. В. надіслав заяву, що була зареєстрована за вхідним № 689/20-вх від 05 лютого 2020 року, відповідно до якої розгляд справи просив здійснювати за відсутності представника Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, зазначивши, що сільська рада проти задоволення позову [PERSON] та [PERSON] не заперечує. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчить відповідні заяви, надані їх представниками та долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно приписів частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Приписами частини 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Із матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] у віці 80 років у селі Старовірівка Нововодолазького району Харківської області померла [PERSON] , про що 20 липня 2010 року Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області складений відповідний актовий запис за № 48, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківській області 20 липня 2010 року. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). При цьому, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). З Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 57611526, сформованої 19 вересня 2019 року о 10 годині 41 хвилини та наданої державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М. листом від 19 вересня 2019 року № 631/01-16 вбачається, що [PERSON] , за життя заповітів не складала, а тому спадкування після її смерті здійснюється за законом. Згідно з частиною 1 статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 Цивільного кодексу України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON] як між сином та матір`ю, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , виданого 24 квітня 1967 року Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено відповідний запис за № 32, в якому батьком зазначено - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Родинні відносини між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON] як між донькою та матір`ю, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , виданого 13 листопада 1958 року Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено відповідний запис за № 114, в якому батьком зазначено - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого повторно 14 листопада 1997 року Бірківською селищною радою Нововодолазького району Харківської областівбачається, що [PERSON] [INFO] , 05 червня 1981 року уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 9та у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Інших спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] судом не встановлено. Чоловік спадкодавця - [PERSON] , з яким [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22 травня 1954 року (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , видане повторно 13 квітня 1977 року Старовірівської сільською радою Нововодолазького району Харківської області), помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 28 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області. Як вбачається з матеріалів справи, до складу спадкового майна, на яке [PERSON] за життя мала право власності входить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується випискою з погосподарської книги про право власності, виданої Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 25 березня 2019 року, зареєстрованої за № 449 та облікової картки об`єкта господарського обліку за 2016 - 2020 роки. Приписами частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України регламентовано, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як встановлено в ході судового розгляду справи, позивач - [PERSON] на час відкриття спадщини була зареєстрована та постійно проживала разом зі спадкодавцем - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки, виданої виконавчим комітетом Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 25 березня 2019 року за № 614, згідно якої померла [PERSON] була зареєстрована у вказаному житловому будинку та постійно мешкала там з 2006 року по день смерті - [INFO] , разом із дочкою (позивачем по справі) - [PERSON] , яка зареєстрована у вказаному житловому будинку з 1989 року й до теперішнього часу, а також даними щодо реєстрації місця проживання позивача, зазначеними на сторінці 11 паспорта громадянина України - [PERSON] та на протязі строку для прийняття спадщини, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України остання, не відмовилася від неї. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що нормою частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у встановлений законом строк спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини, але на час її відкриття постійно проживав разом із спадкодавцем, то вважається, що спадкоємець прийняв спадщину. Перевіривши матеріали спадкової справи № 65/2018 (номер у Спадковому реєстрі № 62327498, дата заведення 24 квітня 2018 року), заведеної після смерті [PERSON] , що направлені на адресу суду державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М. листом від 19 вересня 2019 року № 631/01-16 встановлено, що окрім позивача - [PERSON] , спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її син - [PERSON] , який звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини 24 квітня 2018 року, яка була зареєстрована по книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 134 від 24 квітня 2018 року о 13 годині 30 хвилин. 24 квітня 2018 року до Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області надійшла заява від [PERSON] , справжність підпису якої засвідчено державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М. 24 квітня 2018 року та зареєстровано в реєстрі за № 339, відповідно до якої [PERSON] дала згоду на включення [PERSON] в число спадкоємців на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Інших спадкоємців, які б фактично прийняли спадщину, або зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] матеріали спадкової справи не містять. Статтею 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. В ході судового розгляду справи встановлено, що державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М. були винесені постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зареєстровані за вихідним № 473 від 27 червня 2019 року та вихідним № 283 від 25 квітня 2018 року, відповідно до яких [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті - [PERSON] , яка померла [INFO] , на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] , через відсутністю документу, що посвідчує право власності спадкодавця на зазначений житловий будинок. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Вирішуючи питання щодо визнання права власності на житловий будинок суд бере до уваги, що спірний житловий будинок був побудований у 1963 році, що підтверджується копією облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016 - 2020 року (номер об`єкта по господарського обліку [NUMBER]), засвідченою печаткою та підписом секретаря Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області А. В. Сизової. Відповідно до виписки з погосподарської книги, виданої за підписом секретаря Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області А. В. Сизової 25 березня 2019 року за № 449, вбачається, що відповідно до записів з погосподарській книзі Старовірівської сільської ради на 2016 - 2020 року № 14 о/р № [NUMBER], житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить померлій [PERSON] , рік побудови - 1963, зареєстровані громадяни - [PERSON] , [INFO] . Згідно технічного паспорту на житловий будинок, виданого Комунальним підприємством «Нововодолазьке архітектурно - інвентаризаційне бюро» від 23 листопада 2016 року, інвентаризаційна справа № 1848, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] збудований у 1963 році та складається з житлового будинку літера «А-1», загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 22,2 кв.м., допоміжною площею 30,2 кв.м., веранда - літера «а», тамбур - літера «а1», літня кухня - літера «Б», сарай - літера «В», вбиральня - літера «Г», сарай - літера «Д», навіс - літера «Е», погріб - літера «М», колодязь - літера «К», ворота з хвірткою - літера «N», огорожа - літера «N1», огорожа - літера «N2». З цього приводу суд вважає за необхідно зазначити, що пункт 6 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP» затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (була чинною до 13 грудня 1995 року), не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до норм законодавства, які діяли станом на 1970 рік, виникнення права власності на будинок в сільській місцевості не було пов`язано з видачею правовстановлюючого документу та його реєстрацією. Також на період будівництва житлового будинку, яке тривало у 1963 році, не потрібно було введення об`єкту до експлуатації, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому роз`яснюється, як потрібно реєструвати об`єкти нерухомості збудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13, по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності, одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи із змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Частиною 3 статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952 - ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, на момент будівництва спірного будинку, який належав спадкодавцю [PERSON] , регулювалася, зокрема, положеннями Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Законом України від 07 лютого 1991 року № 697-ХІІ «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат»,та підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», «Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів», затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, «Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів», затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, «Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, «Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР», затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, «Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих», затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5,«Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), які передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом пункту 62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР», затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих» було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (Української РСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок держаного обліку житлового фонду» у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, померла [PERSON] своє право власності у бюро технічної інвентаризації не оформила. Органи, які були уповноважені здійснювати видачу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, визначалися відповідно до положень Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», що була затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, та передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, зокрема може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Таким чином, факт належності житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , померлій [INFO] [PERSON] підтверджується випискою з погосподарської книги, виданої Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області від 25 березня 2019 року за № 449, площа земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, погосподарських будівель складає 0,25 га. Приписами частини 4 статті 25 та пункту 11 частини 4 статті 346 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності припиняється у разі смерті власника, у зв`язку з чим позивачі позбавлені можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на спадкове майно. Як свідчать фактичні обставини справи, право власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями, що належав [PERSON] , не припинялось, а тому до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що в силу статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1217, 1218 Цивільного кодексу України). Згідно з приписами статті 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкоємця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно довимог статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки доведені належними та допустимими доказами. Відповідно до частини 3 статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема, відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, що унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку суд вважає, що вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та, відповідно, є такими, що підлягають до задоволення. При цьому, враховуючи відсутність у судовому засіданні відповідача та ненадання останнім відзиву на позовну заяву, спір вирішується за наявними в матеріалах справи доказами. Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням положень частин 1 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, за якими суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог; при цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки питання відшкодування судових витрат під час звернення до суду з позовом [PERSON] та [PERSON] до Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування не порушувалось, процесуальне рішення з вказаного питання судом не приймається. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved