Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач у судове засідання не зявився надавши письмову заяву у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, а справу розглянути без його участі. Відповідачка у судове засідання не зявилася, надавши заяву про перенесення слухання справи у звязку з перебуванням її на лікарняному, однак суд, радячись на місці, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачки, яка неодноразово надавала заяви про відкладення слухання справи з різних причин (у тому числі й перебування на лікарняному), однак жодних документів, що підтверджують поважність причин неявку в судове засідання, суду не надала. Крім того вказані відповідачкою причини, не перешкоджають приймати участь у судовому засіданні її представника, яки також до суду на визначену дату не зявився. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що [PERSON], у період часу з квітня 2006 року по грудень 2011 року перебував з відповідачкою [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу, і у даний період у них народився син - [PERSON], [INFO]. Протягом всього часу сторони проживали разом однією сім'єю, у них були взаємні права та обов'язки по відношенню один до одного, їх об'єднував спільний побут та бюджет, піклувалися один про одного, вели спільне господарство, витрачали кошти на спільні цілі та купували майно для спільного користування. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України, в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу. Статтею 18 CK України визначено, що кожен учасник сімейних відносин має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Серед способів захисту сімейних прав та інтересів є, зокрема, встановлення правовідношення. Згідно із ч.2 ст. 3 CK України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.74 CK України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Як встановлено судом, жодного письмового договору між сторонами про режим набутого спільно майна не укладалося. Разом з тим у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 CK України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, Під час проживання з відповідачкою однією сім'єю без шлюбу нами за спільні кошти було набуто наступне майно: - земельну ділянку №1, площею 0,051 га, розташованої в садовому товаристві «Весна-100» на території Ювілейної селищної ради, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області (на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстром №2173; - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 52,6 кв.м, з яких житлова площа складає 17,5 кв.м, допоміжна - 22,3 кв.м, площа літніх приміщень 12,8 кв.м, розташованого по вул. Криворізькій, №3 в с. Миколаївка-1, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області (на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.03.2007 року серії ЯЯЯ №146398); - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 87,0 кв.м, з яких житлова площа складає 59,1 кв.м, розташованого по вул. Гагаріна №47 в смт. Кіровське, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області (на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.07.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстром №2848. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від доходу подружжя, в разі поважної причини відсутності самостійного заробітку у одного з подружжя. Відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Згідно ст. 74 Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи викладене та той факт, що на час придбання вищевказаного спірного майна Позивачка та Відповідач проживали однією сім'єю, в будь-якому іншому шлюбі не перебували, будь-який договір щодо належності спірного майна між ними не укладався, очевидно, що вищевказане майно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Згідно зі ст.ст. 69-71 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу, та у разі поділу майна частки подружжя є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також, ст.ст. 3, 321 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, а також зазначено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, зазначене майно є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, зареєстроване на ім'я відповідачки [PERSON] і підлягає визнанню спільною сумісної власністю сторін, тому позовні вимоги в частині поділ вищевказаного майна є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині визнання спільною сумісною власністю сторін транспортного засобу - автомобілю марки «SKODA OCTAVIA», рік випуску 2002, шасі (кузов, рама) №ТМВВЕ41U928564589, державний знак [NUMBER], та визнання на нього права власності по ? частині за кожним, суд вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, оскільки згідно довідки ГУ МВС України в Дніпропетровській області Державтоінспекції, зазначений автомобіль зареєстрований за [PERSON] ([INFO], проживаючого за адресою: [INFO]) свідоцтво про реєстрацію серії САТ №057420, на підставі довідки-рахунку №ААВ 251187 від 06.08.2013 року, тому вважає за необхідне залишити позовні вимоги в даній частині без задоволенні. Враховуючи вищевказані обставини справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача суму судового збору у розмірі 344, 10 грн. сплачені ним при подачі позову.

Outcome: partial