Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська пивна компанія» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що [PERSON] вироком засуджено за ч. 1 ст. 190, ч.2. ст. 190 КК України. Вказаним вироком суду встановлено, що [PERSON] в 2015 році завдано збитку, окрім інших, наступним фізичним особам-підприємцям: ФОП [PERSON] на загальну суму 2874,66 грн.; ФОП [PERSON] на загальну суму 9984,06 грн.; ФОП [PERSON] на загальну суму 7337,04 грн. 01 грудня 2017 р. між ТзОВ «Львівська пивна компанія» укладено ряд наступних договорів про відступлення (набуття) права вимоги до [PERSON] .. Загальна сума заборгованості, що була переуступлена Первісними кредиторами на користь ТзОВ «Львівська пивна компанія» «Договорами відступлення права вимоги» становить 20 195,76 грн. У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути [PERSON] на його користь заборгованість в розмірі 20\~195,76 грн. У судовому засіданні представник позивача не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань викладених у позові та просить його задовольнити. Відповідач подав відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що право вимоги могло виникнути на підставі зобов`язань [PERSON] перед вказаним особами. Однак, згідно вироку суду було встановлено факт заподіяння шкоди, однак цивільного позову не було пред`явлено, а так не виникало зобов`язання щодо його погашення. З цих причини просять відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні представник відповідача не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить відмовити у задоволенні позову з підстав визначених у відзиві та подав заяву про застосування строку позовної давності. Позивачем відповіді на відзив не подано. При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Фіксування судовому засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що 10 липня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено вирок, який засуджено [PERSON] за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України. Вказаним вироком суду встановлено, що [PERSON] в 2015 році завдано збитку, окрім інших, наступним фізичним особам - підприємцям: ФОП [PERSON] на загальну суму 2874,66 грн.; ФОП [PERSON] на загальну суму 9984,06 грн.; ФОП Піскун О [PERSON] на загальну суму 7337,04 грн.. Як вбачається із вироку суду цивільних позовів ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] не було заявлено. 01 грудня 2017 року між ТзОВ «Львівська пивна компанія» укладено договір №05/17 ВПП як Новим кредитором та ФОП [PERSON] як Первісним кредитором про відступлення права вимоги. Відповідно до п. п. - п. п. 1.1.- 1.2. Договору №01/17 ВПП, новий кредитор одержує право вимоги первісного кредитора яке визначено вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/3514/17 від 10 липня 2017р. Пунктом 4.1.договору, сума відступлених прав вимоги становить 7337,04 грн. Також, 1 грудня 2017 року між ТзОВ «Львівська пивна компанія» укладено договір №07/17 ВПП укладений між ТзОВ «Львівська пивна компанія» як Новим кредитором та ФОП [PERSON] як Первісним кредитором про відступлення права вимоги. Відповідно до п. п. - п. п. 1.1.- 1.2. Договору №07/17 ВПП, новий кредитор одержує право вимоги первісного кредитора яке визначено вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/3514/17 від 10 липня 2017р. Пунктом 4.1. договору, сума відступлених прав вимоги становить 2874,66 грн. 1 грудня 2017 року між ТзОВ «Львівська пивна компанія» укладено договір №14/17 ВПП як Новим кредитором та ФОП [PERSON] як Первісним кредитором про відступлення права вимоги. Відповідно до п. п. - п. п. 1.1.- 1.2. Договору №14/17 ВПП, новий кредитор одержує право вимоги Первісного кредитора, яке визначено вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/3514/17 від 10 липня 2017 року. Пунктом 4.1 договору, сума відступлених прав вимоги становить 9984,06 грн.. Частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі\~статтею 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. \~Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України) \~ \~ \~ \~Згідно 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися договором на підставі якого здійснюється перехід прав. \~ \~ \~ \~ Згідно ч. 2\~ст. 22 ЦК України\~збитками серед іншого є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи позивач не подав суду належних доказів, що він набув право кредитора на відповідні суми та на відповідній правовій підставі, оскільки укладенні між позивачем та ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП Піскун [PERSON] . договори відступлення права вимоги не є належною правовою підставою для позивача вимагати стягнення з відповідача шкоди. Також суд зазначає, що між ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] та [PERSON] виникли деліктні правовідносини, а не договірні і ними не пред`являли будь-які вимоги до [PERSON] про відшкодування заподіяної шкоди. Крім цього в матеріалах справи наявний договір про припинення зобов`язання від 01.08.2017, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] Представником відповідача подано клопотання про застосування строку позовної давності до даних вимог. За нормами ст. ст.\~256,\~257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1\~ст. 261 ЦК України\~початок перебігу позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому, обов`язок перевірки причин пропуску строку звернення до суду покладено на суд. Відповідно до\~ст. 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Як вбачається з вироку Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 10.07.2017, ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] було відомо у 2015 року про заволодіння їх коштами [PERSON] , а тому вони могли довідатися про порушення свого права та про особу яка його порушила. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261\~ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого\~статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Такий же висновок застосування норм права викладено в постанові Верховного суду України від 22 лютого 2017 року в справі №6-17цс17. Як роз`яснено у п. 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Таким чином, оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування презумпції можливості та обов`язку ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] знати про стан своїх майнових прав, а матеріали справи містять докази, що свідчать про обізнаність ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] про факт заволодіння їх коштами відповідачем у 2015 році, суд приходить до висновку про пропуск строку позовної давності. За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача не були порушенні відповідачем, а тому слід відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська пивна компанія» до [PERSON] про відшкодування шкоди. Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, суд вважає, що судові витрати покладаються на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed