Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому стягнути солідарно з відповідачів борг в сумі, еквівалентній 325034 доларів США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, стягнути з відповідачів судові витрати в сумі 3654,00 грн., посилаючись на те, що 30 липня 2008 року позивач дав відповідачу позику 64500,00 доларів США, про що між ними був укладений договір, згідно умов якого відповідач прийняв валютні цінності в борг i зобов'язався повернути їх позивачеві у визначені договором порядку та строки, а саме: - до 30 серпня 2008 року - 1500,00 доларів США; - до 30 вересня 2008 року - 1500,00 доларів США; - до 30 жовтня 2008 року - 61500,00 доларів США. В якості забезпечення виконання відповідачем його зобов'язань з повернення позивачеві боргу за цим договором, сторонами було внесено до його змісту умову про передання відповідачемпозивачеві права оренди у ТОВ «ХарОптТорг» торгового павільйону 24-05-01, яке (право оренди) мало бути повернуто відповідачеві після повернення ним коштів. 7 серпня 2008 року позивач знову позичив відповідачу кошти в сумі 148000,00 доларів США, про що між ними був укладений ще договір, за умовами якого відповідач зобов'язався повернути ці кошти позивачеві у визначені договором порядку та строки, а саме: - до 07 вересня 2008 року - 3000,00 доларів США; - до 07 жовтня 2008 року - 3000,00 доларів США; - до 07 листопада 2008 року - 3000,00 доларів США; - до 07 грудня 2008 року - 3000,00 доларів США; - до 07 січня 2009 року - 3000,00 доларів США; - до 07 лютого 2009 року - 133000,00 доларів США. В якості забезпечення виконання відповідачем його зобов'язань з повернення позивачу боргу за цим договором, сторонами було внесено до його змісту умову про передання відповідачем позивачу права оренди у ТОВ «ХарОптТорг» торгового павільйону 24-01-34, яке (право оренди) мало бути повернуто відповідачеві після повернення ним позивачеві коштів. У вересні 2008 року відповідач знову позичив у позивача кошти в сумі 10000,00 доларів США, відповідно до розписки відповідач зобов'язався повернути борг в строк до 1 листопада 2008 року. Таким чином, всього за вказаними вище договорами та розпискою відповідачем позичені кошти на суму 222500,00 доларів США. Але, станом на 22 березня 2012 року, відповідач свій обов'язок з повернення позивачу позичених коштів виконав не у повному обсязі. Так, в травні 2010 року відповідач повернув 10000,00 грн., що складало на той момент 1262,00 доларів США. Після цього, відповідач тривалий час обіцяв представникові позивача розрахуватися i кожен раз просив про вiдcтpoчeння йому виконання взятих на себе зобов'язань. 27 вересня 2012 року був переоформлений торговий павільйон на відповідача в обмін на часткове повернення позики в cyмi 40000,00 доларів США. Станом на 22 березня 2013 року відповідач свій борг не повернув, на телефонні дзвінки представника позивача не відповідає, зустрічей уникає. Отже, борг становить 181238,00 доларів США. Сума процентів за користування відповідачем позиченими у позивача коштами за період з 30 липня 2008 року по 13 червня 2014 року складає 107512,00 доларів США. Загальна сума трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення відповідача виконання його зобов'язань з повернення позивачеві боргу за обома договорами та розпискою за період з 01 листопада 2008 року по 13 червня 2014 року складає 36284,00 доларів США. Отже, загальна сума боргу відповідача перед позивачем станом на 13 червня 2014 року складає 325034 доларів США. Скасовуючи рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 травня 2013 року та відмовляючи у позові, апеляційний суд Харківської області 24 вересня 2013 року зазначив, що відповідач [PERSON] позичав кошти в інтересах сім'ї, а тому за правилами ч.4 ст. 60 СК України боржником за укладеними договорами позики є не тільки [PERSON], але і його дружина [PERSON] Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що мається повідомлення. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій повідомляє, що позовні вимоги [PERSON] підтримує, просить справу розглядати за її відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно розписки від 30 липня 2008 року [PERSON] взяв у борг та зобов'язався повернути [PERSON] 64500,00 доларів США визначені строки, а саме: до 30 серпня 2008 року - 1500,00 доларів США, до 30 вересня 2008 року - 1500,00 доларів США, до 30 жовтня 2008 року - 61500,00 доларів США. В якості забезпечення виконання [PERSON] його зобов'язань з повернення [PERSON] боргу за цим договором, сторонами було внесено до його змісту умову про передання [PERSON][PERSON] права оренди у ТОВ «ХарОптТорг» торгового павільйону 24-05-01, яке мало бути повернуто [PERSON] після повернення ним коштів. Згідно розписки від 7 серпня 2008 року [PERSON] взяв у борг та зобов'язався повернути [PERSON] 148000,00 доларів США визначені строки, а саме: до 07 вересня 2008 року - 3000,00 доларів США, до 07 жовтня 2008 року - 3000,00 доларів США, до 07 листопада 2008 року - 3000,00 доларів США, до 07 грудня 2008 року - 3000,00 доларів США, до 07 січня 2009 року - 3000,00 доларів США, до 07 лютого 2009 року - 133000,00 доларів США. В якості забезпечення виконання [PERSON] його зобов'язань сторонами було внесено умову про передання [PERSON] [PERSON] права оренди у ТОВ «ХарОптТорг» торгового павільйону 24-01-34, яке мало бути повернуто [PERSON] після повернення коштів. Згідно до розписки [PERSON] взяв у борг у [PERSON] кошти в сумі 10000,00 доларів США, які зобов'язався повернути в строк до 1 листопада 2008 року. Таким чином, між сторонами були укладені договори позики, так як це випливає зі спірних правовідносин, оскільки згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження доводів позовної заяви позивачем були надані суду розписки про наявність боргу перед позивачем. Ці докази не були спростовані відповідачем належними і допустимими доказами. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення боргу з [PERSON], виходячи з наступного. Згідно зі ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За положеннями ч. 4 ст. 65 Сімейного Кодексу України договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. За положеннями ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачається вимогами ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На виконання вимог діючого цивільно-процесуального законодавства позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що грошові кошти, які відповідач [PERSON] отримав від нього згідно письмових розписок останнього, були витрачені в інтересах сім'ї відповідачів, а не вкладені в підприємницьку діяльність [PERSON] Також, матеріали справи не містять даних, що [PERSON] дала у письмовій формі згоду на укладення договору позики своїм чоловіком. Згідно з ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби. У відповідності з вимогами ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок виникає у випадках встановлених договором або законом. З урахуванням викладеного, [PERSON] не є боржником за зобов'язаннями [PERSON] за договором позики, оскільки вказаними договорами на відповідача [PERSON] не покладався обов'язок по його виконанню, своєї згоди на його укладання вона не надавала, докази, які б свідчили про використання отриманих коштів в інтересах сім'ї відсутні. Відповідач [PERSON] не виконав умови договору та не повністю повернув в обумовлений строк грошові кошти, залишилися не повернутими 181238,00 доларів США, що станом на 15.09.2014 року, за курсом НБУ, становить 2338532,58грн. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз'яснено в п. 18 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Таким чином, згідно розрахунку, наданого позивачем, який відповідачем не спростований й будь-якого іншого розрахунку кредитного боргу останніми до суду також не представлено, сума 3% річних становить 36284,00 доларів США, що за курсом НБУ становить 468176,19грн. Загальна сума процентів за користування позиченими коштами за період з 30 липня 2008 року по 13 червня 2014 року становить 107512 доларів США, що станом на 15.09.2014 року, за курсом НБУ, становить 1387238,14грн. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму верховного Суду від 31.03.1995року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції та законодавством , яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Ураховуючи те, що законом не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Судові витрати суд покладає на відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial