Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивач у грудні 2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування вказує, що 03 квітня 2017 року між [PERSON] та Управлінням поліції охорони в Донецькій області, був укладений Договір безпроцентної цільової позики №291/Дог, за яким [PERSON] , була надана позика у розмірі 84000,00 грн. Вказані кошти були переказані на особистий рахунок відповідача 05.04.2017 року. З травня 2017 року по березень 2019 року відповідачем було повернуто 55200,00 грн. У зв`язку з звільненням відповідача з посади провідного бухгалтера фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку, Управління поліції охорони в Донецькій області втратило можливість відраховувати з її заробітної плати визначену за договором суму. На час звільнення відповідача її борг перед УПО Донецької області, складає 28800,00 грн. Пунктом 6.4 Договору безпроцентної цільової позики №291/Дог від 03.04.2017 року було передбачено, що у разі припинення трудових відносин , відповідач зобов`язаний під час звільнення повністю повернути залишок позики. Всупереч договору відповідач не повернула залишок позики в сумі 28800,00 грн. Виходячи з цього позивач просить стягнути на свою користь з [PERSON] , несплачену суму боргу за договором безпроцентної цільової позики №291/Дог. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06.12.2019 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду. Представник позивача про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку п.1 ч.7 ст.128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, заяв не надходило. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 квітня 2017 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір безпроцентної цільової позики № 291/Дог, згідно з яким позивач зобов`язався передати відповідачу грошову позику у сумі 84000,00 грн, а відповідач зобов`язався використати позику за цільовим призначенням і повернути позивачу у визначений договором строк. Відповідно до пункту 3.1 Договору розмір позики складає 84000,00 грн. Пунктом 2.1 Договору встановлено, що цільовим призначенням позики є поліпшення житлових і побутових умов. Згідно з п. 5.1. Договору, позика надається на строк 3 років і має бути повернута до 31.03. 2020 року. Відповідно до платіжного доручення №2265 від 05 квітня 2017 року позивач виконав зобов`язання за договором в повному обсязі, а саме надав грошові кошти в розмірі обумовлені сторонами. Відповідно до розрахунків наданих позивачем заборгованість відповідача станом на 29.11.2019 року складає: сума боргу 28 800,00грн.; інфляційні витрати - 486 грн. 72 коп., три відсотки річних - 577грн. 58 коп. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом було встановлено, що станом на день звернення до суду відповідач - [PERSON] взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконує та борг за договором позики не повертає в обумовлені строки та розміри, у зв`язку з чим з відповідача [PERSON] підлягають стягненню сума позики яка складається з: сума боргу 28800,00грн.; інфляційні витрати - 486 грн. 72 коп., три відсотки річних - 577грн. 58 коп. Виходячи з цього суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволення судом. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача - [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн.00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved