Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що згідно з усною домовленістю з приватним підприємцем [PERSON], остання повідомила, що встановить балконні рами у квартирі позивачки з розстрочкою, уклавши договір. При цій розмові була присутня невідома жінка, яка разом із [PERSON] підготували документи , не довівши до відома, що це є кредитний договір, в свою чергу позивачка не сумнівалася, що укладає договір саме із [PERSON] і підписала його, а як потім виявилося, жінка була представником ПАТ « Альфа-банк» і то був складений кредитний договір з усіма наслідками і ризиками. Вважає, що складання цього кредитного договору відбулося як шахрайство, без її волі, їй надали неправдиву інформацію з метою заволодіння її грошима, а тому просить суд на підставі п.3. ст. 203 ЦПК України визнати кредитний договір № 401499019 від 17.08.2013 року недійсним. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Пономарьов І.О. позов не визнав, зазначивши, що доводи, зазначені у позові, не можуть бути підставою припинення договірних відносин з банком, адже волевиявлення на укладення правочину підтверджується особистим підписом [PERSON], а тому у задоволенні позову просить відмовити. (а.с. 36) Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.08.2013 року [PERSON] з ПАТ « Альфа-банк» уклали кредитний договір № 401499019, згідно якого, а саме п.п.2.1, 2.3, 2.4., 2.5.п.п.»а» , сума в розмірі 13 381 грн. 40 коп. була передана позивачці шляхом зарахування на рахунок [NUMBER] для оплати товарів, що вказаний у специфікації № 401499019 від 17.08.2013 року у сумі 11 508 грн. шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] № [NUMBER] у ПАТ « Альфа-банк» . Дата остаточного повернення кредиту становить 19.08.2015 року. Як убачається із даного кредитного договору, позичальник [PERSON] погодилася на його умови, засвідчивши це своїм підписом, а також підписано позивачкою і графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, анкета-заява на отримання кредиту та специфікація товару Факт перерахування коштів на рахунок ФОП [PERSON] підтверджується також меморіальним ордером № 118615 від 19.08.2013 року (а.с. 6, 46,53-55) 03.06.2014 року та 24.07.2014 року [PERSON] надіслала до ПАТ « Альфа-банк» звернення та претензійний лист, в яких вказувала, що ніяких договірних відносин з банком не має, а тому і виниклу заборгованість по кредиту вона погашати не буде. Також зазначила, що у вересні 2013 року написала заяву [PERSON] про розірвання з нею договірних відносин (а.с. 7-9) Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зокрема такі підстави недійсності визначені у ч.2 ст. 222, ч.2 ст. 223,ч.1 ст. 225 ЦК України тощо. Статтею 626 ч.1 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У статті 627 цього закону зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як убачається із матеріалів справи, [PERSON] є стороною у договорі від 17.08.2013 року , фактів того, що вона під примусом чи шляхом обману підписувала цей договір судом не встановлено, як і не встановлено змісту усної домовленості між [PERSON] і [PERSON] стосовно встановлення балконних рам, натомість банк в достатній мірі спростував доводи позивачки, надавши відповідні документи. В свою ж чергу, [PERSON] не позбавлена була можливості відмовитися підписувати будь-які документи, не маючи при собі окулярів і будучи особою похилого віку та необізнаною у юридичних питаннях, скористатися послугами юриста, а так само задавати запитання [PERSON] про зміст складених нею документів та вимагати копії підписаних документів, натомість позовні вимоги до [PERSON] пред»явлені не були. Якщо ж позивачка вважає, що в діях приватного підприємця є ознаки складу злочину як шахрайство, то можливо подати заяву до компетентних органів для проведення відповідної перевірки. З урахуванням викладеного, законних підстав визнавати договір від17.08.2013 року № 401499019 недійсним з підстав, вказаних у позові, у суду немає.

Outcome: dismissed