Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-11 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона працювала в Українській академії банківської справи та 07.09.2015 року була звільнена з роботи у звязку зі скороченням штату працівників. У супереч вимогам закону у день звільнення з нею не провели остаточний розрахунок та до цього часу не виплатили у належному розмірі вихідну допомогу у звязку із звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь вихідну допомогу в розмірі 4458,37 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 207,37 грн. Представник відповідача позов заперечив та пояснив, що усі належні позивачу до виплати при звільненні кошти були нараховані та виплачені. Затримка з розрахунком при звільнення сталася не з вини відповідача, оскільки у звязку із зміною підпорядкування навчального закладу та зміною джерел фінансування, відповідач не мав можливості у день звільнення виплатити належні позивачу кошти. Просить відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог. Після перерви оголошеної у судовому засіданні, представник відповідача в судове засідання не зявився. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши доводи сторін в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працювала в Державному вищому навчальному закладі «Українська академія банківської справи Національного банку України» та наказом № 243 від 07.09.2015 року була звільнена з посади провідного редактору редакційно-видавничого відділу у звязку з скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Правонаступником ДВНЗ «Українська академія банківської справи Національного банку України» є відповідач. Наведені вище обставини визнані сторонами та підтверджуються копією наказу та Статуту відповідача. У звязку зі звільненням позивача з роботи з підстав визначених п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідачем обраховані належні до виплати кошти в розмірі 4357,40 грн., які включають в себе заробітну плату за 5 днів вересня в розмірі 822,15 грн., вихідна допомога в розмірі 3535,25 грн. З вказаних сум перед виплатою відповідачем було проведення утримання визначених законом обовязкових податків, зборів та платежів, а також проведене утримання чергового платежу за Договором № 20/к, укладеним між позивачем та відповідачем, про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі. Визначено до виплати 2317,48 грн. У день звільнення позивачу було видано трудову книжку, а остаточний розрахунок з позивачем було проведено 03 листопада 2015 року шляхом зарахування коштів на картковий рахунок позивача. Судом встановлено, що відповідачем з дотриманням вимог закону було поведене обрахування вихідної допомоги та її розмір було визначено в розмірі середньомісячної заробітної плати позивача. Наведені вище обставини підтверджуються копіями розрахункових листів та випискою по банківському рахунку позивача. Факт своєчасності видачі трудової книжки визнано позивачем, також позивачем визнано правомірність утримання відповідачем з її заробітної плати щомісячних платежів за договором позики. З наданих відповідачем розрахункових листів та довідки (а.с. 142) вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача на час звільнення складала 164,43 грн. Також, дані докази підтверджують правильність обрахування вихідної допомоги. Посилання позивача на те, що її середньоденна заробітна плата становила 207,37 грн., а вихідна допомога мала бути визначена в розмірі 4458,37 грн., не можуть бути взяте до уваги, оскільки позивачем допущена помилка при здійсненні розрахунку вказаних сум та проведено обрахунок за відомостями персоніфікованого обліку УПФУ в м. Сумах, а не в порядку визначеному Постановою КМУ №100 з заробітної плати за фактично відпрацьовані дні в останні два місці роботи. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з ч. 1 ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Відповідно до положень ст.21, 24 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Посилання представника відповідача на те, що затримка з виплатою заробітної плати виникла не з вини роботодавця, оскільки відбувалася зміна підпорядкування та джерел фінансування установи не заслуговують на увагу. На думку суду, єдиною поважною причиною недотримання строків виплати заробітної плати є протиправна поведінка працівника, якій відмовляється від отримання належних до виплати коштів. Зміна власника, джерел фінансування, зміни в організації умов праці та відсутність фінансування не є поважними причинами не виплати заробітної плати та, відповідно, тими обставинами, що вказують на відсутність вини роботодавця у затримці з проведення розрахунку при звільненні. З наведеного вбачається, що незважаючи на те, що 07.09.2015 року позивач була на роботі та їй була видана трудова книжка, з нею у день звільнення з вини відповідача не було проведено остаточний розрахунок. Як вже встановлено судом та не заперечується відповідачем, остаточний розрахунок при звільненні з позивачем було проведено лише 03 листопада 2015 року. У звязку з порушенням відповідачем строків проведення розрахунку при звільненні, останній має виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення. Розмір якого за період з 07.09.2015 року по 03.11.2015 року року, суд на підставі ст. 117 КЗпП України, визначає в сумі 6577,20 грн. (40 робочих днів у період з 07.09.2015 року по 03.11.2015 року * 164,43 грн. середньоденного заробітку). На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 6577,20 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (з усіх вказаних сум при виплаті підлягають утриманню визначені законом податки та інші обов'язкові збори та платежі). В задоволенні позову в іншій частині суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог. З відповідача також на підставі ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1218 грн.

Outcome: partial