Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) «Веллфін» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свій позов мотивує тим, що 28 січня 2017 року між ТзОВ «Веллфін» та [PERSON] укладено Договір позики № 128577 в електронній формі, за умовами якого остання отримала кредит шляхом перерахування коштів на картковий рахунок в розмірі 1500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності та зі сплатою процентів за користування позикою. Однак, відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за договором. Станом на 24 лютого 2020 року заборгованість за кредитним договором складає 64\~201,00 грн., з яких: 1500,00 грн. - основний борг; 16\~018,50 грн. - заборгованість по відсотках; 46\~683,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі - 64 201,00 грн. та понесені судові витрати по справі. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2020 року позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ТзоВ «Веллфін» заборгованість за договором позики №128577 від 28 січня 2017 року в розмірі 64\~201 гривень 00 копійок, з яких: 1500,00 грн. - основний борг; 16 018,50 грн. - заборгованість по відсотках; 46 683,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, стягнуто з [PERSON] на користь ТзОВ «Веллфін» судовий збір в розмірі 2102 гривні 00 копійок. Ухвалою суду від 03 вересня 2020 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2020 року в цій справі скасовано, а справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін та за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Судом встановлено, що 28 січня 2017 року між ТзОВ «Веллфін» та [PERSON] укладено Договір позики № 128577 в електронній формі, за умовами якого остання отримала кредит шляхом перерахування коштів на картковий рахунок в розмірі 1500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності та зі сплатою процентів за користування позикою (а.с. 19-23). Згідно з п. 1.3 Договору позики строк позики складає 30 днів, позика має бути повернута до 27 лютого 2017 року. Відповідно до п.1.5.1 Договору протягом строку позики, встановленого п. 1.3 Договору, розмір основних процентів складає: 0,95 процентів від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; 0,95 процентів від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет сайті https//creditup.com.ua і виконання нею певних дій, які свідчать про укладення договору. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства, що відповідає приписам ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». На виконання умов укладеного між сторонами договору позики, позивачем на картковий рахунок відповідача була перерахована зазначена в договорі сума позики, що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно з Договором про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів(ст. 207 ЦК України). При цьому, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис». Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Місцем укладення електронного договору є місцезнаходження юридичної особи або місце фактичного проживання фізичної особи, яка є продавцем (виконавцем, постачальником) товарів, робіт, послуг. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, реєстрація відповідача на сайті позивача, подання відповідачем заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів та підтвердження позивачем заявки на отримання позики, у передбачений Правилами спосіб, свідчать про те, що відповідач була ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики. Судом встановлено, що у порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала та у визначений термін позику не повернула. І як слідує із розрахунку, наданого позивачем, станом на 24 лютого 2020 року [PERSON] нараховано заборгованість за договором №128577 в сумі 64\~201,00 грн., з яких: 1500,00 грн. основний борг; 16\~018,50 грн. заборгованість по відсотках; 46\~683,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 24). Однак, суд не погоджується з вищенаведеними нарахуваннями позивача, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (пункт 54 постанови) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Таким чином, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за договором припиняється після спливу визначеного договором строку надання позики. В даному випадку, після спливу визначеного договором строку повернення позики, права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наведене дає підстави для висновку про те, що вимоги банку про стягнення процентів, нарахованих після 27 лютого 2017року (термін сплати позики) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Відповідно до графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики від 28 січня 2017 року, датою погашення заборгованості є 27 лютого 2017 року у розмірі 1500 грн. - сума по договору, 443,25 грн. - сума процентів, а всього 1943,25 грн. (а.с. 19-23). Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по сплаті основної суми боргу в розмірі 1500, 00 грн. та процентів за користування позикою за період з 28 січня 2017 року по 27 лютого 2017 року в розмірі 443,25 грн. підлягають задоволенню, а решта вимог позивача про стягнення процентів за користування позикою за період з 28 лютого 2017 року по 24 лютого 2020 року - до задоволення не підлягають. Зважаючи, що відповідач свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконала, то наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог в розмірі 1943,25 грн., в тому числі, 1500 грн. - сума позики, 443,25 коп. - проценти за користування позикою. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає до задоволення вимога позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 63,69 грн.

Outcome: partial