Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивач - ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» звернувся до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 01.01.2015 року позивач розпочав виконання функцій управителя багатоквартирними будинками Металургійного району в м. Кривому Розі на підставі Договору з Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради, та за період з 01.03.2018 року по 01.03.2021 року, надав відповідачу послуги за адресою: [ADDRESS] , власником якого є саме відповідач, на суму 9021,39 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не сплачував за надані житлово-комунальні послуги, утворилася заборгованість, тому позивач змушений звернутись до суду, та просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» борг в розмірі 9021,39 грн., 796,35 грн. - суму інфляційних збитків, 406,95 грн. 3% річних та судовий збір в сумі 2270,00 грн. Зазначена справа знаходилась на розгляді у судді Ступак С.В. 29 вересня 2021 року у судді Ступак С.В.. закінчилися повноваження судді в межах п`ятирічного строку, призначеного відповідно до Указу Президента України від 01 серпня 2016 року за №321/2016. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2021 року цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - була розподілена до розгляду судді Літвіненко Н.А. Ухвалою суду від 02.11.2021 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідачем - [PERSON] було подано відзив на позовну заяву відповідно до якого просить суд відмовити ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У своєму відзиві зазначає, що в позовній заяві відсутня будь-яка інформацію про наявність укладеного договору на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між позивачем та відповідачем, від позивача не надходило жодних пропозицій щодо укладання такого договору тому вважає, що відсутність договору між сторонами свідчить про безпідставність нарахування плати за послуги. Зазначає, що твердження позивача про те, що всі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на підставі спільної сумісної власності є абсурдним в зв`язку з тим, що вказане приміщення є нежитловим та має свій власний вихід, підступи до якого обслуговується лише позивачем, а обслуговування систем водоводу, водовідводу, електричної мережі та теплопостачання позивач здійснює самостійно, з залученням підрядних організацій. Крім того, фактично відповідач не отримував відповідні житлово-комунальні послуги з боку позивача, та цими послугами не користувався, у зв`язку з чим необхідності сплати коштів за фактично не надані послуги не було та відповідна заборгованість утворитись не могла. Представником позивача - [PERSON] було подано відповідь на відзив відповідно до якого просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та вказує, що з 01.01.2015 року позивач розпочав виконання функцій управителя багатоквартирними будинками Металургійного району в м. Кривому Розі на підставі Договору з Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради, та за період з 01.03.2018 року по 01.03.2021 року, надав відповідачу послуги за адресою: [ADDRESS] , власником якого є саме відповідач, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що ТОВ «Сітісервіс-КР» надає житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , згідно з Договором про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Дзержинському районі від 27.12.2013 року (а.с. 7, 8). За відомостями Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно власником нежилого приміщення за адресою [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 11). В період з 01.03.2018 по 01.03.2021 року, відповідачу за адресою: [ADDRESS] , позивачем надавалися послуги (а.с. 74-113), однак відповідачем оплата за надані послуги не здійснювалася, що й призвело до утворення заборгованості в сумі 9021,39 грн. (а.с. 5). Згідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено договором. Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до вимог ст.ст. 11, 526 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Отже, у спорі, пов`язаному із стягнення заборгованості по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги підлягають встановленню обставини щодо підстав, кількості, якості надання комунальних послуг, а також щодо розміру фактичної заборгованості споживача. Відповідач є власником нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS] з 03.09.2005 року (а.с. 11), а отже є споживачами послуг, які надає позивач, тобто фактично він є споживачем послуг з даного періоду, тому суд доходить до висновку про те, що факт надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території доведений належними та допустимими доказами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву споживача кореспондує визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» його обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склались між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідно до розрахунку, який надав позивач та враховуючи період права власності відповідача на нежиле приміщення, сума боргу складає 9021,39 грн., сума інфляційних збитків складає 796,35 грн., сума 3% річних складає 406,95 грн. (а.с. 5, 6). Суд відхиляє заперечення відповідача з приводу доводів про те, що відсутність договору про надання послуг між сторонами перешкоджає нарахуванню боргу за надані послуги, аргументуючи це наступним. У відповідності до Постанови Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13 законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до вимог законодавства, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги, що повністю узгоджується з правовим висновком, зробленим колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі №210/5796/16-ц від 18.03.2019 року. Таким чином, сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. В порушення вищезазначених норм, відповідач не виконав своїх обов`язків, щодо сплати вартості житлово-комунальних послуг та допустив заборгованість перед позивачем А, отже, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Твердження відповідача щодо неправильності обраховування розміру судового збору, який просить стягнути позивач, не знайшли свого підтвердження з огляду на те, що 19.04.2019 року видано судовий наказ (справа №210/2006/19, пр.. №2-н/210/210/19), яким, зокрема стягнуто з відповідача судовий збір за подачу заяви про видачу судового наказу в розмірі 192,10 грн. 16.08.2019 року вказаний судовий наказ було скасовано (справа №210/2006/19, пр.. №2-с/210/30/19), однак вказівки на повернення судового збору у вказаній ухвалі суду не міститься, а зазначеної відповідачем ухвали Довгинцівського районного суду від 13.06.2017 року про повернення позивачу судового збору, суду не надано. Тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджений судовий збір у розмірі 2270,00 гривень. (а.с. 1, 2).

Outcome: approved