Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач ТОВ «Вердикт Капітал» 17 грудня 2019 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована тим, що між відповідачем [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» 01.07.2014 укладений кредитний договір 490919305, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 13917,80 грн зі сплатою 39,9 % річних. 21.06.2016 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло прав вимоги заборгованості за кредитним договором від 01.07.2014 № 490919305. 26.12.2018 між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК ВЕСТА» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги за вказаним договором. 16.01.2019 між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло прав вимоги за кредитним договором від 01.07.2014 № 490919305. Позивач вказував, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконала, станом на 18.11.2019 загальна заборгованість за кредитним договором становить 67613,32 грн, яка складається з: -заборгованість за тілом кредиту 13742,52 грн; -заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 20817,42 грн; -заборгованість за нарахованими відсотками з моменту відступлення права вимоги 4675,61 грн; -заборгованість по пеням і штрафам 18147,60 грн; -3 % річних 1237,82 грн; -інфляційне збільшення боргу 4155,74 грн; -нарахована пеня за подвійною ставкою НБУ 4836,61 грн. В позовній заяві позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 490919305 від 01.07.2014 в розмірі 67613,32 грн, понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2019 року позовна заява ТОВ «Вердикт Капітал» прийнята до розгляду та відкрито в справі спрощене позовне провадження без виклику сторін. Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04.02.2020 позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 490919305 від 01.07.2014 в розмірі 67613 грн 32 коп, 1921 грн судових витрат зі сплати судового збору, 5000 грн витрат на правову допомогу, а всього - 74534 грн 32 коп. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13.03.2020 за заявою відповідача [PERSON] скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 04.02.2020 в справі № 552/6846/19, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 27.03.2020 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що відповідач не визнає суму заборгованості, яка зазначена в поданій до суду позовній заяві, оскільки частково сплачувала кредит. Вважає, що позивач не надав до суду достатніх доказів того, що має право майнової вимоги до відповідача. В задоволенні позову просив відмовити повністю. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 30.06.2020 за клопотанням [PERSON] витребувано докази в ТОВ «Вердикт капітал». 02.10.2020 позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ТОВ «Вердикт капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 490919305 від 01.07.2014, заборгованість відповідача за яким станом на 18.11.2019 становить 67613,32 грн. Просив задовольнити позовні вимоги повністю. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній та в інших заявах по суті обставини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, уповноваживши представляти її інтереси в суді [PERSON] . Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував з підстав, які викладені в поданому до суду відзиву на позовну заяву. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 01.07.2014 між відповідачем [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» укладений кредитний договір 490919305 (том 1 а.с. 11-12), за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 13917,80 грн зі сплатою 39,9 % з датою остаточного повернення кредиту 02.07.2019. Також встановлено, що 21.06.2016 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло прав вимоги заборгованості за кредитним договором від 01.07.2014 № 490919305 (том 1 а.с. 29). 26.12.2018 між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК ВЕСТА» укладено договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором (том 1 а.с. 30-40). 16.01.2019 між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло прав вимоги за кредитним договором від 01.07.2014 № 490919305 (том 1 а.с. 41-50, 71). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] свого обов`язку належним чином не виконала, своєчасно, в порядку, передбаченому договором, кредитні кошти не повернула. Зокрема, за умовами укладеного кредитного договору № 490919305 відповідач [PERSON] взяла на себе зобов`язання з повернення кредиту щомісячно рівними частинами у сумах та в терміни, що визначені відповідно до графіку (пункт 2.6 розділу 1 договору). Згідно з графіком (том 1 а.с. 17-19) відповідач [PERSON] мала зобов`язання зі сплати суми за тілом кредиту в розмірі 13917,80 грн та зі сплати відсотків в сумі 18386,27 грн, абсолютне значення подорожчання кредиту - 18386,27 грн. Відповідач [PERSON] , заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, на підтвердженні тієї обставини, що частково кошти нею були сплачені не надає жодних доказів, відповідні платіжні документи в справі відсутні. Разом з тим позивач, звертаючись до суду з позовом та надаючи розрахунок позовних вимог визнає ту обставину, що відповідачем здійснені наступні сплати: - 04.10.2019 на суму 393,08 грн; - 05.11.2019 на суму 766,12 грн, всього - на суму 1159,20 грн. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором кредиту в загальній сумі 30969,59 грн, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 13742,52 грн, заборгованість за відсотками в розмірі 17227,07 грн. Заборгованість за відсотками судом розраховується відповідно до п. 2.3. кредитного договору з розрахунку 39,90 % річних та згідно з графіком погашення, враховуючи визначену умовами договору загальну суму відсотків, яка підлягала сплаті в розмірі 18386,27 грн за мінусом сплачених коштів в розмірі 1159,20 грн, що складає 17227,07 грн. Вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків в сумах 20817,42 грн та 46675,61 грн жодним чином не обґрунтовані, суперечать умовам укладеного кредитного договору. Окрім того, як встановлено судом, під час укладення кредитного договору термін його дії визначено сторонами до 02.07.2019. Тому з 02.07.2019 після спливу визначеного договором строку кредитування припинилося право нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором. При вирішенні позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати пені та штрафів в розмірі 18147,60 грн. суд виходить з такого. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У кредитному договорі від 01.07.2014, який укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин, враховуючи відсутність домовленості сторін договору про сплату пені та відсотків за несвоєчасне погашення кредиту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення пені та штрафів в розмірі 18147,60 грн заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення 1237,82 грн як нарахованих 3 % відсотків в порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, суд виходить з такого. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, зазначеною нормою закону встановлено відповідальність особи за прострочення грошового зобов`язання. Як встановлено судом та підтверджено дослідженими в справі доказами, відповідач [PERSON] отримала кредит зі строком повернення 02.07.2019. Тому нарахування позивачем 3 % річних за період з 18.11.2016, тобто, за період дії кредитного договору (том 1 а.с. 23), суперечить нормам ст. 625 ЦПК України. Звертаючись з позовними вимогами про стягнення [PERSON] інфляційних збитків в розмірі 4155,74 грн, позивач також обґрунтовує свої вимоги норми ст. 625 ЦК України, але відповідні нарахування всупереч зазначених норм здійснює за період дії кредитного договору. Тому суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги є також безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позивач позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 4836,61 грн обґрунтовує нормами ст. ст. 625 та 1049 ЦК України. Разом з тим, при укладенні кредитного договору від 01.07.2014 його сторонами ПАТ «Альфа-банк» та [PERSON] було встановлено розмір процентів за користування кредитом та визначено строк повернення кредиту 02.07.2019. Розрахунок позивачем пенні у відсотках на рівні подвійної облікової ставки НБУ за період з 18.11.2018 по 18.11.2019 (том 1 а.с. 26) не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки суперечить умовам укладеного кредитного договору. Посилання позивача в поданій до суду позовній заяві на висновки, викладені Верховним Судом України в постанові від 7 вересня 2016 року у справі № 6-1412цс16) щодо стягнення відсотків на рівні облікової ставки НБУ є помилковими. В справі № 6-1412цс16 суд прийшов до висновку, що саме після спливу строку повернення процентів за кредитним договором визначення розміру процентів здійснюється на рівні облікової ставки Національного банку України. Тому суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» заявлені необґрунтовано та не підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами по справі суд виходить з такого. Порядок розподілу судових витрат визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до норм ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн та документально підтверджено понесені витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грн. У зв`язку з частковим задоволенням судом позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 881,19 грн. Згідно з положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню. Враховуючи наданий позивачем розрахунок витрат на правову допомогу (том 1 а.с. 73), пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення, суд приходить до висновку, що обґрунтованими є витрати на суму 8000 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволеного позову, а саме - в сумі 3664 грн (8000 грн/100х45,80). Відповідачем [PERSON] понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 420,40 грн (за подачу заяви про скасування заочного рішення) та документально підтверджені витрати на правничу допомогу на загальну суму 8600 грн (том 1 а.с. 198, 199, том 2 а.с. 86-89). Понесення відповідачем витрат на правову допомогу в загальному розмірі 21960,70 грн, на що посилається відповідач в поданій до суду заяві від 17 вересня 2020 року (том 2 а.с. 79-82), документально не підтверджено. У зв`язку з частковим задоволенням судом позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, в сумі 227,86 грн. Також на користь відповідача [PERSON] з позивача ТОВ «Вердикт Капітал» підлягають стягненню понесені нею витрати на правову допомогу пропорційно до розміру позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, в сумі 4661,20 грн (8600 грн / 100 х 54,20).

Outcome: partial