Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивач ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 2006-000195ФО066Бур від 27 грудня 2006 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Родовід Банк» з метою отримання банківських послуг, згідно якого отримав кредит у розмірі 14\~686,56 грн. строком на 24 місяці зі сплатою 5% річних. 04 липня 2019 року між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір № 23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Родовід Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 2006-000195ФО066Бур від 27 грудня 2006 року, укладеного між ПАТ «Родовід Банк» та боржником [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «Родовід Банк» втратив такі права. У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим у відповідача, станом на 06 серпня 2020 року, виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 31\~737,76 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 14\~686,56 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 816,00 грн., 3% річних 1\~323,48 грн., витрати від інфляції 2\~925,56 грн., подвійна облікова ставка НБУ 3\~508,92 грн. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором, судові витрати та витрати на правову допомогу. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ТОВ «Вердикт\~Капітал» до\~ [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» були задоволені в повному обсязі. 21\~травня 2021\~року представник\~відповідача [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2020 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2021 року скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2020 року по цивільній справі № 205/7272/20 за вищевказаним позовом і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, одночасно з позовною заявою надав клопотання, у якому просив розглядати справу за його відсутності, також надав до суду копії документів щодо відступлення прав вимоги. Представник відповідача [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що за умовами кредитного договору, який був підписаний сторонами, кінцевою датою погашення заборгованості є 27.12.2008 року, таким чином, право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав виникло у банку на наступний день після кінцевої дати погашення заборгованості, а відтак дату 28.12.2008 року можливо визнати як дату, коли банк дізнався про порушення своїх прав. Разом з тим, позивач звертається до суду лише 22.09.2020 року, після спливу строку загальної позовної давності, не надаючи при цьому належних та допустимих доказів того, що між сторонами по справі наявна домовленість, оформлена у встановленому законом порядку, про збільшення строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, просив застосувати строки позовної давності та наслідки їх спливу та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У заяві, яка була надана представником відповідача [PERSON] , він просив розгляд справи провести без участі відповідача та його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно кредитного договору № 2006-000195ФО066Бур від 27 грудня 2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 14 686,56 грн. (а. с. 9-14). Відповідно до наданого представником позивача розрахунку заборгованості за договором № 2006-000195ФО066Бур від 27 грудня 2006 року, станом на 06 серпня 2020 року загальна сума заборгованості становить - 31 737,76 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 14 686,56 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками 816,00 грн.; 3% річних 1 323,48 грн.; витрати від інфляції 2 925,56 грн.; подвійна облікова ставка НБУ 3 508,92 грн. (а. с. 17-18). Згідно із графіком сплати платежів за кредитним договором № 2006-000195ФО066Бур від 27 грудня 2006 року (додаток № 1 до кредитного договору), [PERSON] мав здійснювати платежі щомісяця, починаючи з 31 січня 2007 року по 27 грудня 2008 року (а. с. 14). Відповідно до Договору № 23 про відступлення прав вимоги встановлено, що ПАТ «Родовід Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 2006-000195ФО066Бур від 27 грудня 2006 року, укладеного між ПАТ «Родовід Банк» та боржником [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «Родовід Банк» втратив такі права (а. с. 23-31). ТОВ «Вердикт Капітал», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить стягнути складові його повної вартості, а саме заборгованість за кредитом, відсотками за користування кредитом, пенею та комісією. Статтями 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 638\~ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов`язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 527\~ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. У відповідності до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 549\~ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст.\~551\~ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Разом з тим, представник відповідача [PERSON] у відзиві на позов просив застосувати строки позовної давності та наслідки їх спливу. Положеннями ст. ст. 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається із кредитного договору № 2006-000195ФО066Бур від 27 грудня 2006 року, який було укладено між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] , банк надав споживачу кредит строком на 24 місяці, тобто до 27.12.2008 року (а.с. 9). У постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 зазначено, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строкукредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою\~статті 261\~ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 31 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при застосуванні положення пункту 7\~частини 11\~статті 11\~Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв`язку з частиною 11\~статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Отже, з позовом до суду про стягнення боргу за кредитним договором ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося лише 22.09.2020 року, тобто після спливу строку загальної позовної давності, не надаючи при цьому належних та допустимих доказів того, що між сторонами по справі наявна домовленість, оформлена у встановленому законом порядку, про збільшення строку позовної давності. Доказів того, що з часу відступлення банком права вимоги на користь ТОВ «Вердикт Капітал» відповідачем здійснювалися будь-які платежі за кредитним договором № 2006-000195ФО066Бур від 27 грудня 2006 року, матеріали справи не містять. Положеннями ст. 262 ЦК України визначено, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Будь-яких клопотань щодо поважності причин пропущення позовної давності позивачем не заявлено, не встановлено таких причин і судом при розгляді справи. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами Згідно із п. 2 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Таким чином, у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову, судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2 102 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 20\~000 грн. слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed