Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивач у позовній заяві посилається на те, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилось троє дітей : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 29.10.2012 року шлюб між ними розірвано. 23.04.2013 року відповідач змінив прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». З часу розірвання шлюбу з відповідачем разом не проживають та не підтримують жодних стосунків. Відповідач не бере участі у вихованні дітей, у їх матеріальному забезпеченні. Для покращення самопочуття дітей, зміцнення їх імунітету, розширення світогляду має намір виїхати з дітьми за кордон. Однак, відповідач чинить їй у цьому перешкоди, не надаючи у встановленому порядку дозволу на виїзд дітей за кордон. Підтримуючи в судовому засідані уточнені позовні вимоги позивач просить суд надати їй дозвіл на виїзд неповнолітніх дітей до Туреччини без згоди батька у період з 04.09.2017 року по 30.09.2017 року. Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча подав до суду письмову заяву, згідно якої просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти виїзду дітей на відпочинок за межі України. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, хоча подав до суду письмову заяву, згідно якої позов визнає та просить справу розглядати без участі представника. Заслухавши пояснення позивача, проаналізувавши матеріали справи суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи із наступного. Відповідно до вимог ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вбачається із досліджених доказів позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання у них народилось троє дітей : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлю між сторонами було розірвано 28 січня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 29 жовтня 2012 року. Відповідно до свідоцтва про зміну прізивща серії [NUMBER] від 23 квітня 2013 року відповідач змінив прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. На підставі наведеного, ст. 313 ЦК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: approved