Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Представник [PERSON]-[PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про визнання дій з приводу пред'явлення [PERSON] вимоги від 17.03.2014 р. за №60-04-01/7402 такими, що порушують права споживача, передбачені п.4 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»; визнання дій з приводу пред'явлення [PERSON] вимоги від 17.03.2014 р. за №60-04-01/7402 нечесною підприємницькою практикою відповідно до п.2 ч.1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому, мотивує позовні вимоги тим, що 20.06.2007 р. між ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк», та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит №1.07061325 на суму 77000 доларів США строком на 240 місяців зі сплатою 10, 5 річних. Кредит надавався позичальнику для придбання у власність житлової нерухомості, тобто на споживчі потреби. При виконанні вищезазначеного кредитного договору, а саме при пред'явленні [PERSON] вимоги від 17.03.2014 р. за №60-04-01/7402 банком порушено права позичальника, передбачені Цивільним кодексом та Законом України «Про захист прав споживачів». На початку 2014 р. зріс курс валюти та відповідно істотно змінилась кредитна політика банку, і у зв'язку з тим, що кредит позивачу надано в доларах США, виконання обов'язку за кредитним договором для позивача стало непомірним тягарем. Позивач намагалась врегулювати це мирним шляхом-досягти з банком взаємних домовленостей, однак відповідно до вимоги відповідача від 17.03.2014 р. №60-04-01/7402 Платинум Банк встановив для позивача 30-ти денний строк для погашення загальної суми заборгованості за кредитним договором в сумі 67243, 81 доларів США, а також нарахованих штрафних санкцій, які станом на 17.03.2014 р. становлять 6470, 19 грн. Однак, питання дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів по іншому врегульоване в законодавстві України, зокрема ч.10 ст. 11 Закону України «Про захист справ споживачів». Направлення банком дострокової вимоги стосовно повернення кредиту та сплати штрафних санкцій на протязі 30 днів не відповідає приписам цієї норми та є порушенням права споживача в розумінні ст. 21 цього Закону, а також нечесною підприємницькою практикою, зміст якою розкрито ч.ч.1, 4 ст. 19 цього Закону. В ході розгляду справи представник позивача [PERSON]-[PERSON] збільшив позовні вимоги і просить: визнати право [PERSON] на отримання інформації, передбаченої ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п. 3.3, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за №168; припинити дії відповідача, які порушують право [PERSON] на отримання інформації, передбаченої ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та п.п. 3.3, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за №168, а саме зобов'язати відповідача-надати письмову інформацію щодо процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні (від моменту отримання кредиту) грошові платежі споживача за кредитним договором №014/9690/82/135033 від 11.06.2008 р. до чистої суми виданого кредиту, з розрахуванням значення реальної процентної ставки з використанням формули; надати письмову інформацію щодо абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговування і погашення), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту, надати у письмовому вигляді Методику, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним; припинення дій відповідача, які порушують право [PERSON] на 60 календарних днів для виконання вимоги від 17.03.2014 р. за №60-04-01/7402, шляхом зобов'язання ПАТ «Платинум Банк» відкликати вимогу від 17.03.2014 р. за №60-04-01/7402. При цьому, збільшені позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем порушено право позивача, як споживача, на отримання інформації, передбаченої ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п. 3.3, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 р. за №168, бо позивачу не було надано інформацію щодо Методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, до підписання кредитного договору і на запит про надання інформації від 17 березня 2015 р. її не було надано. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що при укладанні кредитного договору з позивачем по справі банком не було порушено вимог Закону України «Про захист прав споживачів» і позивач був вільний в укладенні договору, а в процесі виконання умов договору банк виходив з того, що [PERSON] порушує договірні зобов'язання, не виконує умови договору, тому банк повинен був реагувати на такі дії позичальника. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 20.06.2007 р. між ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк», та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит №1.07061325 на суму 77000 доларів США строком на 240 місяців зі сплатою 10, 50 % річних. Кредит надавався позичальнику для придбання у власність житлової нерухомості у вигляді квартири, на умовах цільового використання, забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. При виконанні вищезазначеного кредитного договору з боку ПАТ «Платинум Банк» [PERSON] була направлена вимога від 17.03.2014 р. за №60-04-01/7402 про необхідність виконання договірних зобов'язань та можливості в іншому випадку розпочати процедуру примусового звернення стягнення на майно, передане в іпотеку, та надання 30-ти денного строку з моменту отримання вимоги погасити суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 67243, 81 доларів США, а також нараховані штрафні санкції, і у разі незадоволення даної вимоги банк вимушений буде звернути стягнення на предмет іпотеки і достроково стягнути загальну суму заборгованості за кредитним договором. 17.03.2015 р. представник позивача за довіреності [PERSON] звернулася до відповідача з листом про надання інформації щодо розрахунку реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі грошові платежі [PERSON] за договором про іпотечний кредит №1.07061325 від 20.06.2007 р. з використанням формули, передбаченої в п.п. 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту; відповідну методику, яка використовувалась (-ється) банком у кредитному договорі заявника для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним (а.с.5-8, 28, 29). Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як передбачено п. 10.2. договору про іпотечний кредит від 20.06.2007 р., укладаючи даний договір, позичальник усвідомлює свої дії, якими може керувати та не перебуває під впливом помилки, обману, насилля, загрози. Судом встановлено, що ПАТ «Платинум Банк» виконав всі зобов'язання по вищевказаному договору, надавши обумовлені договором грошові кошти [PERSON] у повному обсязі, проти чого не заперечував у судовому засіданні представник позивача. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Волевиявлення сторін по справі при укладанні договору було вільним, без примусу, ризики з отриманням кредиту [PERSON] приймались без всяких умов. Договір про іпотечний кредит від 20.06.2007 р. чи окремі пункти цього договору не визнавалися недійсними з підстав, що заявлені в позові по даній цивільній справі, що розглядається. Суд вважає безпідставними посилання представника позивача на порушення відповідачем норми Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні та виконанні договору. Так, згідно з положеннями пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, або виконанням обов'язків найманого працівника. Послуга-діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Споживчий кредит-це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно ч.1 ст. 11 вищевказаного Закону України між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», абзацем 16 ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» врегульовується питання щодо відомостей, які кредитодавець має повідомити споживачеві до укладення договору споживчого кредиту, а ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність»-щодо відомостей, які банк має надавати споживачеві як власному клієнту на його вимогу. Положення частин 4-11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають такі права споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати лише під час виконання договору споживчого кредиту. Зокрема, це право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах, достроково повернути споживчий кредит, не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору, бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, яка забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Права споживачів на стадії виконання кредитного договору передбачаються також положеннями ст. 1056-1 ЦК України, ч.4 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч.2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно з якими банкам заборонено в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами, за винятком випадків, встановлених законом. Не доведено представником позивача та не встановлено судом, що відповідач порушив положення ст.ст. 11, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», п.п. 3.3, 3.8 Правил надання банками України інформації позивачу по справі як споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 р. №168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. №541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності). Кредитний договір підписаний сторонами по справі без зауважень, без застережень. Перед підписанням договору, заповненні ним заяви-анкети позивачу по справі була надана банком інформація правового характеру, в тому числі щодо проведення платежів з відсотковою ставкою в річних, про що є підписи [PERSON] (а.с.38-42). Згідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика вважається нечесною, якщо вводить споживача в оману, зокрема, стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Представником позивача не наведено жодних обставин, стосовно яких [PERSON] введено у оману при укладенні договору, а також стосовно яких її вибір був несвідомим. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. З тексту укладеного договору про іпотечний кредит вбачається, що такі умови договором передбачено, відтак жодних підстав вважати, що при його укладенні [PERSON] введено в оману та приховано інформацію про продукцію (кредит), внаслідок чого її вибір був несвідомим-відсутні. Тобто, всі умови договору сторони погодили, без будь-яких заперечень. Звернення представника позивача до відповідача про надання інформації щодо методики нарахування процентної ставки, для визначення валютного курсу, строків комісій, зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом відбулось в березні 2015 р. через сім років з дати підписання договору. Між тим інформація позивачу по справі надавалась банком перед підписанням договору і зауважень на недостовірність чи недостатність наданої інформації чи нечесність з боку банку відносно позичальника в той період часу не заявлялось. Суд приймає до уваги при вирішенні спору по суті відповідно до статей 14, 61 ЦПК України рішення Апеляційного суду міста Києва від 23.10.2014 р., що набрало законної сили, яким, зокрема, було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Платинум Банк» про захист прав споживача, визнання окремих пунктів договору про іпотечний кредит недійсними (а.с.60-62). При вирішенні спору суд діє відповідно до положень статей 10, 60 ЦПК України щодо доведеності обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог, та наданих у підтвердження цьому доказів. Що стосується позовних вимог, пов'язаних з оспорюванням вимоги банку від 17.03.2014 р. за №60-04-01/7402, то дана вимога не є правоустановчим документом, який би оскаржувався в судовому порядку на предмет його законності. Право банку направити позичальнику вимогу про необхідність належного виконання умов договору, якщо вони порушуються, і право позичальника з такими вимогами не погодитись. Юридично значимими є дії банку при здійснені практичних дій в разі невиконання умов кредитного договору шляхом стягнення кредиту, звернення стягнення на предмет іпотеки тощо, чого на даний період не відбувається, як це вбачається з пояснень представників сторін та матеріалів справи. Крім того, відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з того, що подавач позову, оспорюючи дії та бездіяльність відповідача по справі, посилається на Закон України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діє на даний період часу, однак кредитний договір було укладено 20.06.2007 р., тому застосуванню підлягає Закон України «Про захист прав споживачів» в редакції на час укладення договору, а як вбачається з договору про надання іпотечного кредиту, його умови відповідають вимогам діючого на час укладення договору Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, а відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України витрати по справі, понесені судом, слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed