Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач ФОП [PERSON] звернувся до суду за позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання дійсним (укладеним) договору найму житла та участі у витратах на утримання будинку та прибудинкової території між ФОП [PERSON] та [PERSON] щодо кімнати гуртожитку [ADDRESS], розірвання договору найму житла та участі у витратах на утримання будинку та прибудинкової території між ФОП [PERSON] та [PERSON] щодо кімнати гуртожитку [ADDRESS], виселення [PERSON] та [PERSON] із кімнати гуртожитку [ADDRESS] без надання іншого житла. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] разом з донькою [PERSON] була заселена в гуртожиток на підставі розпорядження № 128 від 31.08.1987 року по ВАТ «Полтавський алмазний завод». 16 березня 2003 року між ВАТ «Полтавський алмазний завод» та ПП [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу гуртожитку. [PERSON] відмовилася укласти договір найму житла з ПП [PERSON]. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 30.07.2007 року її зобов»язано укласти безстроковий договір найму житла, яке було передано на примусове виконання. 20 серпня 2014 року позивач дізнався, що отримати інформацію про хід виконання рішення немає можливості, оскільки всі завершені до 2009 року виконавчі провадження знищені, у зв»язку із перебігом терміну зберігання. Зазначає, що [PERSON] уклала договір найму з додатком у вигляді розрахунків щомісячних платежів відповідно до ст. 158 ЖК України. Примірник з підписом у нього відсутній, тому надається договір, який запропоновано укласти ще у 2007 році. З 01 березня 2006 року по 01 квітня 2015 року відповідач має заборгованість за квартиру та комунальні послуги на суму 10 379 грн. 09 коп., погашення заборгованості здійснювала частково. Оскільки [PERSON] також проживала та була зареєстрована у кімнаті разом з матір»ю [PERSON], то вона набула права і обов»язки наймача, згідно договору. Відповідачі неодноразово попереджалися про наявність заборгованості по квартплаті та комунальним послугам, проте постійно ухилялися від погашення. На теперішній час між сторонами склалися відносини оренди, оскільки позивач є власником кімнати, де проживали відповідачі. При цьому, рішенням суду було зобов»язано [PERSON] укласти договір найму із ФОП [PERSON], а неповнолітня на той час [PERSON] також повинна нести обов»язки за цим договором на підставі ст. 64 ЖК України. Вважає, що навіть за відсутності підписаного примірника договору найму, рішення суду про покладення обов»язку його укласти має сприйматися як обставина, яка не потребує додаткового доказування. У зв»язку із наявністю заборгованості за користування кімнатою, відповідачі підлягають виселенню на підставі п.3.1.4. договору та ст. 825 ЦК України. З цих підстав, звернувся до суду з позовом. Ухвалою суду від 13 квітня 2018 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Представник відповідача [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що на дані правовідносини поширюються норми ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», згідно якої забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитку без попереднього надання їх сім»ям іншого житла. [PERSON] отримала кімнату у гуртожитку на законних підставах. Відповідно до ст.170 ЖК України при переході права власності на жилий будинок (частину будинку, квартири), в якому знаходиться здане в найм жиле приміщення, до іншої особи, договір найму зберігає силу до закінчення строку його дії, а відповідачі вселені в гуртожиток без визначення строку проживання в ньому. ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», на який посилається позивач, закріплює обов»язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, але аж ніяк не обов»язок укладення договору найму чи оренди житла. Доказів укладення договору найму між сторонами позивачем не надано, як і відсутні докази виконання рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 30.07.2007 року. Твердження про наявність заборгованості по квартирній платі також не підтверджено жодним доказом та не може бути підставою для виселення. Позов до [PERSON] є необґрунтованим, тому що на час прийняття рішення судом від 30.07.2007 року вона вже була повнолітня і рішення щодо зобов»язання її укласти договір не приймалося. Між сторонами не існує відносин оренди, а правовідносини врегульовані ст.ст.127-133 ЖК України. Питання про виселення не може бути задоволено, оскільки відповідачі на сьогоднішній день не проживають в кімнаті, оскільки їх знято з реєстрації згідно заочного рішення. Крім того, вже є судове рішення про відмову у виселенні відповідачів. 12 червня 2018 року закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 10 серпня 2018 року. Представник позивача надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій прохав визнати дійсним (укладеним) договір найму житла та участі у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 01 січня 2004 року між ФОП [PERSON] та [PERSON], [PERSON] щодо кімнати гуртожитку [ADDRESS]; розірвати договір найму житла та участі у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 01 січня 2004 року між ФОП [PERSON] та [PERSON], [PERSON] щодо кімнати гуртожитку [ADDRESS] у зв»язку з порушенням його умов наймачами; виселити відповідачів із кімнати гуртожитку [ADDRESS] без надання іншого житла на підставі п.3.1.4 договору найму житла та участі у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 01 січня 2004 року. Уточнюючи позовні вимоги, позивач зазначив, що [PERSON] повідомила у судовому засіданні, що предметом розгляду справи у 2007 році було зобов»язання [PERSON] укласти договір найму від 01 січня 2004 року, а не від 2007 року, тому позивач заявляє вимогу про укладення саме вказаного договору. Також [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що не погоджується сплачувати за кімнату за тарифами, які встановлені ФОП [PERSON], а згодна сплачувати за державними цінами за комунальні послуги та квартплату, таким чином, визнавши свою заборгованість. Підставою для виселення відповідачів є наявність фактично договірних відносин найму кімнати, умови якого порушуються відповідачами - не проводиться оплата, а тому є підстави для застосування наслідків порушення договірного зобов»язання - розірвання договору найму та виселення. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові та уточненій позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, вважали його безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає, надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, пояснила, що позовні вимоги позивача є незаконними, не підтверджені жодними належними доказами. Договір найму між ФОП [PERSON] та [PERSON] не укладався і надані докази позивачем не підтверджують його укладення, а тому підстав для задоволення позову немає. Існування заборгованості по оплаті комунальних послуг не підтверджено жодними належними доказами, тому не може бути підставою для задоволення позовних вимог в частині виселення. Заявила також про пропуск позовної давності. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що розпорядженням № 128 від 31.08.1987 року по ВАТ «Полтавський алмазний завод» у кімнату [ADDRESS] була заселена [PERSON] разом із донькою [PERSON], [INFO], та стали займати приміщення загальною площею 26, 37 кв.м. (а.с.83). Будівля по [ADDRESS] має статус гуртожитку відповідно до рішення Полтавської міської ради № 190 від 25.08.1970 року. 15 січня 2003 року між ВАТ «Полтавський алмазний завод» та ПП [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу ? частини зазначеного гуртожитку, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Лазоренко О.В. за реєстровим № 114 від 15 січня 2003 року (а.с.86-89). Згідно п.7 Договору продавець повідомив, що частина гуртожитку, яка продається, обтяжена договорами найму житлового приміщення і договорами оренди. В п.8 зазначено, що Покупець повідомив, що йому відома уся вичерпна кількість прописаних осіб у гуртожитку, уся кількість проживаючих осіб, в тому числі неповнолітніх. Після зміни власника [PERSON] неодноразово пропонувалося укласти договір найму житла із ПП [PERSON], однак вона категорично відмовлялася. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 30.07.2007 року [PERSON] зобов»язано укласти безстроковий договір найму житла та участі у витратах на утримання будинку та прибудинкової території на кімнату [ADDRESS] з ПП [PERSON] по тарифам для громадян, які мешкають у гуртожитку (а.с.24-25). Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 24 жовтня 2007 року рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 30.07.2007 року залишено без змін (а.с.26-28). Октябрським ВДВС Полтавського МУЮ 20.08.2014 року за вих.№ 47108 повідомлено ФОП [PERSON], що всі виконавчі провадження, які були завершені до 2009 року знищені у зв»язку із перебігом терміну зберігання. (а.с.30). 15 грудня 2017 року за вих.№ 66307 Шевченківським ВДВС м.Полтави ГТ УЮ у Полтавській області надано [PERSON] аналогічну відповідь, з якої вбачається, що у відділі перебувало виконавче провадження № 8454856 про те, щоб зобов»язати [PERSON] укласти безстроковий договір найму житла. Однак, відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 року «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» зазначені документи були знищені у зв»язку з перебігом терміну зберігання (а.с.92). Позивач вказує, що [PERSON] уклала договір найму житла у гуртожитку відповідно до ст. 158 ЖК України, однак примірник договору з підписом у нього відсутній. Також зазначає, що наявність рішення суду про зобов»язання укласти договір найму свідчить про його укладення. За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно зі статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ст. 158 ЖК України наймач користується житловим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмові формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Проаналізувавши зібрані по справі докази, судом не встановлено, що [PERSON] у письмові формі уклала із ФОП [PERSON] договір найму кімнати у гуртожитку від 01 січня 2004 року, а тому не є такою, що уклала його на підставі ст. 158 ЖК України. Дана підстава не підлягає доказуванню у зв»язку з тим, що відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України вона визнана учасниками справи, зокрема, представником позивача, який зазначивши в уточненій позовній заяві про наявність фактично договірних відносин найму кімнати між сторонами, фактично визнав факт не підписання договору. Доводи позивача, що договір слід визнати укладеним з тих підстав, що існує рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 30.07.2007 року, яким [PERSON] зобов»язано укласти безстроковий договір найму житла та участі у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, на думку суду, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки належних та допустимих доказів виконання рішення суду не надано, а лише його наявність не свідчить про існування між сторонами договірних відносин найму житла. З огляду на викладене, [PERSON], як член сім»ї [PERSON], не набула прав та обов»язків по договору найму від 01.01.2004 року, відповідно до ст. 164 ЖК України. Враховуючи, що судом не встановлено факту укладення договору найму від 01 січня 2004 року між сторонами згідно рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 30.07.2007 року, що є підставою пред»явлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що вимоги про визнання договору укладеним є безпідставними. Також судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами регулюються нормами ст.ст.127-132 ЖК України, які регулюють питання користування гуртожитками. Підстави, за яких особу може бути виселено із гуртожитку, визначені у ст.132 ЖК України. Вказаною нормою не передбачено таких підстав для виселення як невиконання рішення суду, не укладення договору найму житла та не сплата коштів за користування гуртожитком та комунальними послугами. Враховуючи, що між сторонами не було укладено договору найму від 01.02.2004 року, позовні вимоги про його розірвання відповідно ст.825 ЦК України є передчасними та задоволенню не підлягають. У зв»язку з цим відсутні підстави і для виселення відповідачів згідно п.3.1.4. Договору та положень ст. 826 ЦК України, які передбачають виселення у разі розірвання договору найму, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині також слід відмовити. Представник відповідача заявляла про пропуск строку позовної давності, однак, враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог за безпідставністю, підстав для застосування строків позовної давності суд не вбачає. Питання про розподіл судових витрат суд покладає на позивача, відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed