Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Позивач через свого представника звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила зобов`язати уповноважену особу відділу Примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби в Міністерства юстиції України виключити належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] з опису арештованого майна, зазначеного в постанові про арешт майна боржника від 31.07.2018, серія та номер 56885471, а також зняти арешт з вказаної квартири. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25 квітня 2008 року вона набула права власності на квартиру [ADDRESS] . Проте у 2017 році, маючи на меті подарувати належну їй квартиру на користь свого рідного сина, позивач звернулась до приватного нотаріуса з метою отримання витягу на належну їй квартиру для подальшого вчинення договору дарування. З наданого [PERSON] витягу вбачалось, що належна їй квартира переоформлена на підставі рішення про державну реєстрацію прийнятого приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О., та запису про державну реєстрацію, який було вчинено 11.11.2016 за № 17435168 та власником майна вказано ПАТ КБ «ПриватБанк». Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року скасовано рішення приватного нотаріуса КМНО Швеця Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 32366200 від 15.11.2016 17:09:09 щодо об`єкту нерухомого майна: квартири [ADDRESS] загальною площею 46,2 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1084563080000 та скасовано запис, вчинений державним реєстратором - приватним нотаріусом КМНО Швецем Р.О. про право власності номер: 17435168, зареєстрований 11.11.2016 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] загальною площею 46,2 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1084563080000 за Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк». 22 жовтня 2019 року державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу КМДА до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено зміни та відомості про скасування державної реєстрації на належну [PERSON] квартиру за ПАТ КБ «ПриватБанк». Однак після внесення змін до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізналася, що не в змозі оформити договір дарування, оскільки у витязі з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно в спеціальному розділі присутня інформація про накладення арешту на належну їй квартиру. Зокрема постановою Головного державного виконавця від 31.07.2018 відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області Косінова І.В. накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . При цьому, особою, майнові права якої обтяжуються (тобто належна позивачці квартира), вказано АТ «ПриватБанк». Арешт накладено в межах виконавчого провадження № 56885471 по виконанню виконавчого листа № 759/13821/15-ц від 21.03.2018 Святошинського районного суду м. Києва про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] коштів за договорами банківського вкладу. Враховуючи ті обставини, що АТ КБ «ПриватБанк» не є власником квартири позивача, на яку накладено арешт, позивач вважає необхідним зняти арешт з її квартири. 22 травня 2020 року Оболонським районним судом міста Києваза вищевказаним позовом відкрито провадження. 11 листопада 2020 року з метою забезпечення позову ухвалою Оболонського районного суду міста Києванакладено арешт на квартиру [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідачаВідділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, надав відзив, у якому зазначив, що вчинені його довірителем заходи щодо виконання судового рішення є правомірними. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просив відмовити у зв`язку з їхньою безпідставністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Згідно договору купівлі-продажу від 25.04.2008, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Журавльовою Л.М., реєстровий запис № 636, 25 квітня 2008 року позивачем була придбана у власність квартира [ADDRESS] . Право власності на квартиру зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується відміткою про державну реєстрацію на договорі купівлі-продажу від 08.05.2008, реєстровий запис № 3952. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.10.2013 по справі № 2/756/128/13 в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення - відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2014 року вищевказане рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2013 року залишено без змін, а апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилена. Зокрема у описовій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28.10.2013 позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовує свої вимоги тим, що ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № К2S4G40000007179, за умовами якого [PERSON] отримала грошові кошти в розмірі 895 000,00 гривень зі сплатою 15% річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 05.04.2028. Також між сторонами укладено договір іпотеки № К2S4G40000007179 на належну [PERSON] вищевказану квартиру з метою забезпечення виконання нею своїх зобов`язань за кредитним договором. Згідно висновку почеркознавчої експертизи від 14.06.2013 за № 266, проведеної в рамках кримінального провадження № 12013110030001315 було встановлено, що підпис від імені [PERSON] в графі «Позичальник» та «від позичальника» в договорі про іпотечний кредит № К2S4G40000007179, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Аналогічні висновки експерта зазначені і по іншим договорам (договір страхування, заява на видачу готівки). Судовим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.10.2013 по справі № 2/756/128/13, яке набрало законної сили, також встановлено, що згідно висновку почеркознавчої експертизи від 14.06.2013 за № 266, проведеної в рамках кримінального провадження № 12013110030001315 було встановлено, що підпис від імені [PERSON] в графі «Позичальник» та «від позичальника» в договорі про іпотечний кредит № К284040000007179, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Окрім того рішенням додатково встановлено, що підпис від імені [PERSON] в графі «Страхувальник [PERSON] » та «Страхувальник» в договорі страхування майна № К2S4G40000007179, виконаний не [PERSON] , а іншою особою; підпис від імені [PERSON] в графі «Отримувач» в заяві на видачу готівки № 3 від 25.04.2008, виконаний не [PERSON] , а іншою особою; ПАТ КБ «ПриватБанк» не надало суду графіку погашення заборгованості за кредитним договором № К2S4G40000007179, а також заяв за якими сторони досягли згоди про надання та отримання кредиту; іпотечний договір № К2S4G40000007179 не було укладено між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] . За таких обставин у рішенні від 28.10.2013 по справі № 2/756/128/13 Оболонський районний суд м. Києва прийшов до висновку та вважав доведеним факт того, що [PERSON] не підписувала договір про іпотечний кредит № К2S4G40000007179 від 25.04.2008 та заяву на видачу готівки № 3 від 25.04.2008, та він не був укладений. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску» проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Проте на підставі вказаного вище іпотечного договору № К2S4G40000007179 від 25.04.2008 приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О. було вчинено 11.11.2016 запис про державну реєстрацію № 17435168, за яким власником майна вказано ПАТ КБ «ПриватБанк». Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року у справі № 2/756/512/19, яке набрало законної сили, позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса КМНО Швець Р.О. про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] , скасування рішення про державну реєстрацію прав власності, скасування запису про державну реєстрацію задоволені частково. Зокрема судом по справі № 2/756/512/19 вирішено скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Швеця Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 32366200 від 15.11.2016 17:09:09 щодо об`єкту нерухомого майна: квартири [ADDRESS] загальною площею 46,2 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1084563080000; скасувати запис вчинений державним реєстратором - приватним нотаріусом КМНО Швецем Р.О. про право власності номер: 17435168, зареєстрований 11.11.2016 10:50:58 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] загальною площею 46,2 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1084563080000 за Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк». Судовим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29.05.2019 по справі № 2/756/512/19 встановлено, що станом на листопад 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» не був іпотекодержателем квартири [ADDRESS] та документи, які були надані банком приватному нотаріусу КМНО Швецю Р.О. для здійснення реєстрації права власності на вище вказану квартиру, не відповідали дійсності, а тому реєстрація права власності на дану квартиру за ПАТ КБ «ПриватБанк» є протиправною. Також у своєму рішенні суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] не підлягають задоволенню, оскільки підстав для додаткового визнання за нею права власності на дану квартиру судом не вбачається.? 22 жовтня 2019 року державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу КМДА до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено зміни та відомості про скасування державної реєстрації на належну [PERSON] квартиру за ПАТ КБ «ПриватБанк». Однак згідно інформації із спеціального розділу, яка міститься у витязі з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, судом вбачається, що постановою Головного державного виконавця від 31.07.2018 відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області Косінова І.В. накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . При цьому особою, майнові права якої обтяжуються, вказано АТ КБ «ПриватБанк». Згідно відповіді Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області перебувало виконавче провадження № 56885471 по виконанню виконавчого листа № 759/13821/15-ц, виданого 21.03.2018 Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] коштів за договорами банківського вкладу. В рамках даного виконавчого провадження було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника (72 об`єкти), в тому числі на квартиру [ADDRESS] , яка належить АТ КБ «ПриватБанк» (боржнику). Матеріали даного виконавчого провадження передані на виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. За приписами ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та здійснює такі права на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права. Частинами 1-2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За приписами ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали виконавчого провадження № 56885471 про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] коштів за договорами банківського вкладу, судом встановлено, що відповідачем накладено арешт на квартиру [ADDRESS] у той час, як рішення приватного нотаріуса КМНО Швеця Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 32366200 від 15.11.2016 щодо вказаної квартири за ПАТ КБ «ПриватБанк» скасовано, а її власником є позивач [PERSON] , у зв`язку з чим суд вважає правильним позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з кожного з відповідачів на користь позивача судові витрати у розмірі 560,53 грн з кожного. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. 316, 319, 328 ЦК України ст. 12, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 12, 81, 82, 89, 133, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

Outcome: approved