Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 15.03.2011 року в сумі 31916 грн. Позов мотивовано тим, що за вказаним кредитним договором відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На погашення заборгованості за кредитом відповідач зобов'язаний був сплачувати борг за кредитом, проценти за його користування та комісії, в порядку і в терміни, встановлені договором, проте зобов'язання за договором не виконав та має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 08.11.2016 року складає 31916 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] подав заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу в його відсутності. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідно до наданих письмових пояснень просить позовні вимоги задовольнити. Зазначає, що укладення договору шляхом підписання заяви про приєднання до умов і правил є публічною офертою для невизначеного кола осіб, умови і правила розміщені на офіційному сайті банку та відповідач мала змогу із ними в будь-який час ознайомитися, також їй надано вказані умови і правила в письмовому вигляді, про факт ознайомлення із вказаними документами свідчить її підпис на заяві про приєднання до умов і правил. Крім того, підписавши договір, відповідач [PERSON] взяла на себе зобов'язаннями слідкувати за змінами умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку на сайті. Таким чином зміст договору зафіксовано в декількох документах - заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Також представник позивача зазначив, що посилання відповідача на те, що кошти із карткового кредитного рахунку знято шахраями, як на підставу заперечення проти позову, є безпідставними. Оскільки для розпорядженнями коштами, потрібно було пароль - секретне слово, яке відомо лише клієнту, та саме Клієнт несе відповідальність за його нерозголошення. Збільшення процентної ставки відповідає вимогам закону, та така можливість передбачена умовами та правилами, які є складовою частиною договору. Про зміну процентної ставки була повідомлена відповідач, та мала можливість погасити кредит за старою процентною ставкою, або відмовитися в подальшому від використання кредитної карти. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Зазначила, що заборгованість в сумі 12740 грн. виникла внаслідок незаконних дій з боку невідомих осіб, можливо працівників банку, які перерахували гроші з її карткового рахунку на інший рахунок в іншому банку 30 травня 2015 року, всього коштів на загальну суму 16100 грн., в тому числі і її власні кошти - заробітну плату та суму депозиту на сервісі «Скарбничка» У зв'язку із цим СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області здійснюється кримінальне провадження за №12015210010001420. Пояснила, що до [PERSON] подзвонили невідомі особи, представились службою безпеки банку, у них були наявні її особисті дані, зокрема, номер телефону, номера карткового рахунку, тощо, які могли знати працівники банку. Під час розмови даним особам ніяких ідентифікаційних даних не повідомляла, однак після закінчення розмови, побачила СМС-повідомлення про здійснення банківських операцій по рахунку, які не вчиняла. Відразу, на протязі 30 хвилин, відповідач зателефонувала до служби підтримки банку на короткий номер 3700 та повідомила банк за вказаним номером про те, що операцій переказу коштів вона не вчиняла а також звернулася в органи поліції. Тому, оскільки відповідач вчасно повідомила про те, що платіжні операції нею не проводилися, в силу ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», не несе відповідальність за заподіяну шкоду. Також зазначає, із посиланням на практику застосування відповідних норм ВСУ у постанові від 11.03.2015 року №6-16цс15 та від 22.03.2017 року по справі №6-2320цс16, що умови і правила, на які покликається позивач, як на підставу стягнення збільшеної процентної ставки, порядок нарахування процентів та пені, не підписані [PERSON], а тому не можуть бути частиною кредитного договору. Також позивач пропустив встановлений законом річний строк для стягнення пені, оскільки право на позов в нього виникло 01.07.2015 року. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. 15 березня 2011 року між публічним акціонерним товариство комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір який складається із: - анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої відповідач [PERSON] виявила бажання оформити на своє ім'я платіжну картку кредитка «Універсальна» із бажаним кредитним лімітом. [PERSON] погодидася із тим, що заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг та [PERSON] ознайомилася і згодна із умовами та Правилами надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті, та які зобвязалася виконувати. - довідки про умови кредитування з використанням кредитки «УНІВЕРСАЛЬНА», «55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN50000046184040, [PERSON], в якому зазначені, серед іншого, базова процентна ставка в місяць - 2,5%, розмір щомісячних платежів, розмір комісії, пеня за несвоєчасне погашення, розмір штрафів, інші умови. Також, до позовної заяви банком додано витяг з умов та правил надання банківських послуг із архіву розміщеного на офційному сайті, які містятить, серед іншого, права, обовязки, відповідальність банку та клієнта. На доданих умовах та правилах відсутній підпис [PERSON]. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] (а.с. 7,8,165), 02 червня 2015 року в відповідача виниикла заборгованість на картковому рахунку за договором від 15.03.2011 року в сумі 12740 грн., яка, згідно із розрахунку банку, у звязку із непогашення [PERSON] вказаної заборгованості, станом на 08.11.2016 року, з урахуванням пені, штрафу та процентів, становила 31916,03 грн. Відповідно до виписки по картці/рахунку ПриватБанку [NUMBER] [PERSON], наданої відповідачем (а.с.78) та позивачем (а.с.164-165), 30 травня 2015 року відбулися операції надходження коштів на вказану картку: 1) «зарахування суми вкладу із скарбнички» 100 грн. - залишок на картці 1027,48 грн.; 2) переказ зі своєї картки 46**63 через Приват24 1400 грн. залишок 2427,48 грн.; 3) переказ зі свої карти 51**36 через Приват24 - 800 грн - залишок 3227,48 грн.; 4) переказ зі своїє картки 46**63 через Приват24 - 100 грн. залишок 3327,48 грн.; 5) переказ зі свої карти 51**36 через Приват24 - 100 грн - залишок 3427,48 грн. Після цього, в той же день в банк надійшло доручення на здійсенння операції переказу коштів із вказаного рахунку: 1) в сумі 510 грн., комісія 20,40 грн., залишок: 2897,22 грн; 2) в сумі 10105,00, сума косіії 275,10 грн., залишок: -7482, 88 грн; 3) 5055,00 грн., комісія 202,20 грн., залишок: -12740 грн. Як вказано в вищенаведеній виписці (а.с. 78, 164-165), доручення на здійснення операцій переказу коштів із картки були здійснені 30.05.2017 року та опрацьовані 02.06.2015 року. Як пояснила представник відповідача в судовому засіданні, 30.05.2015 року до [PERSON] подзвонили невідомі особи, представилися працівниками банку, вказаним особам були відомі її банківські реквізити, номер телефону, та інші особисті дані. Будь-яких паролів, чи інших ідентифікаційних даних вона їм не повідомляла. Після закінчення розмови, вона побачила, що до неї надійшли СМС-повідомлення про здійснення банківських операцій, яких вона не вчиняла, у звязку із чим відразу, напротязі до 30 хвилин, подзвонила в банк на номер служби клієнтської підтримки 3700 та повідомила про вказані дії, попросила заблокувати проведені операції. Крім того, в той же день звернулася в правоохоронні органи із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Крім кредитних коштів, із її рахунків були зняті особисті кошти - заробіта плата та гроші, які перебували на депозитному рахунку «Скарбничка». Відповідно до інформації слідчого відділу Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області від 01.02.2016 року та інформації СУ ГУНП в Тернопільської області від 27 березня 2017 року, слідчим розслідується кримінальне провадження №12015210010001420 внесене в Єдиний реєтр досудових розслідувань 30 травня 2015 року за фактом того, що невставнолена особа шахрайським способом перерахувала грошові кошти в сумі 16100 гривень із банківського рахунку [PERSON] на банківський рахунок «УкрСибБанку». Під час проведення слідчих дій встановлено, що грошові кошти в сумі 16100 гривень були зняті з банкомату в місті Києві, по вул. Лескова, 9. Також, як видно із наявних в матеріалах цивільної справи заяви [PERSON] (а.с.82), листів ПАТ КБ «ПриватБанк» від 24.07.2015 року та 12.02.2016 року на ім'я [PERSON] (а.с. 81,83), відповідач зверталася із усними та письмовими зверненнями до банку з приводу незаконного переказу грошових коштів із її банківського рахунку. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Тому, потрібно безспірно доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, як підставу цивільно-правової відповідальності. Відповідна правова позиція викладено в Постанові ВСУ від 13 травня 2015 року у справі 6-71цс15, та такий висновок, в силу ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідач стверджує, що вона не ініціювала платежів, які спричини заборгованість на її картковому рахунку. Відповідно до письмових пояснень банку (а.с.129), зняття коштів могло відбутися внаслідок розголошення відповідачем третім особам конфіденційної інформації - логін та пароль в систему Приват24, а тому саме відповідач несе відповідальність за вказану операцію. Однак, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, як це передбачено ЦПК України, що переказ коштів відбулося саме через платіжну систему із використанням інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, або користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, як це вимагається пунктами 6.7, 6.8 Положення № 223. Позивач є держателем системи Приват24, суду не надано доказів того, що в систему Приват24 під час переказу коштів було здійснено вхід за логіном та паролем відповідача чи за допомогою інформації, яка дає змогу його ідентифікувати, а не, наприклад, як про це стверджує представник відповідача, працівниками банку, які також мають доступ до ресурсу Приват24 [PERSON] Саме на позивача покладається обов'язок довести вказані обставини, враховуючи те, що тільки він може надати таку інформацію, а також враховуючи що відповідач стверджує, що в систему Приват24 не входила, свої логін та пароль, чи іншу інформацію третім особам не розголошувала, а списання коштів відбулося під час розмови по телефону. Крім того, із змісту пунктів 6-10 розділу VІ положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», яке затверджене постановою Правління Національного банку України 05.11.2014 № 705 вбачається, що - користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк; - емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. - емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Як видно із виписки по картці/рахунку ПриватБанку [NUMBER] [PERSON] (а.с.78) та інформації банку (а.с.164-165), доручення на здійснення операції переказу коштів в сумі 510 грн., в сумі 10105,00 грн. в сумі 5055,00 грн., внаслідок яких утворилася заборгованість на кредитному картковому рахунку на загальну суму 12740,08 грн., надійшли в банк 30 травня 2017 року. Як стверджує відповідач, та не спростовано банком, відразу, на протязі 30 хвилин після операцій переказу коштів із банківської картки [PERSON], коли одержала СМС-повідомлення про списання коштів із її рахунку, відповідач звернулася на короткий номер служби клієнтської підтримки 3700 про те, що операції переказу коштів вона не виконувала до звернулася до правоохоронних органів. Як видно із виписки по рахунку (а.с.8,78,164-165) опрацювання операції переказу коштів в сумі 510 грн., в сумі 10105,00, в сумі 5055,00 грн., доручення на здійснення ких надійшло в банк 30 травня 2017 року, відбулося 02 червня 2016 року, тобто вже після того, як [PERSON] повідомила ПриватБанк на номер служби клієнтської підтримки 3700 та правоохоронні органи та про те, що операції переказу коштів вона не виконувала. Тому, оскільки опрацювання операцій переказу коштів в сумі 510 грн., в сумі 10105,00 грн. та в сумі 5055,00 грн. відбулося 02 червня 2016 року, тобто після повідомлення користувачем банку про те, що операції переказу коштів вона не виконувала, а тому відповідальність за збитки від вказаних операцій несе банк. Із змісту статті 129 Конституції України однією із основних засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Із змісту ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Позивач звернувшись до суду, жодного разу в судове засідання свого представника не направив, незважаючи на неодноразове відкладення слухання справи, надіслання на його адресу заперечення відповідача, не надав доказів, на спростування обставин, на які посилається відповідач та його представник, як на заперечення проти позову, та які підлягають доказуванню та мають значення для справи. Тому, суд приходить до переконання, що оскільки позивачем, всупереч пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 не спростовано доводи відповідача, про те, що операції переказу коштів із своєї банківської картки в сумі 16100 грн., внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 12740,08 грн позивач не виконувала, чи що своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції третіми особами, а також ту обставину, що опрацювання операцій переказу коштів, внаслідок яких утворилася заборгованість здійснено вже після повідомлення [PERSON] про те, що користувачем банку операції переказу коштів не виконувалися, а тому відповідальність за збитки від вказаних операцій несе банк, в задоволенні позову слід відмовити. При цьому суд також враховує, що Конституційний Суд України у своєму Рішенні 11.07.2013 року в справі № 1-12/2013 зазначив, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, 224, 226, 228, 233, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed