Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивач ТОВ «Схід Фінанс» звернулось до суду із позовом про визнання права іпотеки на земельну ділянку, площею 8,9390 га, кадастровий номер 3222486201:01:036:0122, визнання права іпотеки на земельну ділянку, площею 0,6199 га, кадастровий номер 3222486201:01:036:0121, визнання права іпотеки на земельну ділянку, площею 0,3900, кадастровий номер 3222486201:01:036:0120, що розташовані за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка; визнання недійсним договору про право забудови земельної ділянки (договору суперфіцію) № 11.06 від 11 червня 2016 року між відповідачем ІІ і відповідачем IV та застосування наслідків його недійсності, а саме: скасування рішення третьої особи I про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 30096277 від 16 червня 2016 року та скасування запису № 15014754, вчиненого 16 червня 2016 року третьою особою I; визнання недійсним договору про право забудови земельної ділянки (договору суперфіцію) № 11.06-1, укладеного 11 червня 2016 року між відповідачем III та відповідачем IV та застосування наслідків його недійсності, а саме: скасування рішення третьої особи I про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 30096737 від 16 червня 2016 року та скасування запису № 15015178, вчиненого 16 червня 2016 року третьою особою I; визнання недійсним договору про право забудови земельної ділянки (договору суперфіцію) № 11.06-2, укладеного 11 червня 2016 року між відповідачем III та відповідачем IV та застосування наслідків його недійсності, а саме: скасування рішення третьої особи I про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 30096474 від 16 червня 2016 року та скасування запису № 15014921, вчиненого 16 червня 2016 року третьою особою I; визнання недійсним договору про передачу суперфіційного права від 27 липня 2019 року між відповідачем IV та відповідачем V та застосування наслідків його недійсності, а саме: скасування рішення третьої особи II про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48509364 від 04 вересня 2019 року та скасування запису № 33067431, вчиненого 02 вересня 2019 року третьою особою II; визнання недійсним договору про передачу суперфіційного права від 13 серпня 2020 року між відповідачем V та відповідачем VI та застосування наслідків його недійсності: скасування рішення третьої особи III про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 53684377 від 19 серпня 2020 року та скасування запису № 37831758, вчиненого 19 серпня 2020 року третьою особою III. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказував на те, що на підставі договору про відступлення права вимоги № 2 від 01 листопада 2018 року до нього перейшло право іпотеки на земельну ділянку кадастровий номер 3222486201:01:036:0122, площею 8,9390, земельну ділянку кадастровий номер 3222486201:01:036:0121, площею 0,6199 га та земельну ділянку кадастровий номер 3222486201:01:036:0120, площею 0,3900 га, що розташовані за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, яке не визнається відповідачем I. Як зазначає позивач, земельні ділянки із кадастровими номерами 3222486201:01:036:0120, 3222486201:01:036:0121 та 3222486201:01:036:0122 були передані в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань третьої особи IV за Кредитним договором, укладеним із ПАТ «УКРІНБАНК» (ідентифікаційний код 05839888). 01 листопада 2018 року ПАТ «УКРІНКОМ» (ідентифікаційний код 05839888) уклав із позивачем договір про відступлення права вимоги № 2, у відповідності із яким право вимоги за Кредитним договором № 4804 від 27 серпня 2012 року частково, на суму 30 мільйонів гривень, перейшло до позивача. Разом із правом вимоги позивачу були передані права іпотекодержателя за Іпотечними договорами від 27 серпня 2012 року (реєстраційні номери 4939 та 4934 ) на земельні ділянки із кадастровими номерами 3222486201:01:036:0120, 3222486201:01:036:0121 та 3222486201:01:036:0122. Як стало відомо позивачу від третьої особи V, 27 травня 2019 року між Національним агентством з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів та відповідачем I за результатами проведених електронних торгів було укладено договір-купівлі продажу (реєстраційний номер 901), у відповідності до якого до відповідача I у повному обсязі перейшло право вимоги за Кредитним договором № 4804 від 27 серпня 2012 року та за Іпотечними договорами від 27 серпня 2012 року (реєстраційні номери 4939 та 4934 ), в тому числі на земельні ділянки із кадастровими номерами 3222486201:01:036:0120, 3222486201:01:036:0121 та 3222486201:01:036:0122. Таким чином, в результаті укладеного правочину відповідач I набув прав кредитора за основним зобов`язанням - Кредитним договором № 4804 від 27 серпня 2012 року. Позивач вважає, що відповідач I набув права кредитора за Кредитним договором не в повному обсязі, а частково, за виключенням прав, які були відчужені позивачу на підставі договору про відступлення права вимоги № 2 від 01 листопада 2018 року, а Земельні ділянки були включені в перелік активів, що забезпечують зобов`язання помилково, через необізнаність Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів про те, що право вимоги за Кредитним договором № 4804 було частково відчужено та не в повному обсязі належало ПАТ «УКРІНБАНК». Після реєстрації права іпотекодержателя відповідач I припинив іпотечні зобов`язання шляхом направлення листа № 01-10/180619 від 18 червня 2019 року до відповідних суб`єктів, які здійснюють державну реєстрацію прав та припинив права іпотеки. Такі дії унеможливили для позивача реалізацію прав іпотекодержателя щодо земельних ділянок та розглядаються ним як оспорювання та невизнання речових прав. Крім того позивач стверджує, що оскаржувані договори суперфіцію є недійсними, оскільки вчинені без згоди іпотекодержателя всупереч положенням ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку». Також позивач просив застосувати наслідки недійсності правочинів у вигляді скасування рішень реєстраторів та реєстраційних записів. Разом із позовом до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти певні дії щодо наступних земельних ділянок: кадастровий номер 3222486201:01:036:0122, площею 8,9390 га, кадастровий номер 3222486201:01:036:0121, площею 0,6199 га та кадастровий номер 3222486201:01:036:120, площею 0,3900 га, що розташовані за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка. Ухвалою судді від 26 січня 2021 року, з врахуванням ухвали від 30 березня 2021 року про виправлення описки, відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, сторонам роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. Того ж дня, ухвалою судді задоволено клопотання позивача та вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки, накладення заборони іншим особам вчиняти певні дії та накладення заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії. До закінчення підготовчого засідання позивач змінив предмет позову та, крім викладених в позовній заяві вимог, просив суд: визнати недійсним договір про передачу суперфіційного права від 06 січня 2021 року між відповідачем IV та відповідачем VII (щодо суперфіційного права на земельну ділянку з кадастровим номером 3222486201:01:036:0120) та застосувати наслідки його недійсності, а саме: скасувати рішення третьої особи VI про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56172412 від 15 січня 2021 року та скасувати запис № 40137778, вчинений 12 січня 2021 року третьою особою-6; визнати недійсним договір про передачу суперфіційного права, укладений 06 січня 2021 року між відповідачем IV та відповідачем VII (щодо суперфіційного права на земельну ділянку з кадастровим номером 3222486201:01:036:0121) та застосувати наслідки його недійсності, а саме: скасувати рішення третьої особи-6 про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56172772 від 15 січня 2021 року та скасувати запис № 40138023, вчинений 12 січня 2021 року третьою особою VI; визнати недійсним договір про передачу суперфіційного права, укладений 06 січня 2021 року між відповідачем IV та відповідачем VII (щодо суперфіційного права на земельну ділянку з кадастровим номером 3222486201:01:036:0122) та застосувати наслідки його недійсності, а саме: скасувати рішення третьої особи VI про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56171822 від 15 січня 2021 року та скасувати запис № 40137409, вчинений 12 січня 2021 року третьою особою VI. У зв`язку із зміною предмету позову позивачем було подано до суду клопотання про залучення товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Київська Буд» до участі у справі в якості співвідповідача, заяву про залучення державного реєстратора Рокитнянської районної державної адміністрації Лациба М.В. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів. Крім того, у зв`язку із зміною предмету позову позивачем було заявлено клопотання про вжиття додаткових заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу IV та відповідачу VII вчиняти певні дії. Вказані клопотання та заява були задоволені судом. Про вжиття додаткових заходів забезпечення позову судом було постановлено ухвалу від 02 березня 2021 року. 01 березня 2021 року позивач звернувся до суду із заявою про часткове скасування заходів забезпечення позову, в якій просив суд скасувати арешти, накладені ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року на спірні земельні ділянки та заборону вчинення реєстраційних дій. Ухвалою судді від 02 березня 2021 року задоволено заяву позивача про часткове скасування заходів забезпечення позову та скасовано арешти на спірні земельні ділянки та заборону вчинення реєстраційних дій, вжитих ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року. В підготовчому судовому засіданні 11 березня 2021 року позивач повідомив про придбання ним у відповідача II та відповідача III земельних ділянок кадастрові номери 3222486201:01:036:0122, 3222486201:01:036:0121, 3222486201:01:036:0120 та заявив клопотання про залучення в матеріали справи додаткових доказів, зокрема: інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 247291494, № 247292562, № 247293172 від 09.03.2021р., договорів про передачу суперфіційного права від 06 січня 2021 року між відповідачем IV та відповідачем VII, актів прийому передачі земельних ділянок від 06 січня 2021 року між відповідачем IV та відповідачем VII, договору суперфіцію № 11.06 від 11 червня 2016 року між відповідачем II та відповідачем IV, договорів суперфіцію № 11.06-1 та № 11.06-2 між відповідачем III та відповідачем IV, договору про передачу суперфіційного права від 27 липня 2019 року між відповідачем IV та відповідачем V, договору про передачу суперфіційного права від 13 серпня 2020 року між відповідачем V та відповідачем VI, акту приймання-передачі земельної ділянки від 13 серпня 2020 року між відповідачем V та відповідачем VI. Присутні у засіданні представники відповідача IV та третьої особи V ознайомились із поданими доказами, визнали їх автентичність та не заперечували проти залучення їх копій в матеріали справи. Також до закінчення підготовчого засідання відповідачем IV заявлено клопотання про передачу справи за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою судді від 11 березня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача IV про передачу справи за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Вирішуючи питання щодо додержання судом правил підсудності суд виходив із наступного. Відповідно до ч. 7 ст. 30 ЦПК України у випадку об`єднання позовних вимог щодо укладання, зміни, розірвання і виконання правочину з вимогами щодо іншого правочину, укладеного для забезпечення основного зобов`язання, спір розглядається судом за місцезнаходженням відповідача, який є стороною основного зобов`язання. Звертаючись із даним позовом, позивач об`єднав позовні вимоги щодо недійсності договорів суперфіцію та застосування наслідків їх недійсності із позовними вимогами щодо інших правочинів - іпотечних договорів (договорів майнової поруки) від 27 серпня 2012 року, укладених для забезпечення основного зобов`язання - кредитного договору № 4804 про відкриття невідновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 27 серпня 2012 року. Після укладення 27 травня 2019 року між відповідачем I та Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів договору купівлі-продажу відповідач I є стороною кредитного договору № 4804 про відкриття невідновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 27 серпня 2012 року, тобто стороною основного зобов`язання в розумінні ч. 7 ст. 30 ЦПК України. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження відповідача I - 01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 44, оф. 104, що територіально відноситься до Печерського району міста Києва. У зв`язку із цим суд приходить до висновку, що визначення позивачем підсудності справи цілком відповідає вимогам ч. 7 ст. 30 ЦПК України. Відповідачі належним чином повідомлені про дату та час підготовчого засідання не скористались своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Поряд із цим, відповідач IV подав письмові пояснення по суті, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Пояснення відповідача IV мотивовані тим, що на його думку, договір про відступлення права вимоги № 2 від 01 листопада 2018 року між позивачем та третьою особою V, є недійсним в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України. Також, відповідач IV наголошує, що третя особа V не є правонаступником публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк». Під час судового розгляду представник відповідача IV факт укладення оскаржуваних договорів не заперечував. Не спростував доводів позивача про те, що вказані договори укладались без згоди іпотекодержателя та не надав будь-яких доказів на підтвердження наявності такої згоди на момент укладення договорів. Ухвалою судді від 11 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду на 31 березня 2021 року о 14:00 год. В судовому засіданні 31 березня 2021 року задоволено клопотання відповідача IV про відкладення розгляду справи та оголошено перерву до 13 квітня 2021 року о 10:00 год. 13 квітня 2021 року в судовому засіданні представник відповідача IV подав додаткові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позову із тих же мотивів. Представник третьої особи V подав пояснення по суті справи в яких підтвердив факт укладення між ПАТ «УКРІНБАНК» та третьою особою IV Кредитного договору № 4804 від 27 серпня 2012 року та надання кредиту. Зобов`язання позичальника перед ПАТ «УКРІНБАНК» було забезпечено низкою іпотечних договорів та договорів поруки, в тому числі Іпотечними договорами від 27 серпня 2012 року (реєстраційні номери 4934 та 4939) між відповідачем II і відповідачем III та ПАТ «УКРІНБАНК». Позичальником в іпотеку також було передано право на забудову зазначених земельних ділянок відповідно до договору іпотеки (майнової поруки) від 26 червня 2013 року (реєстраційний номер 2586). В поясненнях представник третьої особи V підтверджує, що між третьою особою V та позивачем 01 листопада 2018 року було укладено договір про відступлення права вимоги № 2, відповідно до якого до позивача перейшли права вимоги як за кредитними договорами, так і забезпечення у відповідній частині. Під час судового розгляду представник третьої особи V підтвердив, що на момент укладення договорів суперфіцію земельні ділянки перебували в іпотеці. Третя особа V в своїх поясненнях стверджує, що ПАТ «УКРІНБАНК» поточне найменування ПАТ «УКРІНКОМ» як іпотекодержатель згоду на укладення договорів на право забудови, що є предметом цього позову не надавав. Вважає що за відсутності згоди іпотекодержателя договори про передачу предмета іпотеки в користування під забудову не відповідають Закону та є недійсними. У зв`язку із викладеним просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Судове засідання було відкладено на 21 квітня 2021 року. Відповідач II подав заяву по суті справи, в якій підтвердив що він і його дружина, відповідач III, станом на серпень 2012 року були власниками земельних ділянок кадастрові номери 3222486201:01:036:0122, 3222486201:01:036:0121 та 3222486201:01:036:0120 відповідно. В поясненнях зазначено, що 19 серпня 2011 року він і його дружина, відповідач III, уклали із третьою особою IV договір суперфіцію №11.08.15, у відповідності до якого земельні ділянки кадастрові номери 3222486201:01:036:0122, 3222486201:01:036:0121 та 3222486201:01:036:0120 були передані третій особі IV в користування для забудови. 27 серпня 2012 року ці земельні ділянки були передані в іпотеку ПАТ «УКРІНБАНК» відповідно до договору іпотеки-1 та договору іпотеки-2 на забезпечення виконання зобов`язань третьої особи IV. Іпотечні договори не оскаржені та відповідають внутрішній волі відповідача II та відповідача III. В поясненнях відповідач II підтверджує, що його відомо про те, що право суперфіцію за договором від 19 серпня 2011 року також було передано в іпотеку ПАТ «УКРІНБАНК» на підставі іпотечного договору між третьою особою IV та ПАТ «УКРІНБАНК» на підставі від 26 червня 2013 року (реєстраційний номер 2586). Згодом договори суперфіцію були переукладені із третьою особою IV, а 10 червня 2016 року їх було розірвано за взаємною згодою сторін, а право забудови земельних ділянок відповідачем II та відповідачем III було передано на користь відповідача IV на підставі договорів суперфіцію № 11.06, № 11.06-1 та № 11.06-2. В своїх пояснення відповідач II не заперечує та підтверджує існування встановленої іпотеки на земельних ділянках із кадастровими номерами 3222486201:01:036:0122, 3222486201:01:036:0121 та 3222486201:01:036:0120 на момент укладання спірних договорів суперфіцію. Тільки в червні-липні 2019 року відповідачем II було отримано повідомлення від відповідача I про набуття прав іпотекодержателя та зняття іпотеки на земельні ділянки. В поясненнях відповідач II зазначає, що був переконаний що встановлення нового суперфіційного права відбувається за згодою іпотекодержателя ПАТ «УКРІНБАНК», проте доказів наявності такої згоди не наводить. Одночасно відповідач II зауважує, що відсутність такої згоди з боку іпотекодержателя є порушенням договорів іпотеки та може стати підставою для недійсності договорів про право забудови земельної ділянки. В поясненнях відповідач II категорично стверджує, що не надавав згоди на передання суперфіційного права на користь відповідача V, відповідача VI та відповідача VII та навіть не був повідомлений про це. Відповідач II зазначив що 06 березня 2021 року між ним і відповідачем III, з однієї сторони, та позивачем, з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок у відповідності до якого право власності на земельні ділянки перейшло до позивача. Відповідач II вказує, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеки» у разі набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки іпотека припиняється. В судовому засіданні 21 квітня 2021 року представники позивача та третьої особи V підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов у повному обсязі, представник відповідача IV просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Інші відповідачі та треті особи були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, що у відповідності до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вислухавши представників сторін та вивчивши їхні пояснення, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 27 серпня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та третьою особою IV, було укладено кредитний договір № 4804 про відкриття невідновлювальної мультивалютної кредитної лінії, далі - Кредитний договір, відповідно до якого, з врахуванням додаткових угод, було відкрито невідновлювальну мультивалютну кредитну лінію у розмірі 159 000 000,00 грн., що підтверджується кредитним договором № 4804 від 27 серпня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та третьої особою IV (Том І а.с. 15-19), поясненнями позивача, відповідача II та третьої особи V, а також додатковими угодами до нього: № 1 від 23 січня 2013 року, № 2 від 12 лютого 2013 року, № 3 від 15 травня 2013 року, № 4 від 26 червня 2013 року, № 5 від 16 серпня 2013 року, № 6 від 07 жовтня 2013 року, № 7 від 10 грудня 2013 року, № 7-1 від 10 лютого 2014 року, № 8 від 14 лютого 2014 року, № 9 від 11 березня 2014 року, № 10 від 10 квітня 2014 року, № 11 від 12 травня 2014 року, № 12 від 10 червня 2014 року, № 13 від 27 червня 2014 року, № 14 від 10 липня 2014 року, № 15 від 25 липня 2014 року, № 15-1 від 8 серпня 2014 року, № 16 від 12 серпня 2014 року, № 17 від 10 листопада 2014 року, № 18 від 29 грудня 2014 року, № 19 від 10 лютого 2015 року, № 21 від 28 травня 2015 року, № 22 від 26 червня 2015 року, № 23 від 10 липня 2015 року, № 24 від 10 серпня 2015 року (Том І а.с. 20-37). 27 серпня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та відповідачем II було укладено іпотечний договір (майнової поруки), що підтверджується іпотечним договором (майнової поруки) від 27 серпня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та відповідачем II, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстровано в реєстрі за № 4934, далі - Іпотечний договір-1 (Том І а.с. 38-43). До вказаного Іпотечного договору-1 вносились зміни та доповнення, а саме: договір про внесення змін та доповнень № 1 від 12 лютого 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 258; договір про внесення змін та доповнень № 2 від 15 травня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 1835; договір про внесення змін та доповнень № 3 від 26 червня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 2582; договір про внесення змін та доповнень № 4 від 16 серпня 2013 року, посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 3493; договір про внесення змін та доповнень № 5 від 14 лютого 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 255 та договір про внесення змін та доповнень № 6 від 12 серпня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 1474 (Том І а.с. 44-55). Одночасно із укладенням Іпотечного договору-1, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. було зареєстровано заборону відчуження предмету іпотеки та зареєстровано в реєстрі за номером 4935. Як Іпотечний договір-1, так і накладена заборона відчуження предмета іпотеки були зареєстровані в Реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Як встановлено вказаний договір в судовому порядку недійсним не визнавався. У відповідності до п. 1.1. Іпотечного договору-1 іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору № 4804 про відкриття невідновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 27 серпня 2012 року. Як встановлено пп. 2.1.1. п. 2.1. Іпотечного договору-1 предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, площею 8,9390 га, кадастровий номер 3222486201:01:036:0122, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, та все, що на ній буде збудовано. Відповідно до пп. 3.1.2 п. 3.1. Іпотечного договору-1 іпотекодавець має право розпоряджатись (в тому відчужувати, передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, тощо) предметом іпотеки, його частиною, лише за письмовою згодою іпотекодержателя. Підпунктом 4.1.7. пункту 4.1. Іпотечного договору-1 на іпотекодавця покладено обов`язок повідомляти іпотекодержателя про будь-яку зміну, яка відбувалась із предметом іпотеки. У відповідності до пп. 4.1.12. п. 4.1. Іпотечного договору-1 іпотекодавець зобов`язаний попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки. Відповідно пп. 5.2.3. п. 5.2. Іпотечного договору-1 іпотека припиняється у разі набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Як встановлено п. 9.1. Іпотечного договору-1 договір діє до повного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором та сторонами за цим договором. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору. У відповідності до п. 9.3. Іпотечного договору-1 відомості про обтяження та зміну умов обтяження відповідно до цього договору підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно п. 9.4. Іпотечного договору-1 на відчуження предмета іпотеки накладається заборона. 27 серпня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та відповідачем III було укладено іпотечний договір (майнової поруки), що підтверджується іпотечним договором (майнової поруки) від 27 серпня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та відповідачем III, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстровано в реєстрі за № 4939, надалі - Іпотечний договір-2 (Том І а.с. 56-58). До вказаного Іпотечного договору-2 вносились зміни та доповнення, а саме: договір про внесення змін та доповнень № 1 від 12 лютого 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 259, договір про внесення змін та доповнень № 2 від 15 травня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 1834, договір про внесення змін та доповнень № 3 від 26 червня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 2584, договір про внесення змін та доповнень № 4 від 16 серпня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 3494, договір про внесення змін та доповнень № 5 від 14 лютого 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 253 та договір про внесення змін та доповнень № 6 від 12 серпня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 1475 (Том І а.с. 59-64). У відповідності до п. 1.1. Іпотечного договору-2 іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору № 4804 про відкриття невідновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 27 серпня 2012 року. Як встановлено пп. 2.1.1. та 2.1.2. п. 2.1. Іпотечного договору-2 предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, площею 0,6199 га, кадастровий номер 3222486201:01:036:0121, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка. земельна ділянка, площею 0,3900 га, кадастровий номер 3222486201:01:036:0120, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка . Підпунктом 4.1.7. пункту 4.1. Іпотечного договору-2 на іпотекодавця покладено обов`язок повідомляти іпотекодержателя про будь-яку зміну, яка відбувалась із предметом іпотеки. Відповідно до пп. 4.1.12. п. 4.1. Іпотечного договору-2 іпотекодавець зобов`язаний попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки. Згідно з пп. 5.2.3. п. 5.2. Іпотечного договору-2 іпотека припиняється у разі набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Одночасно із укладенням Іпотечного договору-2, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. було зареєстровано заборони відчуження предметів іпотеки та зареєстровано в реєстрі за номерами 4940 та 4941. Як Іпотечний договір-2, так і накладені заборони відчуження предметів іпотеки були зареєстровані в Реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (Том І а.с. 65-72). Відповідач І листом від 18 червня 2019 року № 01-10/180619-2 повідомив відповідні органи, які здійснюють державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно про зняття заборони та припинення іпотек за Іпотечним договором-1 та Іпотечним договором-2 (Том І а.с. 78). З огляду на це, приймаючи до уваги пояснення позивача, відповідача ІІ та третьої особи V на момент укладення договорів суперфіцію 16 червня 2016 року № 11.06, № 11.06-1 та № 11.06-2 між відповідачем II, відповідачем III та відповідачем IV іпотека та заборона відчуження земельних ділянок були чинними. 01 листопада 2018 року між третьою особою V та позивачем було укладено договір про відступлення права вимоги № 2, у відповідності до якого позивачу було відступлено право вимоги до третьої особи IV за кредитним та іпотечними договорами, в тому числі право іпотеки на Земельні ділянки кадастрові номери 3222486201:01:036:0120, 3222486201:01:036:0121 та 3222486201:01:036:0122, що підтверджується договором про відступлення права вимоги № 2 від 01 листопада 2018 року між Третьою особою V та позивачем, додатком від 01 листопада 2018 року до договору про відступлення права вимоги № 2 та актом приймання-передачі документів за договором про відступлення права вимоги № 2 (Том І а.с. 73-74). 27 травня 2019 року між Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів та відповідачем I, було укладено договір-купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. та зареєстрованим в реєстрі за номером 901. У відповідності до п. 4 та 5 Специфікації до вказаного договору купівлі-продажу відповідач I набув право вимоги за кредитним та іпотечними договорами, що підтверджується договором купівлі-продажу від 27 травня 2019 року між Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Чорнєй В.В. та зареєстрованим в реєстрі за номером 901 та Специфікацією до нього (Том І а.с. 75-77). Отже, з моменту укладення вказаного договору відповідач I став стороною Кредитного договору № 4804, тобто стороною основного зобов`язання в розумінні ч. 7 ст. 30 ЦПК України. Слід зазначити, що договір купівлі-продажу від 27 травня 2019 року (реєстраційний номер 901) оскаржувався в судовому порядку. Як встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 28 липня 2020 року у справі № 910/7962/19 позов ПАТ «Українська інноваційна компанія» задоволено та, серед іншого, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 27 травня 2019 року (реєстраційний номер 901). Постановою Північного апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 18 березня 2021 року, рішення Господарського суду міста Києва від 28 липня 2020 року у справі № 910/7962/19 скасовано, постановлено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. При цьому, суд враховує наступне. Договір про відступлення права вимоги № 2 від 01 листопада 2018 року між позивачем та третьою особою V укладався тільки на частину боргу третьої особи IV (на 30 мільйонів гривень) та не був визнаний недійсним в судовому порядку. Договір купівлі-продажу від 27 травня 2019 року (реєстраційний номер 901) не містить суми заборгованості третьої особи IV, яка відчужується. Право вимоги на користь позивача було відчужено в листопаді 2018 року, а право вимоги на Відповідача I в травні 2019 року. Як встановлено ст. 606 ЦК України зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. У відповідності до абз. 4 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. З огляду на зазначене вимоги позивача щодо визнання права іпотеки задоволенню не підлягають. 11 червня 2016 року між відповідачем ІІ та відповідачем ІV було укладено договір про право забудови земельної ділянки (договір суперфіцію) № 11.06, у відповідності до якого відповідач II передав відповідачу IV під забудову земельну ділянку, площею 8,9390 га, кадастровий номер 3222486201:01:036:0122, що підтверджується договором про право забудови земельної ділянки (договір суперфіцію) № 11.06 від 11 червня 2016 року між відповідачем ІІ та відповідачем IV (Том IV а.с. 61-66). 16 червня 2016 року третьою особою I було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, надалі - Реєстр, право відповідача IV на забудову земельної ділянки кадастровий номер 3222486201:01:036:0122 (номер запису про інше речове право: 15014754, підстава для реєстрації іншого речового права: рішення третьої особи I про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30096277 від 16 червня 2016 року), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 234317091 від 26 листопада 2020 року, далі - Довідка № 234317091 (Том І а.с. 65-68). Як стверджується матеріалами справи на момент укладення договору суперфіцію № 11.06 земельна ділянка із кадастровим номером 3222486201:01:036:0122 перебувала під іпотекою згідно Іпотечного договору-1. Передача земельної ділянки в користування, в тому числі для забудови потребувала попередньої письмової згоди іпотекодержателя. Судом встановлено що така згода не надавалась. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» зазначене є підставою для визнання цього договору недійсним. 11 червня 2016 року між відповідачем III та відповідачем IV було укладено договір про право забудови земельної ділянки (договір суперфіцію) № 11.06-1, у відповідності до якого відповідач III передав відповідачу IV під забудову земельну ділянку, площею 0,6199 га, кадастровий номер 3222486201:01:036:0121, що підтверджується договором про право забудови земельної ділянки (договір суперфіцію) № 11.06-1 (Том IV а.с. 67-72). 16 червня 2016 року третьою особою І було зареєстровано в Реєстрі право відповідача IV на забудову земельної ділянки кадастровий номер 3222486201:01:036:0121 (номер запису про інше речове право: 15015178, підстава для реєстрації іншого речового права: рішення третьої особи-1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30096737 від 16 червня 2016 року), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 236029073 від 08 грудня 2020 року, надалі - Довідка № 236029073 (Том І а.с. 71-72). 11 червня 2016 року між відповідачем ІІІ та відповідачем IV було укладено договір про право забудови земельної ділянки (договір суперфіцію) № 11.06-2, у відповідності до якого відповідач III передав відповідачу IV під забудову земельну ділянку, площею 0,3900 га, кадастровий номер 3222486201:01:036:0120, що підтверджується договором про право забудови земельної ділянки (договір суперфіцію) № 11.06-2 від 11 червня 2016 року між відповідачем ІІІ та відповідачем IV (Том IV а.с. 73-78). 16 червня 2016 року третьою особою I, було зареєстровано в Реєстрі право відповідача IV на забудову земельної ділянки кадастровий номер 3222486201:01:036:0120 (номер запису про інше речове право: 15014921, підстава для реєстрації іншого речового права: рішення Третьої особи I про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30096474 від 16 червня 2016 року), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 236029036 від 08 грудня 2020 року, надалі - Довідка № 236029036 (Том І а.с. 69-70). Як стверджується матеріалами справи на момент укладення договорів суперфіцію № 11.06-1 та № 11.06-2 земельні ділянки із кадастровими номерами 3222486201:01:036:0120 та 3222486201:01:036:0121 перебували під іпотекою згідно Іпотечного договору-2. Передача земельних ділянок в користування, в тому числі для забудови потребувала попередньої письмової згоди іпотекодержателя. Судом встановлено що така згода була відсутня. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» зазначене є підставою для визнання цих договорів недійсними. 27 липня 2019 року між відповідачем IV та відповідачем V було укладено договір про передачу суперфіційного права, відповідно до якого відповідач IV передав відповідачу V право забудови земельної ділянки площею 0,1149 га, яка є частиною земельної ділянки площею 0,4098 га, яка, в свою чергу, є частиною земельної ділянки площею 8,9390 га, кадастровий номер 3222486201:01:036:0122 (надалі також - Частина земельної ділянки) (Том IV а.с. 84-86). 02 вересня 2019 року третьою особою ІІ, було зареєстровано в Реєстрі описане вище право відповідача V на забудову Частини земельної ділянки (номер запису про інше речове право: 33076431, підстава для реєстрації іншого речового права: рішення третьої особи II про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 48509364 від 04 вересня 2019 року). 13 серпня 2020 року між відповідачем V та відповідачем VI, було укладено договір про передачу суперфіційного права, у відповідності до якого відповідач V передав відповідачу VI право забудови Частини земельної ділянки (Том IV а.с. 79-83). 19 серпня 2020 року третьою особа III, було зареєстровано в Реєстрі право відповідача VI на забудову Частини земельної ділянки (номер запису про інше речове право: 37831758, підстава для реєстрації іншого речового права: рішення третьої особи III про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 53684377 від 19 серпня 2020 року) (Том IV а.с. 50-51). Вказані обставини підтверджуються Довідкою № 234317091, договором про передачу суперфіційного права від 27 липня 2019 року між відповідачем IV та відповідачем V, договором про передачу суперфіційного права від 13 серпня 2020 року між відповідачем V та відповідачем VI, актом приймання-передачі до договору про передачу суперфіційного права від 13 серпня 2020 року (Том І а.с. 65-68). 06 січня 2021 року між відповідачем IV та відповідачем VII, було укладено договір про передачу суперфіційного права, у відповідності до якого до відповідача VII перейшло право забудови земельної ділянки, площею 0,3900 га, кадастровий номер 3222486201:01:036:0120, що підтверджується договором про передачу суперфіційного права від 06 січня 2021 року між відповідачем IV та відповідачем VII (щодо земельної ділянки кадастровий номер 3222486201:01:036:0120) (Том IV а.с. 58-59) та актом приймання-передачі земельної ділянки від 06 січня 2021 року до вказаного договору (Том IV а.с. 60). 12 січня 2021 року третьою особою VI, було зареєстровано в Реєстрі право Відповідача VI на забудову земельної ділянки кадастровий номер 3222486201:01:036:0120 (номер запису про інше речове право: 40137778, підстава для реєстрації іншого речового права: рішення третьої особи VI про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 56172412 від 15 січня 2021 року), що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 247291494 від 09 березня 2021 року, далі - Довідка № 247291494 (Том IV а.с. 46-47). 06 січня 2021 року між відповідачем IV та відповідачем VII було укладено договір про передачу суперфіційного права, у відповідності до якого до Відповідача VII перейшло право забудови земельної ділянки, площею 0,6199 га, кадастровий номер 3222486201:01:036:0121. Це підтверджується договором про передачу суперфіційного права від 06 січня 2021 року між відповідачем IV та відповідачем VII (щодо земельної ділянки кадастровий номер 3222486201:01:036:0121) (Том IV а.с. 55-56) та актом приймання-передачі земельної ділянки від 06 січня 2021 року до вказаного договору (Том IV а.с. 57). 12 січня 2021 року третьою особою VI було зареєстровано в Реєстрі право відповідача VII на забудову земельної ділянки кадастровий номер 3222486201:01:036:0121 (номер запису про інше речове право: 40138023, підстава для реєстрації іншого речового права: рішення третьої особи VI про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 56172772 від 15 січня 2021 року), що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 247292562 від 09 березня 2021 року, далі - Довідка № 247292562 (Том IV а.с. 48-49). 06 січня 2021 року між відповідачем IV та відповідачем VII було укладено договір про передачу суперфіційного права, у відповідності до якого до відповідача VII перейшло право забудови земельної ділянки, площею 8,9390 га, кадастровий номер 3222486201:01:036:0122 (за виключенням Частини земельної ділянки). Це підтверджується договором про передачу суперфіційного права від 06 січня 2021 року між відповідачем IV та відповідачем VII (щодо земельної ділянки кадастровий номер 3222486201:01:036:0122) (Том IV а.с. 52-53) та актом приймання-передачі земельної ділянки від 06 січня 2021 року до вказаного договору (Том IV а.с. 54). 12 січня 2021 року третьою особою V було зареєстровано в Реєстрі право відповідача VII на забудову земельної ділянки кадастровий номер 3222486201:01:036:0122, за виключенням Частини земельної ділянки (номер запису про інше речове право: 40137409, підстава для реєстрації іншого речового права: рішення третьої особи-5 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 56171822 від 15 січня 2021 року), що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 247293172 від 09 березня 2021 року, надалі - Довідка № 247293172 (Том IV а.с. 50-51). 06 березня 2021 року між позивачем, з однієї сторони, та відповідачем II та відповідачем III, з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок, у відповідності до якого до позивача перейшло право власності на земельні ділянки кадастрові номери 3222486201:01:036:0120, 3222486201:01:036:0121 та 3222486201:01:036:0122. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перцовою Мариною Геннадіївною та зареєстровано в реєстрі за номером 230, що підтверджується Довідкою № 247293172, Довідкою № 247292562 та Довідкою № 247291494 (Том IV а.с. 46-51). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. У відповідності до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Аналогічне за змістом положення закріплене також і в пп. 3.1.2. п. 3.1. іпотечних договорів, у відповідності до яких іпотекодавець має право розпоряджатись (в т.ч. відчужувати, передавати в спільну діяльність, лізинг, оренду тощо) предметом іпотеки лише за письмовою згодою іпотекодержателя. Пункт 4 ч. 1 ст. 395 ЦК України відносить право користування земельною ділянкою (суперфіцій) до речових прав на чуже майно. Виходячи із приписів ч. 1 ст. 413 ЦК України суперфіцій - це право користування земельною ділянкою для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель. Відповідно до ч. 1 ст. 1021 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) може виникати або на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою, або на підставі договору. Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Таким чином, суперфіційне право є різновидом права користування земельною ділянкою, а отже передача предмету іпотеки в суперфіцій потребує попередньої згоди іпотекодержателя. Відповідно, укладення правочину щодо передання земельної ділянки в суперфіцій без такої згоди має наслідком недійсність цього правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. З огляду на це, вимоги позивача про недійсність договорів про передачу суперфіційного права підлягають задоволенню із тих же підстав, що і договори суперфіцію. Зважаючи на те, що прийняття нотаріусами та державними реєстраторами відповідних оскаржуваних рішень та внесення на їх підставі до Реєстру записів про інше речове право є наслідками укладення договорів, визнаних судом недійсними, то суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та скасування відповідних рішень приватних нотаріусів та державних реєстраторів. Суд відхиляє доводи відповідача IV про недійсність договору про відступлення права вимоги № 2 від 01 листопада 2018 року між позивачем та третьою особою V з огляду на таке. Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Таким чином законодавець виділяє тільки дві форми правочину: письмова та усна. Договір про відступлення права вимоги № 2 від 01 листопада 2018 року за своєю формою повністю відповідає вимогам ст. 513 ЦК України. Нотаріальне посвідчення правочину не відноситься законодавством до форми правочину. Таким чином, відповідач І не довів того, що цей договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Отже у суду відсутні підстави для застосування ст. 202 ЦК України. Закріплена ч. 2 ст. 203 ЦК України відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності у особи, яка вчиняє правочин, з огляду на приписи ст. 215 ЦК України не робить такий правочин автоматично недійсним (нікчемним), а тільки відносить його до оспорюваних. Більше того, питання про наявність або відсутність у третьої особи V необхідного обсягу цивільної дієздатності на укладення договору про відступлення права вимоги виходить за межі предмету спору, оскільки жодна зі сторін не просила суд визнавати недійсним цей договір. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16 щодо розгляду питання про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 2 від 01 листопада 2018 року. У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд враховує, що відповідач IV не надав рішення компетентного суду, яким би договір про відступлення права вимоги № 2 від 01 листопада 2018 року було визнано недійсним. Так само, відповідач IV не скористався правом на звернення до суду із зустрічним позовом та не просив суд визнавати недійсним наведений договір. При цьому, цивільне процесуальне законодавство не наділяє суд повноваженнями за власною ініціативою визнавати правочини недійсними. Отже у суду відсутні підстави ставити під сумнів правомірність договору про відступлення права вимоги № 2 від 01 листопада 2018 року. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд вважає, що позов є таким, що підлягає частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial