Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач у червні 2014 року звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Комунального закладу охорони здоров'я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Головного управління охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації про забов'язання встановити 2 групу інвалідності з професійних захворювань. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 05.08.1996 року працювала лікарем-стоматологом-терапевтом в комунальному закладі охорони здоров'я «Лозівська центральна районна лікарня», за час роботи у якому позивачу 28.04.2010 року були встановлені професійні захворювання, а саме: лікарська та латексна алергія у формі хронічної часто рецидивуючої екземи кистів та передпліч, рецидивуючого набряку Квінке, хронічного алергічного ринофарингіту, про що свідчить повідомлення про професійне захворювання форми П-3, реєстраційний №153 від 28.04.2010 року, видане науково-дослідним інститутом гігієни праці та професійних захворювань Харківського національного медичного університету. В повідомленні про професійні захворювання крім професійних захворювань вказано також супутні захворювання, що відносяться до супутнього діагнозу. Як висновок, в повідомленні також зазначено, що до професії стоматолога [PERSON] не придатна, може працювати лікарем поза дією алергізуючих і дратівливих речовин, лікарських препаратів, деззасобів, необхідності застосування латексних рукавичок, потребує направлення на МСЕК для пенсіонування за професійним захворюванням. Відповідно до пункту 81 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМУ №1112 від 25.08.2004 року, у разі втрати працівником працездатності внаслідок професійного захворювання лікувально-профілактичний, що обслуговує підприємство, працівником якого є потерпілий, направляє потерпілого на медико-соціальну експертну комісію для встановлення ступеня втрати ним професійної працездатності. Відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, причину, час настання та групу інвалідності у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги. Відповідно до статті 69 «Основ законодавства України про охорону здоров'я» та статті Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», МСЕК визначає для інвалідів роботи і професії, доступні їм за станом здоров'я, перевіряє правильність використання праці інвалідів згідно з висновком експертної комісії та сприяє відновленню працездатності інвалідів. Згідно рекомендацій для практичного використання інструкції «Критерії встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, особливостей працевлаштування хворих та інвалідів», затвердженої наказом МОЗ України №238 від 05.08.1998 року, ступінь втрати працездатності визначається медико-соціальними комісіями у відсотках від професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров'я. 03.08.2011 року МСЕК встановила [PERSON] 3 групу інвалідності з професійних захворювань та 50 % ступінь втрати професійної працездатності на період до 01.07.2012 року, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААА №617274 від 03.08.2011 року та довідкою МСЕК серії ХАР-08 №000786 від 03.08.2011 року. До довідки МСЕК надавалася індивідуальна програма реабілітації інваліда №722 від 03.08.2011 року. Даною програмою реабілітації МСЕК визначена серед професій і спеціальностей, доступних за станом здоров'я і професія лікаря-статиста, що не відповідає чинному законодавству та стану здоров'я [PERSON] 04.07.2012 року МСЕК встановила [PERSON] 3 групу інвалідності з професійних захворювань та 50 % ступінь втрати професійної працездатності на період до 01.07.2014 року, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААА №617728 від 04.07.2012 року та довідкою МСЕК серії ХАР-08 №002016 від 04.07.2012 року. До довідки МСЕК надавалася індивідуальна програма реабілітації інваліда №623 від 04.07.2012 року, в якій зазначалися реабілітаційні заходи. Даною програмою реабілітації визначено види професій і спеціальності, які доступні за станом здоров'я, а саме: лікар ЛФК, лікар-реабілітолог. 09.07.2014 року МСЕК встановила [PERSON] 3 групу інвалідності з професійних захворювань та 50 % ступінь втрати професійної працездатності на період до 01.07.2017 року, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААБ №201588 від 09.07.2014 року та довідкою МСЕК серії 10 ААА №255985 від 09.07.2014 року. До довідки МСЕК надавалася індивідуальна програма реабілітації інваліда №45 від 09.07.2014 року. Даною програмою реабілітації визначено види професій і спеціальності, які доступні за станом здоров'я і професія лікаря-статиста, що не відповідає чинному законодавству та стану здоров'я [PERSON] Отже, позивач вважає, що дії МСЕК щодо встановлення 3 групи інвалідності з професійних захворювань та 50 % ступеня втрати професійної працездатності із зазначенням певного терміну є такими, що не відповідають законодавству України, вважає, що їй необхідно встановити 2 групу інвалідності з професійних захворювань безстроково та максимальні відсотки втрати професійної працездатності в стоматології, а також визначені види медичної та соціальної допомоги. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, вимоги позивача вважає незаконними, необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству. Так, дійсно 03.08.2011 року обласною МСЕК [PERSON] вперше була встановлена 3 група інвалідності з професійних захворювань, лікарська та латексна алергія у формі хронічної часто рецидивуючої екземи кистів і передпліч, хронічного алергічного ринофарингіту та 50 % ступінь втрати професійної працездатності на період до 01.07.2012 року. 04.07.2012 року обласною МСЕК було повторно встановлено 3 групу інвалідності з професійних захворювань, лікарська та латексна алергія у формі хронічної часто рецидивуючої екземи кистів і передпліч, хронічного алергічного ринофарингіту та 50 % ступінь втрати професійної працездатності на період до 01.07.2014 року. Переоглядом у 09.07.2014 року Комунальним закладом охорони здоров'я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» встановлено 3 групу інвалідності з професійних захворювань, лікарська та латексна алергія у формі хронічної часто рецидивуючої екземи кистів, хронічного алергічного ринофарингіту і передпліч та 50 % ступінь втрати професійної працездатності на період до 01.07.2017 року, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААБ від 09.07.2014 року та довідкою МСЕК серії 10 ААА №255985 від 09.07.2014 року. До довідки надавалась індивідуальна програма реабілітації інваліду №45 від 09.07.2014 року. Позивач у місячний термін після отримання висновку комісії не подала письмову заяву на оскарження рішення МСЕК до комісії, в якій вона проходила огляд. Також позивачу [PERSON] в період проходження МСЕК було запропоновано звернутися до клініки Українського державного науково-дослідницького інституту медико-соціальних проблем інвалідності, на що позивач відмовилась. Представник відповідача наголосила, що [PERSON] правильно встановлена 3 група інвалідності з професійних захворювань, лікарська та латексна алергія у формі хронічної часто рецидивуючої екземи кистів, хронічного алергічного ринофарингіту і передпліч та 50 втрати працездатності на підставі п. 27 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009 року за №1317. Також представник відповідача не згодний з позовними вимогами щодо працевлаштування, оскільки фактично [PERSON] не може виконувати роботу стоматолога не у зв'язку з втратою чи обмеженням трудових навиків та професійних здібностей, а у зв'язку з алергією на ліки та латекс. Позивачу було запропоновано огляд та обстеження у Центральній МСЕК м. Києва по оскарженню рішення, однак позивач відмовлялась. Професії вказані в індивідуальній програмі реабілітації інваліда №45 [PERSON] носять рекомендуючий характер, позив може бути перекваліфікована в будь-яку іншу професію за згодою та з урахуванням протипоказань до роботи за рахунок коштів фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Щодо індивідуальної програми реабілітації інваліда №45, то [PERSON] мала право відмовитися від неї та подати до МСЕК відповідну заяву. Рекомендації на технічні засоби виписуються згідно з Постанови КМУ №321 від 05.04.2012 року, а тому твердження [PERSON], що їй для самообслуговування та поліпшення умов у побуті необхідна пральна машинка, пилосос, посудомийна машина ніяк не пов'язані з професійним захворюванням, ці технічні засоби не входять до Переліку, перелік є вичерпним. Таким чином, встановлення 2 групи інвалідності та 85 % втрати працездатності безстроково є неможливим, зміна індивідуальної програми реабілітації інваліда та виплата компенсації за страхові виплати на побутове обслуговування є неможливим. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши доводи позивача, представника відповідача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 05.08.1996 року працювала лікарем-стоматологом-терапевтом в комунальному закладі охорони здоров'я «Лозівська центральна районна лікарня» (а. с. 30). За час роботи у комунальному закладі охорони здоров'я «Лозівська центральна районна лікарня» позивачу 28.04.2010 року були встановлені професійні захворювання, а саме: лікарська та латексна алергія у формі хронічної часто рецидивуючої екземи кистів та передпліч, рецидивуючого набряку Квінке, хронічного алергічного ринофарингіту, про що свідчить повідомлення про професійне захворювання форми П-3, реєстраційний №153 від 28.04.2010 року, видане науково-дослідним інститутом гігієни праці та професійних захворювань Харківського національного медичного університету (а. с. 13). В повідомленні про професійні захворювання крім професійних захворювань вказано також супутні захворювання, що відносяться до супутнього діагнозу. Як висновок, в повідомленні також зазначено, що до професії стоматолога [PERSON] не придатна, може працювати лікарем поза дією алергізуючих і дратівливих речовин, лікарських препаратів, деззасобів, необхідності застосування латексних рукавичок, потребує направлення на МСЕК для пенсіонування за професійним захворюванням, підлягає нагляду та лікуванню у дерматолога, алерголога, онколога, терапевта, невропатолога, ЛОР-лікаря за місцем роботи або проживання (а. с. 13). Відповідно до пункту 81 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМУ №1112 від 25.08.2004 року, у разі втрати працівником працездатності внаслідок професійного захворювання лікувально-профілактичний заклад, що обслуговує підприємство, працівником якого є потерпілий, направляє потерпілого на медико-соціальну експертну комісію для встановлення ступеня втрати ним професійної працездатності. Відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, причину, час настання та групу інвалідності у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги. Відповідно до статті 69 «Основ законодавства України про охорону здоров'я» та статті 7 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», МСЕК визначає для інвалідів роботи і професії, доступні їм за станом здоров'я, перевіряє правильність використання праці інвалідів згідно з висновком експертної комісії та сприяє відновленню працездатності інвалідів. Згідно рекомендацій для практичного використання інструкції «Критерії встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, особливостей працевлаштування хворих та інвалідів», затвердженої наказом МОЗ України №238 від 05.08.1998 року, ступінь втрати працездатності визначається медико-соціальними комісіями у відсотках від професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров'я. 03.08.2011 року МСЕК встановила [PERSON] 3 групу інвалідності з професійних захворювань та 50 % ступінь втрати професійної працездатності на період до 01.07.2012 року, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААА №617274 від 03.08.2011 року та довідкою МСЕК серії ХАР-08 №000786 від 03.08.2011 року (а. с. 14-15). До довідки МСЕК надавалася індивідуальна програма реабілітації інваліда №722 від 03.08.2011 року. Даною програмою реабілітації МСЕК визначена серед професій і спеціальностей, доступних за станом здоров'я і професія лікаря-статиста (а. с. 22-25). 04.07.2012 року МСЕК встановила [PERSON] 3 групу інвалідності з професійних захворювань та 50 % ступінь втрати професійної працездатності на період до 01.07.2014 року, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААА №617728 від 04.07.2012 року та довідкою МСЕК серії ХАР-08 №002016 від 04.07.2012 року (а. с. 16-17). До довідки МСЕК надавалася індивідуальна програма реабілітації інваліда №623 від 04.07.2012 року, в якій зазначалися реабілітаційні заходи. Даною програмою реабілітації визначено види професій і спеціальності, які доступні за станом здоров'я, а саме: лікар ЛФК, лікар-реабілітолог (а. с. 18-21). Визначаючи професію лікаря-статиста, медико-соціальна експертна комісія у листах-відповідях головному лікарю Лозівської ЦРЛ Жовтому І. Ю., де на той час працювала [PERSON], (від 05.10.2012 року №91 на №1108 від 25.09.2012 року, від 13.11.12 №109 на 1339 від 06.11.2012 року) наголошувала, що [PERSON] за фахом лікар-стоматолог, лікарем-стоматологом працювати не може у зв'язку з латексною алергією, і згідно рекомендацій Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності м. Дніпропетровська від 08.07.2011 року та рекомендацій Українського науково-дослідного інституту гігієни праці та професійних захворювань м. Харкова від 17.05.2012 року [PERSON] може працювати лікарем-статистом (а. с. 26-27). У консультативному висновку №3704 Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності м. Дніпропетровська від 08.07.2011 року рекомендована перекваліфікація і раціональне працевлаштування без впливу алергічного фактору, можлива робота лікарем-реабілітологом, лікарем-статистом, лікарем ЛФК (а. с. 28). Відповідно до рекомендацій Українського науково-дослідного інституту гігієни праці та професійних захворювань м. Харкова від 17.05.2012 року, [PERSON] може працювати лікарем-реабілітологом, лікарем-статистом, лікарем ЛФК (а. с. 29). 09.07.2014 року МСЕК встановила [PERSON] 3 групу інвалідності з професійних захворювань та 50 % ступінь втрати професійної працездатності на період до 01.07.2017 року, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААБ №201588 від 09.07.2014 року та довідкою МСЕК серії 10 ААА №255985 від 09.07.2014 року (а. с. 48-49). До довідки МСЕК надавалася індивідуальна програма реабілітації інваліда №45 від 09.07.2014 року. Даною програмою реабілітації визначено види професій і спеціальності, які доступні за станом здоров'я: професія лікаря-статиста, лікаря ДФК, лікаря-реабілітолога (а. с. 50-53). Відповідно до статті 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, наслідком травм, або з уродженими дефектами, що призводять до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі та захисті. Відповідно до Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05.09.2011 року за №561, обмеження життєдіяльності - це неможливість виконувати повсякденну діяльність способом та в об'ємі звичайних для людини, що створює перешкоди у соціальному середовищі, ставить її незручне становище порівняно зі здоровими і проявляється частковою або повною втратою здатністю до самообслуговування, пересування, орієнтації, спілкування, навчання, контролю за поведінкою, а також значним обмеженням обсягу трудової діяльності, зниженням кваліфікації і призводять до соціальної дезадаптації. Відповідно до пункту 1.3 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05.09.2011 року за №561, медико-соціальна експертиза проводиться хворим, що досягли повноліття, інвалідам, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації. Відповідно до пункту 5 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року за №1317, комісії у своїй роботі керуються Конституцією і законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами відповідних державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини у зазначеній сфері, та цим Положенням, іншими нормативно-правовими актами з питань медико-соціальної експертизи. Відповідно до пункту 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року за №1317, медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи. Критерії встановлення інвалідності визначені пунктом 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року за №1317, відповідно до якого підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі. Критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров'я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи: обмеження самообслуговування II ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до самостійного пересування II ступеня - здатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до навчання II ступеня - нездатність до навчання або здатність до навчання тільки у спеціальних навчальних закладах або за спеціальними програмами вдома; обмеження здатності до трудової діяльності II ступеня - нездатність до провадження окремих видів трудової діяльності чи здатність до трудової діяльності у спеціально створених умовах з використанням допоміжних засобів і/або спеціально обладнаного робочого місця, за допомогою інших осіб; обмеження здатності до орієнтації II ступеня - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування II ступеня - здатність до спілкування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності контролювати свою поведінку II ступеня - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою сторонніх осіб. Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05.09.2011 року за №561 визначено, що професія - рід трудової діяльності людини, яка володіє комплексом спеціальних знань, практичних навичок, одержаних шляхом спеціальної освіти, навчання чи досвіду, які дають можливість здійснювати роботу в певній сфері виробництва. Відповідно до пункту 2.2 вищенаведеної Інструкції, визначено, що такий критерій як «здатність до трудової діяльності» - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров'я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю. Професійна працездатність - здатність людини якісно виконувати роботу, що передбачена конкретною професією, яка дозволяє реалізувати трудову зайнятість у певній сфері виробництва відповідно до вимог змісту і обсягу виробничого навантаження, встановленого режиму роботи та умов виробничого середовища. Параметри оцінки - збереження або втрата професійної здатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості в звичайних або спеціально створених умовах. Порушення професійної працездатності - найчастіша причина соціальної недостатності, яка може виникати первинно, коли інші категорії життєдіяльності не порушені, або вторинно на основі обмеження життєдіяльності. Здатність до праці за конкретною професією у інвалідів з обмеженням інших критеріїв життєдіяльності може бути збережена повністю або частково чи відновлена засобами професійної реабілітації, після чого інваліди можуть працювати у звичайних або спеціально створених умовах з повною чи неповною тривалістю робочого часу. Відповідно до пункту 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року за №1317, обмеження здатності до трудової діяльності II ступеня - нездатність до провадження окремих видів трудової діяльності чи здатність до трудової діяльності у спеціально створених умовах з використанням допоміжних засобів і/або спеціально обладнаного робочого місця, за допомогою інших осіб. Відповідно до Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05.09.2011 року за №561, такий критерій як «здатність до самообслуговування» - можливість ефективно виконувати соціально-побутові функції і задовольняти потреби без допомоги інших осіб. Параметри оцінки - інтервал часу, через який виникає потреба в допомозі: епізодична допомога (рідше одного разу на місяць), регулярна (декілька разів на місяць), постійна допомога (декілька разів на тиждень - регульована або декілька разів на день - нерегульована допомога). Відповідно до пункту 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року за №1317, обмеження самообслуговування II ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб. Також відповідно до пункту 27 вищенаведеної інструкції, до II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності. У [PERSON] наявні три професійні захворювання: ринофарингіт, екзема, набряк Квінке. Перелік професійних захворювань наведений у Постанові КМУ від 08.11.2000 року №1662 «Про затвердження переліку професійних захворювань». Відповідно до пункту 22 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року за №1317, особам, що звертаються для встановлення інвалідності, група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду у разі наявності вроджених вад розумового чи фізичного розвитку, анатомічних дефектів, стійких необоротних морфологічних змін та розладу функцій органів і систем організму, неефективності реабілітаційних заходів, неможливості відновлення соціальної адаптації, несприятливого прогнозу відновлення працездатності з урахуванням реальних соціально-економічних обставин у місці проживання інваліда, а також інвалідам, у яких строк переогляду настає після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05.09.2011 року за №561, до основних видів порушення функцій організму людини, які визначаються медико-соціальною експертизою, належать: порушення психічних функцій (сприйняття, уваги, пам'яті, мислення, мови, емоцій, волі); порушення сенсорних функцій (зору, слуху, нюху, дотику, больової, температурної та інших видів чутливості); порушення статодинамічних функцій (голови, тулуба, кінцівок, рухливих функцій, статики, координації руху); порушення функції кровообігу, дихання, травлення, виділення, обміну речовин та енергії, внутрішньої секреції, імунітету тощо; мовні порушення (не обумовлені психічними розладами), порушення голосоутворення, форми мови - порушення усної (ринолалія, дизартрія, заїкання, алалія, афазія) та письмової (дисграфія, дислексія), вербальної та невербальної мови; порушення, які викликають спотворення (деформація обличчя, голови, тулуба, кінцівок, які призводять до зовнішнього спотворення, аномальні дефекти травного, сечовидільного, дихального трактів, порушення розмірів тулуба). У [PERSON] наявне стійке порушення сенсорної функції нюху внаслідок хронічного алергічного ринофарингіту, порушення функції імунітету, що проявляється в стійкій алергічній реакції на конкретно визначені лікарські препарати та латекс. Відповідно до пункту 2.1 Порядку встановлення медико-соціальними експертизи комісіями стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язаних з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом МОЗ України від 05.06.2012 року №420, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках встановлюється виходячи з наслідків ушкодження здоров'я внаслідок професійного захворювання, які дозволяють продовжувати виконання роботи за попередньою професією до професійного захворювання. Згідно рекомендацій для практичного використання інструкції «Критерії встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках, особливостей працевлаштування хворих та інвалідів», затвердженої наказом МОЗ України №238 від 05.08.1998 року, ступінь втрати працездатності визначається МСЕК у відсотках від професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров'я. Згідно даних рекомендацій, а також наведеного вище Порядку встановлення медико-соціальними експертизи комісіями стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язаних з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом МОЗ України від 05.06.2012 року №420, за наявності у потерпілого наслідків, спричинених двома чи більше професійними захворюваннями, ступінь втрати професійної працездатності встановлюється при 2 групі інвалідності не вище 85%. Згідно пункту 2 вищезазначеного Порядку, ступінь втрати професійної втрати працездатності потерпілому у відсотках встановлюється безстроково при несприятливому прогнозі відновлення працездатності внаслідок професійного захворювання зі стійким порушенням професійних здібностей. Таким чином, ступінь втрати професійної працездатності повинен визначатися безстроково. Наказом МОЗ України від 08.10.2007 року за №623 затверджена форма індивідуальної програми реабілітації інваліда, в пункті 5 якої «трудова рекомендація» зазначаються види професій і спеціальностей, доступних за станом здоров'я. Згідно рекомендацій для практичного використання інструкції «Критерії встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках, особливостей працевлаштування хворих та інвалідів», затвердженої наказом МОЗ України №238 від 05.08.1998 року, при встановленні втрати професійної працездатності МСЕК керується можливим працевлаштуванням з урахуванням основної професії, освіти, стажу роботи. Оскільки у позивача вища медична освіта та певний стаж роботи в медицині, то у «трудових рекомендаціях» зазначаються лікарські професії чи спеціальності. Три професійні захворювання: ринофарингіт, екзема, набряк Квінке, наявних у [PERSON] та передбачених у Постанові КМУ від 08.11.2000 року №1662 «Про затвердження переліку професійних захворювань», відносяться до алергічних. Серед загальних захворювань (супутній діагноз) у позивача наявний хронічних бронхіт, який протипоказаний у роботі з папером, алергеном, зазначеним у пункті 3.10 Додатку 4 наказу МОЗ України №246 від 21.05.2007 року та з яким працюють статисти. Також у позивача наявний рак молочної залози (супутнього захворювання), вона систематично спостерігається у лікаря-онколога як за місцем свого проживання, так і в Харківському обласному клінічному онкологічному центрі з приводу недопущення прогресування та рецидиву захворювання (витяг з амбулаторної картки №31019 від 27.05.2014 року - а. с. 64). Відповідно до пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року за №1317, до обов'язків міських, міжрайонних, районних комісій належить складання та коригування індивідуальної програми реабілітації інваліда, в якій визначаються види реабілітаційних заходів та строки їх виконання, і контролюють ефективність її виконання. Відповідно до пункту 21 Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року за №1317, у разі встановлення інвалідності і ступеня втрати здоров'я комісія розробляє на підставі плану медичної та професійної реабілітації, що обов'язково надається лікарем, або за участю лікаря індивідуальну програму реабілітації інваліда, в якій визначаються обсяги та види реабілітаційних заходів з конкретизацією трудових рекомендацій, методи та строки їх здійснення, засоби реабілітації та відповідальні за виконання. Комісія відповідає за якість розроблення індивідуальної програми реабілітації інваліда та здійснює у межах своїх повноважень контроль за її виконанням. Згідно пункту 1.2 Порядку складання форм індивідуальної програми реабілітації інваліда та дитини-інваліда, затвердженої наказом МОЗ України №623 від 08.10.2007 року, записи в індивідуальну програму реабілітації здійснюються МСЕК з урахуванням побажань інваліда. В пункті 20 індивідуальної програми реабілітації [PERSON] №45 від 09.07.2014 року позивачем було зазначено, що програма реабілітації не відповідає стану її здоров'я, чинному законодавству. Відповідно до статей 31, 39 Закону України, інваліди мають право у розробці реабілітаційних заходів. Інваліди мають право на вибір виду реабілітації та реабілітаційної установи. Індивідуальні заходи розробляються з урахуванням здібностей та бажань інваліда. Згідно до пункту 8 Положення про індивідуальну програму реабілітації інваліда, затвердженого Постановою КМУ від 23.05.2007 року №757, індивідуальна програма розробляються за участю інваліда. Відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, причину, час настання та групу інвалідності у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги. Відповідно до Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом МОЗ України від 07.04.2004 року №183, соціальна допомога - це періодичні та регулярні заходи, що сприяють усуненню або зменшенню соціальної недостатності. Види соціальної допомоги - це гарантована соціальна допомога з боку держави у вигляді грошових виплат (пенсії, грошова допомога, одноразові виплати), забезпечення технічними та іншими засобами, а також шляхом надання послуг з медичної, соціальної, професійної реабілітації та побутового обслуговування. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оцінивши в сукупності усі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Комунального закладу охорони здоров'я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Головного управління охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації про забов'язання встановити 2 групу інвалідності з професійних захворювань підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved