Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Позиція сторін у справі У грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що в 1993 році відповідач зобов`язався за дорученням і за рахунок позивача здійснити покупку вказаної квартири. У цьому зв`язку, 11 серпня 1993 року позивач, проживаючий на той час у Франції, передав відповідачу три тисячі доларів США і відповідну довіреність. Крім того, позивач зобов`язався забезпечити відповідача необхідною сумою коштів для виконання обов`язків не тільки перед продавцем спірної квартири, а також на відшкодування витрат зі зберігання квартири та комісійної винагороди. З цією метою позивач доручив відповідачу продати квартиру номер [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності. Грошові кошти від продажу квартири позивача відповідач не повернув, а утримав на відшкодування витрат за договором купівлі-продажу спірної квартири, та на її зберігання та комісійну винагороду. Позивач в свою чергу прийняв від відповідача виконання за договором комісії, що підтверджується фактами його конклюдентних дій. Відповідач подав до суду заяву про визнання позову, а тому за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення, що відповідає приписам частини третьої статті 200 ЦПК України. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2021 року у справі відкрито провадження для розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 11 листопада 1993 року, [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] за 72000000 крб. 15 квітня 2014 року державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Шапченко М. І. посвідчено Заповіт [PERSON]., яким він заповідав квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Позиція суду та оцінка аргументів сторін За приписами частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Позивач зазначає, що спірні правовідносини виникли на підставі договору комісії, укладеного між ним та відповідачем, а тому він є власником спірної квартири. За приписами частини першої статті 395, частин першої та третьої статті 396 ЦК УРСР, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за винагороду вчинити одну або кілька угод від свого імені за рахунок комітента. Договір комісії повинен бути укладений у письмовій формі. Недодержання письмової форми тягне за собою наслідки, передбачені статтею 46 цього Кодексу. Статтею 46 ЦК УРСР, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що недодержання простої письмової форми, що вимагається законом (стаття 44 цього Кодексу), позбавляє сторони права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків, а у випадках, прямо зазначених у законі, тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Суду не надано договору комісії, укладеного між сторонами у письмовій формі, за яким би відповідач зобов`язувався за дорученням позивача за винагороду вчинити угоду від 11 листопада 1993 року щодо купівлі [PERSON] у [PERSON] квартири [ADDRESS] від свого імені за рахунок позивача. Також суду не надано належних та допустимих доказів передання позивачем винагороди відповідачу на виконання умов договору комісії у встановленому договором розмірі. Твердження про те, що такими коштами є гроші від продажу квартири по [ADDRESS] не заслуговують на увагу, оскільки продавцями за цим договором були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Більше того, договір купівлі продажу квартири по [ADDRESS] від 01 грудня 1993 року, а договір купівлі-продажу квартири по [ADDRESS] від 11 листопада 1993 року, тобто передує отриманню грошей за продану нерухомість. Також суд враховує ту обставину, що у заяві про забезпечення позову позивач зазначав, що відповідач не визнає його право власності на спірну квартиру і намагається її продати. Разом з тим, сторони подали до суду спільну заяву про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення вимог позову, визнання позову відповідачем суперечить закону, а відтак відмовляє у його задоволенні.

Outcome: dismissed