Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивач у вересні 2015 року звернувся до Володарського районного суду Київської області\~ з названим позовом в якому зазначає , що 21.09.2010 року було укладено договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1000 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. [PERSON] не проводить оплату по кредитній лінії, тому станом на 30.06.2015 року виникла заборгованість у розмірі 20920,91 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 20\~920 ,91 грн. за кредитним договором № б/н від 21.09.2010 року та судові витрати у розмірі 243,60 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини справи викладені у позовній заяві та просив суд позов задоволити. Представник відповідача заперечувала проти позову та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, застосувавши позовну давність. Суд ознайомившись із позовною заявою\~ , заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача , дослідивши матеріали справи\~\~ вважає\~ , що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи\~ із наступних міркувань\~ . Судом встановлено , що 21.09.2010 року [PERSON] уклала договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1000 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Вказаний кредитний договір складається із заяви позичальника, довідки про умови кредитування ( а.с.6-7). Пояснення учасників процесу та матеріали справи вказують , що [PERSON] не проводить оплату по кредитній лінії, тому станом на 30.06.2015 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ « ПриватБанк» у розмірі 20920,91 грн., із яких : - 9416,93 грн. - заборгованість за кредитом; - 10031,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 500,00грн. - фіксована частина штрафу; - 972,42 грн. - процентна складова штрафу. Зазначені обставини визнаються кожною стороною тому відповідно до\~ст. 61 ЦПК України\~, не підлягають доказуванню. Заперечуючи проти застосування судом позовної давності, на чому наполягав представник відповідача, представник позивача зазначив, що строк звернення до суду з позовною заявою не закінчився, оскільки, строк дії картки якою відповідач отримала кредитний ліміт, банком постійно продовжувався. На обгрунтування такої позиції представник позивача посилався на витяг із умов та правил надання Банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 року п.1.1.7.31 та вказував , що позовної давності щодо вимог банка по поверненню кредита, процентів за користування кредитом і т.д. становить 50 років ( а.с.21). Зазначав, що умови та правила розташовані на сайті банку та що [PERSON] мала можливість з ними ознайомитись. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача вказала , що дійсно відповідачем за її заявою було оформлено платіжну картку з кредитною лінією у розмірі 1000 грн. Зазначила , що відповідача [PERSON] не було ознайомлено належним чином з умовами та правилами надання банком своїх послуг , оскільки в матеріалах справи відсутній підпис відповідача про її ознайомлення із зазначеними правилами , що вказує на те що відповідачу не було відомо про умови та правила надання банківських послуг п.1.1.7.31 де зазначено, що позовна давність щодо вимог банка по поверненню кредита, процентів за користування кредитом і т.д. становить 50 років. При цьому представник відповідача звертала увагу суду на те, що в даному випадку слід застосовувати загальні правила позовної давності встановлені ЦК України . Позивачем пропущено встановлений законодавством строк позовної давності. Так, сальдо простроченої заборгованості виникло 31.10.2011 року, тобто з цього дня позивач довідався про порушення свого права, як наслідок розпочався відлік позовної давності , який закінчився 31.10.2013 року. Окрім того, слід врахувати, що останній зазначений датою: 02.08.2012 року, усі інші платежі зазначаються до 02.08.2012 року, платіж який проведений відповідачем. Таким чином, при відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стало відомо про порушення його права. Позовна заява підписана представником позивача 13.08.2015 року, та подана до суду 22.09.2015 року, тобто після спливу строку позовної давності. Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовної заяви, суд виходить із наступних міркувань. Так, згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Отримання відповідачем коштів за договором № б/н від 21.09.2010 року визнається кожною стороною та не потребує доведення. Разом з тим, суд погоджується із позицією представника відповідача щодо застосування позовної давності, оскільки відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Отже підсумовуючи вище викладене суд приходить до наступних висновків, статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, виходячи із наданого розрахунку заборгованості ( а.с.4-5) початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання тобто починаючи з 02.08.2012 року. Суд також враховує правову позицію , викладену Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, згідно якої відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст.252255 ЦК. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Встановлені судом обставини справи вказують, що [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим з починаючи з 02.08.2012 року у неї утворилася заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 04.09.2015 року. Твердження представника позивача про те , що згідно із умов та правил надання Банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 року п.1.1.7.31 позовна давність щодо вимог банка по поверненню кредита, процентів за користування кредитом і т.д. становить 50 років, суд не може взяти до уваги оскільки згідно із частиною першою статті 259 ЦК України\~позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), а в матеріалах справи відсутні будь які докази того , що відповідачу було відомо про наявність зазначених умов. А автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, визначеного в договорі. До такого висновку дійшов ВСУ в постанові від 22 жовтня 2014 №127цс14. Аналізуючи таким чином зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що до позовних вимог необхідно застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed