Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить виділити у власність позивачу ? частину квартири [ADDRESS], виділити у власність [PERSON] ? частину зазначеної квартири, виходячи з наступного. [PERSON] передувала з відповідачем у шлюбі з 05.08.1995 р. по 09.12.2004 р. За час шлюбу у липні 1996 р. сторонами було придбано квартиру [ADDRESS] за спільні кошти. Дана квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в порядку визначеному положеннями СК України. При цьому, представник позивача зазначає, що строк позовної давності співвласником не порушений, оскільки лише в 2014 р. отримавши заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.02.2014 р. про виселення, яким позивача було визнано таким, що втратив право користування на житловим приміщенням, вона і дізналася про порушення свого права. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити з підстав визначених в позові. Представник відповідача не заперечуючи ту обставину, що квартира була придбана подружжям під час шлюбу, просив суд застосувати наслідки пропуску стороною строку позовної давності. Зазначив, що в 10.04.2007 р. Шевченківським районним судом м. Києва ухвалювалось рішення про поділ майна, в тому числі і щодо спірної квартири. 17.10.2007 р. рішення Шевченківського районного суду м. Києва скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції та 22.07.2008 року залишено без розгляду. Зважаючи на такі обставини, встановлений законом трирічний строк для звернення до суду за захистом своїх прав позивачем пропущено, поважність пропуску такого строку не доведено, що є підставою для відмови в позові. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе відмовити у задоволені позову, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 05.08.1995 року, про що свідчить свідоцтво про укладання шлюбу, видане Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1470. 09.12.2004 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, що його видано Відділои реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 807. За період шлюбу, і це не заперечується представниками позивача та відповідача, сторонами було придбано квартиру [ADDRESS]. Квартиру придбано на ім'я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2-0005/96 від 31 липня 1996 року, укладеного на Київській Біржі Нерухомості. Відповідно до приписів ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, за положеннями ст. 70 СК України. Представник позивача просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя відповідно до вимог Сімейного кодексу України, виділивши сторонам по ? частині спірної квартири. В свою чергу представник [PERSON] просить застосувати наслідки пропущення строків позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав. Згідно до положень ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, згідно до ч. 2 ст. 72 СК України. Перебіг позовної давності за приписами ч. 1 ст.261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого прав або про особу яка її порушила. Як вбачається з матеріалів справи, Шевченківським районним судом м. Києва в 2007 році розглядалась цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, предметом спору якої була, зокрема, квартира [ADDRESS]. Ухвалене Шевченківським районним судом м. Києва рішення від 10.04.2007 р. скасовано 17.10.2007 року колегією суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 22 липня 2008 р. позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя залишено без розгляду. Положеннями ч. 1 ст. 265 ЦК України встановлено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Частиною 5 ст. 267 ЦК України встановлено, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Представник позивача зазначає, що про порушене право [PERSON] дізналась лише у 2014 році, а тому позов подано в вересні 2014 р., проте таке твердження не узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами, які достеменно свідчать про обізнаність позивачем щодо порушення її прав в 2007 році. Позовна давність, як вбачається з положень ст. 267 ЦПК України, застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення. При цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За встановлених обставин, беручі до увагу заяву зроблену представником відповідача, беручі до уваги, що причини пропуску строку позовної давності не можуть бути визнані поважними, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні вимог про поділ спільного майна подружжя. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed