Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що з 13.12.1999 року по 15.07.2008 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював за професією обрубувача. 15.07.2008 р. був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію по інвалідності. Згідно до [PERSON] розслідування хронічного професійного захворювання № 9 від 14.02.2006 р. йому були встановлені такі професійні захворювання: ХОЗЛ токсико-пилової етіології ІІ ст. в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень ІІ ст. Легенева недостатність ІІ ст. Захворювання професійне. Вібраційна хвороба від дії локальної вібрації ІІ ст. в формі вегетативно-сенсорної полі невропатії верхніх кінцівок з вегетативно-трофічним порушеннями на кистях, двосторонній деформуючий остеоартроз ліктьових і променевозап`ясткових суглобів зі стійким больовим синдромом та порушенням функції верхніх кінцівок. Захворювання професійне. Нейросенсорна туговухість ІІІ ст. професійного характеру (Основний діагноз). ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. РОХП з переважним ураженням попереково-крижового відділу хребта, спондилоартроз, люмбоішалгія екзофтальм, гіпертонічна ангіопатія сітківки. (Супутній діагноз). Професійне захворювання виникло через неефективність засобів індивідуального захисту, недосконалість технологій від шуму, вібрації і пилу. Згідно до п. 19 роботодавець не забезпечив виконання вимог ГОСТ 12.1.005-88 «Санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони», ДСН 3.3.6-037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку», ГОСТ 12.1.003-83 «ССБТ. Шум. Загальні вимоги до повітря робочої зони», «Інструкція по утриманню виробничих приміщень» № 658-66, яким підтверджено наявність вини відповідача, який не створив здорових та безпечних умов праці, як того вимагала ст. 6 Закону України «Про охорону праці». Відповідно до довідки виданої Спеціалізованою МСЕК м. Суми від 03.04.2013 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 65 % та встановлено ІІІ групу інвалідності, безтерміново. Отримані ним професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних так і моральних страждань. З вини роботодавця він став інвалідом ІІІ групи. Просить стягнути з відповідача 65000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоровя. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. Суд вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи і надані докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач з 13.12.1999 р. по 15.07.2008 р. перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково виробниче обєднання», працював обрубувачем, 15.07.2008 р. був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію по інвалідності /а.с.6-7/. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 9 від 14.02.2006 р., позивачу встановлено діагноз професійних захворювань /а.с.8/. Відповідно акту, професійне захворювання виникло у звязку з неефективним використанням засобів індивідуального захисту, недосконалістю технологій від шуму, вібрації і пилу; причина професійного захворювання - проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, пилу, вібрації та загазованості. Відповідно до довідки виданої фтизіатричною МСЕК м. Суми від 03.04.2013 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, ступінь втрати працездатності склала 65 % повторно та встановлено ІІІ групу інвалідності, безтерміново /а.с.9/. З виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 08-06/12 вбачається, що [PERSON] з 08.01.2013 р. по 04.02.2013 р. перебував на обстеженні та лікуванні в Науково дослідному інституті гігієни праці та профзахворювань Харківського Національного медичного університету, з основним діагнозом: хронічний обструктивний бронхіт другої стадії пилевої етіології у фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень другого ступеня. Легенева недостатність другого ступеня. Захворювання професійне (встановлено ВЕК НІІ ГТ і ПЗ 01.02.2006 р.). Вібраційна хвороба від впливу локальної вібрації другого ст. у формі вегетативно сенсорної полі невропатії верхніх кінцівок з вегетативно трофічними порушеннями на кистях, двостороннього плече-лопаточного періартроза, міофіброзом мязів надлопаточних мязів та мязів передпліч. Двусторонній деформуючий остеоартроз ліктевих та лучезапястних суглобів зі стійким болевим синдромом і обмеженням функції верхніх кінцівок. Захворювання професійне. Нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху (четверта ступінь). Захворювання професійне від впливу шуму на виробництві. Супутній діагноз: ІБС. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ст. СН ІІ ст. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. (гіпертонічна + атеросклеротична) з лікворно венозною дизциркуляцією. Розповсюджений остеохондроз хребта з переважним ураженням пояснично хрестового відділу хребта, спондилоартроз, люмбалгія. Хронічний тонзиліт, ремісія. Пресбіопія. Двусторонній екзофтальм. Гіпертонічна ангіопатія сітчатки /а.с.10/. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України «Про охорону праці», а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до закону України «Про загальнообовязкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 р. були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. У звязку з цим 11.02.2016 р. позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках передбачених, законодавством. Таким чином з вищенаведеного вбачається, що між позивачем та ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» склались трудові правовідносини та внаслідок незабезпечення останнім безпечних умов праці позивачу при виконанні ним трудових обовязків, було ушкоджене здоровя. Судом встановлено, що внаслідок професійного захворювання в позивача порушилися нормальні життєві звязки. Постійно хворіє, має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Все це вимагає додаткових зусиль в організації життя і веде до нових переживань. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. із змінами від 25.05.2011 р. «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди, не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України [PERSON] має право на відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме незначне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з професійним захворюванням втрачена на 65 % та встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново. Розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає сплаті позивачеві, суд визначає в розмірі 13000 грн., враховуючи при цьому дійсний розмір і тривалість моральних та фізичних страждань позивача, негативні наслідки отриманого ним захворювання, а також доведеність заявлених позовних вимог. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial