Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач у вересні 2016 року звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу. Разом з позивачем за вказаною адресою зареєстрований його син - [PERSON]. Позивач вказує, що останній не проживає за вказаною адресою понад 8 років, оскільки працює весь цей час у РФ, та не має наміру повертатися за місцем своєї реєстрації. Його особистих речей в квартирі за вказаною адресою немає. Позивач самостійно несе витрати пов'язані зі сплатою комунальних послуг, які нараховуються з урахуванням зареєстрованого за цією адресою відповідача. У зв'язку з викладеним в позові ставиться питання про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом, для зняття його з реєстрації. В судове засідання позивач не прибув, надав до суду заяв з проханням справу слухати за його відсутністю, наполягав на задоволенні вимог. Відповідач в судове засідання не прибув, надав заяву з проханням справу слухати без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. Згідно положень ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач по справі на підставі договору купівлі-продажу є власником квартири [ADDRESS]. (а.с. 9-10). Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом з'ясовано, що повністю узгоджується з матеріалами справи в квартирі, що належить позивачу по справі, також зареєстрований [PERSON], тобто відповідач по справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Особа визнається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. У відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з акту № 2226-02 від 27.09.2016 року, складеного головою вуличного комітету, та підписано сусідами, [PERSON] не проживає за вказаною вище адресою протягом восьми років. (а.с.11). Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідач тривалий час відсутній за місцем своєї реєстрації без будь-яких поважних причин, його особистих речей в квартирі [ADDRESS] немає. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved