Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю (надалі ТОВ) «Кредит Колекшн Груп» в особі представника по довіреності Довгей С.В. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 11027,02 грн. та судовий збір сплачений при зверненні з позовом до суду в сумі 243,60 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 29 листопада 2007 року ЗАТ «Альфа - Банк» та відповідач [PERSON] уклали Кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 720,00 доларів США. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти передбачені договором, проте свої зобов'язання не виконував, чим порушив умови кредитного договору. Станом на 05 березня 2014 року заборгованість становить 11027,02 грн., яку позивач і просить стягнути. У судове засідання позивач не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять задовольнити. При цьому вказали, що не заперечують проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи належним чином був сповіщений, що підтверджено поштовими повідомленнями в матеріалах справи, про причину не явки не повідомив. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (постановляє заочне рішення). Проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі. До такого висновку суд приходить на підставі з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Матеріалами справи встановлено, 29 грудня 2008 р. Закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк» (надалі - Цедент) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі - Цесіонарій) уклали договір відступлення права вимоги боргу. Відповідно до п.1 вищезазначеного договору Цедент відступає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває право вимоги боргу до осіб, які є позичальниками Банку за укладеними кредитними договорами та компенсує вартість такого боргу Цеденту. За п. 2 Договору вимоги та ст. 514 Цивільного кодексу України, Цесіонарій набуває всі права вимоги як до Боржників, так і до кожного Боржника, а також всі права щодо забезпечення виконання кожним Боржником своїх зобов'язань, які належать Цеденту за договорами про надання кредиту на момент набуття Договором вимоги чинності, в тому числі, в порядку та на умовах, що передбачені договором про надання кредиту, вимагати сплати неустойки, інших виплат тощо. Цесіонарій має всі права розпоряджатися уступленими правами на власний розсуд, в тому числі переуступати їх, змінити на підставі окремо укладеного правочину, передати в забезпечення чи розпорядитись такими правами будь-яким чином. 14.07.2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Кредит Колекшн Груп» уклали договір факторингу. Пунктом 2.1. Договору факторингу, Фактор зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобов'язується відступити Факторові своє Право Вимоги до боржників за кредитним договором. Згідно Договору Факторингу та Витягу із акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 14 липня 2010 року, Клієнт передав Позивачу право вимоги до [PERSON] Матеріалами справи підтверджено, 29 листопада 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали Кредитний договір № 500045632. Відповідно до умов зазначеного договору, позивач надав відповідачу кредит у сумі 720,00 доларів США, встановлена процентна ставка 30,00% річних, до 29.11.2008 року, яка вважається датою припинення нарахування процентів. Вказане стверджується матеріалами справи (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного Кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотків. Позивач умови Кредитного договору виконав належним чином, відповідач свої зобов`язання щодо повного та своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, належним чином не виконав, чим порушив умови договору та законодавства. Відповідно до ст. 611 ч. 1 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи положення ст. 524 ч. 1 ЦК України, передбачено, що зобов'язання мають бути виражені у грошовій одиниці України - гривні. Згідно з ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, у кредит можуть бути надані згідно діючого законодавства як грошові одиниці України - гривні, так і іноземна валюта, що виступатиме предметом зобов'язання і може бути предметом стягнення на погашення заборгованості за кредитним договором по рішенню суду. Виходячи зі змісту статей 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. Чиною ч. 1 ст. 1056 -1 ЦК України встановлено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні спірного договору відповідачам були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили відповідачів прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах. Зазначені вимоги відповідач за час розгляду справи у суді також не виконав. Зобов'язання повинні виконуватись належним чином, згідно з вимогами договору та у встановлений строк, що передбачено ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України. Згідно з розрахунком заборгованості відповідача (а.с. 7), з яким суд погоджується, станом на 05 березня 2014 року загальна сума заборгованості становить 11027,02 гривень. Дані розрахунку узгоджуються з матеріалами справи та на їх спростування відповідачем доказів не надано. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved