Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Позивач ТОВ «Українська факторингова компанія» звернувся до суду з позовом, який 29.08.2019 року уточнив, до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором №900/6360/11 від 09 листопада 2011 року. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначивши, що 09.11.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , було укладено кредитний договір № 900/6360/11, відповідно до умов якого відповідачу [PERSON] , було надано кредит в сумі 250000 грн. на придбання автомобіля, терміном до 10.11.2014 року. У якості забезпечення виконання зобов`язань було укладено Договір застави від 09.11.2011 року, за яким в заставу передається легковий автомобіль марки AUDI, модель Q3, колір - білий, рік випуску - 2011. номер кузова - VIN- [NUMBER] , тип легковий (універсал), реєстраційний номер [NUMBER] свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , видане ВРЕР м. Луганськ 08.11.2011 року. Також, 09 листопада 2011 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] , було укладено договір поруки № 900/6360/11. 12.10.2015 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» було укладено договір відступлення права вимоги № 12/10/16 від 12.10.2016 року, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 900/6360/11 від 09.11.2011 року укладено між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , перейшли до ТОВ «Українська факторингова компанія». Таким чином, в зв`язку з неналежним виконанням відповідачами умов кредитного договору та порушенням його істотних умов, станом на дату укладання договору про відступлення права вимоги у [PERSON] та [PERSON] , перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 155 234 грн. (сто п`ятдесят п`ять тисяч двісті тридцять чотири гривні) 21 копійка, яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 49 395 грн. (сорок дев`ять тисяч триста дев`яносто п`ять гривень) 63 копійки, заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 10.06.2014 року по 11.09.2016 року у розмірі 22 907 грн. (двадцять дві тисячі дев`ятсот сім гривень) 62 копійки, інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту за період з 10.07.2014 року по 20.08.2019 року у розмірі 82 930 грн. (вісімдесят дві тисячі дев`ятсот тридцять гривень) 96 копійок. Враховуючи вищевикладене позивач просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] , заборгованість за кредитним договором № 900/6360/11 від 09.11.2011 року в розмірі 155 234 грн. (сто п`ятдесят п`ять тисяч двісті тридцять чотири гривні) 21 копійка, а також судові витрати у сумі 3 962 грн. (три тисячі дев`ятсот шістдесят дві гривні) 99 копійок, а разом - 159 197 грн. (сто п`ятдесят дев`ять тисяч сто дев`яносто сім гривень) 20 копійок. В судовому засідання представник позивача Мала І.В., на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні обставинам викладеним у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Крім цього наголосила, що позов подано в межах строку позовної давності, а тому вся сума зазначена у позові підлягає стягненню з відповідачів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Сватівського районного суду Луганської області, про причини неявки суд не повідомили. Представник відповідачів - адвокат Малик Д.О. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, вважає що вимоги про стягнення заборгованості з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заявлені з пропуском строку позовної давності, який необхідно обраховувати з дати останнього платежу в рахунок погашення кредиту від 09 квітня 2014 року, що є підставою для відмови в їх задоволенні. Суд, дослідивши письмові докази, пояснення представників позивача та відповідачів, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21.05.2008 року сторони уклали договір відновлюваної кредитної лінії №200, умовами якого передбачено наступне. Згідно п. 2, банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його у розмірі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, на придбання автомобіля марки «Audi Q3», з датою остаточного повернення кредиту 10 листопада 2014 року. Згідно п. 4, сума кредиту та процентів щомісяця погашається рівними частинами на протязі всього строку дії кредитного договору. Щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням відсотків на залишок заборгованості. Згідно п. 5, графік платежів, що укладається між банком та позичальником і який визначає розмір та періодичність сплати платежів на користь банку, а також містить розмір інших платежів та інформацію необхідність яких/якої визначена вимогами чинного законодавства України, є невід`ємною частиною цього договору (Додаток 1№ ). Згідно п.п. 1.6.1. частини другої кредитного договору позичальник зобов`язаний повністю повернути банку суму отриманого за цим договором кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту та відповідно до умов встановлених п. 1.5 цього договору. В якості забезпечення виконання зобов`язань було укладено Договір застави від 09.11.2011 року, за яким в заставу передається легковий автомобіль марки AUDI, модель Q3, колір - білий, рік випуску - 2011, номер кузова - VIN- [NUMBER] , тип легковий (універсал), реєстраційний номер [NUMBER] свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , видане ВРЕР м. Луганськ 08.11.2011 року (а.с. 12-13). 09 листопада 2011 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] , було укладено договір поруки № 900/6360/11, згідно умов якого останній зобов`язався відповідати за належне виконання позичальником всіх його обов`язків по кредитному договору перед банком в повному обсязі (а.с. 10-11). 12 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» було укладено договір відступлення права вимоги №12/10/16 від 12.10.2016 року, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №900/6360/11 від 09.11.2011 року укладено між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , перейшли до ТОВ «Українська факторингова компанія» (а.с. 14-21). Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідачі належним чином виконували зобов`язання за договором, однак, починаючи з 09.07.2014 року допустили прострочення сплати чергового платежу за основним боргом та відсотками за користування кредитом, що відображено в наданих суду розрахунках заборгованості. На момент подачі позову до суду, а саме на 08.06.2017 року відповідачі жодних дій щодо погашення боргу не здійснили, внаслідок чого у них утворилась заборгованість у розмірі 155 234 грн. (сто п`ятдесят п`ять тисяч двісті тридцять чотири гривні) 21 копійка, яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 49 395 грн. (сорок дев`ять тисяч триста дев`яносто п`ять гривень) 63 копійки, заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 10.06.2014 року по 11.09.2016 року у розмірі 22 907 грн. (двадцять дві тисячі дев`ятсот сім гривень) 62 копійки, інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту за період з 10.07.2014 року по 20.08.2019 року у розмірі 82 930 грн. (вісімдесят дві тисячі дев`ятсот тридцять гривень) 96 копійок. Правовідносини сторін є договірними, які виникли з кредитного договору та які регулюються наступними нормами матеріального права. У відповідності до ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до змісту ч.1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого зобов`язання. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень частини 1статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ч.1ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів та сум інфляційних нарахувань передбачених ст. 625 ЦК України, незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань,оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу. Згідно ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. При вирішенні справи суд приймає до уваги правові висновки, висловлені Верховним Судом в наступних постановах: в постанові Великої палати Верховного суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, в постанові Об`єднаної палати Верховного суду від 06.03.2019 у справі № 757/44680/15-ц, в постанові Великої палати Верховного суду від 08.11.2019 року у справі № 127/5672/16-ц. Встановлено у цій справі, що сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Для належного виконання зобов`язання за кредитним договором відповідачу необхідно було дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Виходячи з припису абз. 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.2, ч.4 ст.267 ЦК України). Крім того, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за змістом ст.552, ч. 2 ст.625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. При цьому указана міра відповідальності підлягає застосуванню за позовом кредитора на підставі Закону незалежно від того, чи передбачили сторони таку відповідальність в умовах договору. Таким чином, інфляційні нарахування входять до складу грошового зобов`язання. Знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів є наслідком зменшення купівельної спроможності споживчих товарів та послуг учасниками цивільних відносин. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Щодо заяви представника відповідачів про застосування строку позовної давності. Позивачем пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості по кредиту у розмірі 49 395 грн. (сорок дев`ять тисяч триста дев`яносто п`ять гривень) 63 копійки, яка утворилась з 09.07.2014 року по 10.11.2014 року, заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 10.06.2014 року по 11.09.2016 року у розмірі 22 907 грн. (двадцять дві тисячі дев`ятсот сім гривень) 62 копійки та інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту за період з 10.07.2014 року по 20.08.2019 року у розмірі 82 930 грн. (вісімдесят дві тисячі дев`ятсот тридцять гривень) 96 копійок. Позивач звернувся до суду 01.06.2017 року, що підтверджується датою на поштовому конверті при передачі позову у відділення поштового зв`язку. Кредитним договором передбачено зобов`язання щомісячної сплати тіла кредиту і відсотків у відповідності до графіку, який є невід`ємною частиною договору. Таким чином, заборгованість, яка нарахована з 10.06.2014 року, обрахована в межах строку позовної давності є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідачів. Доводи представника відповідачів, щодо застосування строку позовної давності з дати останнього платежу, а саме з 09 квітня 2014 року, суд вважає необґрунтованими та такими що не заслуговують на увагу з огляду на те, що вони суперечать правовії позиції сформульованій Верховним Судом України у постанові № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року, згідно якої невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначаєтсья за кожним з платежів окремо, залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. На підставі вищевикладеного майнові вимоги позивача на загальну суму 155 234,21 грн. підлягають задоволенню. Для визначення розміру заборгованості суд виходив з розрахунків по кожному виду заборгованості, наведених в графіку заборгованості та розрахунку інфляційних збитків, доданих до позовної заяви, які відповідачами не заперечувались. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3 962 грн. (три тисячі дев`ятсот шістдесят дві гривні) 99 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved