Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позов подано до суду 14.10.13р. В ньому позивач просить визнати за [PERSON], [INFO] право власності на 81/1800 частки нежитлової будівлі, набуте з нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] договору дарування від 18.09.2008р. за № 2610., а також визнати незаконним та скасувати рішення № 390 засідання № 19 виконкому Приморської міської ради Запорізької області від 07.12.2007р.; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15.01.2008р. серії САВ № 218676, видане на ім`я ТОВ «Лагуна» на підставі цього рішення. В судовому засіданні представник позивача просить за наведених в позові, та додатковому відгуку на заперечення відповідача, підставах - позов задовольнити в повному обсягу, строк позовної давності визнати таким, що пропущено з поважних підстав. Відповідач надіслав заяву про розгляд справи в відсутності їх представника. Представник третьої особи також надіслав заяву про розгляд справи в його відсутності, проти позову заперечує, просить застосувати строк позовної давності. Оцінюючи можливість застосування строку позовної давності суд виходить з того, що за ст. 267 ч.3 ЦК строк позовної давності застосовується за заявою сторони в спорі. За ст. 26 ЦПК визначено як учасники позовного провадження: сторони, треті особи, їх представники. То ж третя особа не має повноважень на застосування строку позовної давності, окрім того, на позовні вимоги на розповсюджувався строк позовної давності за ст.268 ч.1 п. 4 ЦК до внесення в неї відповідних змін 20.12.11р., то ж трирічний строк позовної давності не сплинув. Щодо обґрунтованості позовних вимог, то суд вважає за можливе задовольнити їх частково з наступних міркувань. Так, відповідно до договору дарування від 18.09.08р. [PERSON] подарувала [PERSON] 81/1800 частки нежитлової будівлі, яка складається з цегляної кінопроекторної і дерев`яної (піонерської) кімнат, що знаходяться по [ADDRESS], розташованих на земельній ділянці площею 9226 кв.м.,я кий посвідчено нотаріально, та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 27.11.09р., про що видано витяг 05.11.09р. ( а.с. 18-19). На 09.02.07р. за [PERSON] було оформлено право власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна на вказану частку будівлі як приватна спільна часткова з іще 9-ма громадянами в рівних частках - 81/1800 за кожним, згідно довідки Приморського КПТІ ( а.с. 15-19).За статутом ТОВ «Лагуна» зареєстрованому Приморською РДА 12.07.01р., та внесено до ЄДРПОУ 13.07.01р. вбачається що це юридична особа, з колективною формою власності (на час створення), та засновники, зокрема [PERSON] вносять до статутного фонду 9/200 частки нежитлової будівлі, яка складається з цегляної кінопроекторної і дерев`яної (піонерської) кімнат, що знаходяться по [ADDRESS] ( а.с. 12-13, 126-127). Проте, у встановленому в законі порядку, вказане нежитлове приміщення не було зареєстровано на праві власності за юридичною особою, не надано документу який би свідчив про фактичну передачу цього майна від засновника до ТОВ «Лагуна». З документів, що додано до заяви директора ТОВ «Лагуна» до Приморської міськради на оформлення права власності на ці будівлі, необхідних документів, про фактичну передачу таких корпоративних прав від [PERSON], - не надано ( а.с. 10). Зі змісту оскарженого рішення та виданого на його підставі свідоцтва, суд вбачає, що в рішенні виконкому мається посилання на Закон України «Про власність», який втратив чинність 20.06.07р., а рішення винесено 07.12.07р. Окрім того, на вказаний час ці правовідносини регулювались Цивільним кодексом України, яким в статтях 325-327 визначено певні форми власності - приватна, державна, комунальна. Однак, у рішенні виконкому вказано, що ТОВ «Лагуна» передається майно на праві колективної власності, що знайшло своє відображення і у виданому на його підставі свідоцтві ( а.с. 31-32). Таким чином, вбачається, що у відповідача не було необхідних підстав для винесення оспореного рішення та видачі свідоцтва на 1 цілу частку нерухомого майна по [ADDRESS] за ТОВ «Лагуна», так як 81/1800 цієї частки знаходилось у приватної власності [PERSON] і у визначеному в законі порядку не було передано нею у власність ТОВ «Лагуна». За ст.. 393 ЦК порушене право позивача підлягає відповідному захисту. То ж рішення виконкому і видане на його підставі свідоцтво порушують право приватної власності позивача і в частині, що стосується захисту її прав - підлягають визнанню незаконними. Інші вимоги позивача не вбачається за можливе задовольнити, так як обрано неналежний шлях захисту порушених прав, так як скасування оспорених документів віднесено до компетенції органу який їх видав на підставі рішення суду про визнання їх незаконними. Що до необхідності визнання права власності на нерухомість за позивачкою в судовому порядку, то суд встановив, що на таке майно є відповідний правовстановлюючий документ і право власності позивачки у встановленому порядку зареєстровано. То ж виносити додаткове судове рішення про повторне визнання права власності на це саме майно - не вбачається належним. Таким чином підлягає стягненню сума судового збору на користь позивача за ст.. 88 ЦПК пропорційно задоволених вимог - в сумі 229,41 грн. (а.с. 1).

Outcome: partial