Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 18\~625, 12 грн. та судові витрати 1921 грн. Вказував, що відповідач відмовляється виконувати умови укладеного кредитного договору б/н від 13.03.2013 року, внаслідок чого утворилась значна заборгованість, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Станом на 10.02.2019 року заборгованість складає 18625,12 гривень, з яких 6034,63 грн. заборгованість за тілом кредита, 4346,98 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита, 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 5930,41 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 950,00 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 863,10 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши клопотання про розгляд даної справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечуває. Відповідач у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказував, що заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» відсутня, а тому просив відмовити в задоволенні позову. У своїй заяві від 06.11.2019 року відповідач прохає суд при розгляді даної справи звернути увагу на розрахунок заборгованості станом на 10.02.2019 року, який було надано позивачем. А саме, в стовпчику «Тіло кредиту на звітну дату» станом на 01.06.2015 року міститься сума заборговансті за тілом кредиту 2467,52 грн. Якщо до даної суми боргу додати суми вказані у стовпчику «витрати клієнтом кредитних коштів» за період 01.06.2015 по 10.02.2019 вийде сума - 32729,66 грн., якими згідно із розрахунком Банку скористався [PERSON] . Однак, якщо підсумувати у стовпчику «Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості» за період 01.06.2015 по 10.02.2019 кошти, які вказані Банком як погашення заборгованості, виходить сума 33165,37 грн. Зауважив, що тіло кредиту є повністю погашеним відповідачем, що є в данному випадку підставою для відмови у задоволенні позову, адже домовленості про сплату відсотків за користування коштами підписана відповідачем анкета-заява не містила, окрім цього аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року по справі № 545/2248/17. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. \~ Ст. 264 ЦПК України визначено, що під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує\~такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є\~підстави для\~скасування заходів\~забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було підписано заяву б/н від 13.03.2013 року, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З розрахунку наданого представником позивача вбачається, що станом на 10.02.2019 року заборгованість складає 18625,12 гривень, з яких 4346,98 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита, 1963, 18 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита, 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 5930, 41 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 950,00 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 863,10 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ст.\~ 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відопвідно до ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.\~634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вказано в правових позиціях Верховного суду від 03.07.2019 року у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст.\~1056-1\~ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Ч.1,2 ст.\~551\~ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст.\~1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 13.03.2013 року процентна ставка не зазначена. Суд звертає увагу, що у заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанку» від 13.03.2013 року, що підписана відповідачем (яку позивач іменує кредитним договором), відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. При цьому копії додатків, а саме Витяг з умов та правил надання банківських послуг, що долучені представником позивача до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Пам`ятка клієнта також в матеріалах справи відсутня. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказаний документ станом на 13.03.2013 року містив умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд звертає увагу, що Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом , оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що із наявної в матеріалах справи та дослідженої судами копії анкети-заяви про приєднання до Умов не можливо дійти висновку, що дана анкета-заява містить істотні умови властиві для даного типу договору, адже з матеріалів справи вбачається, що анкета-заява у якій міститься підпис позивача, стосується лише наміру оформити платіжну картку «Кредитка Універсальна». Інші надані банком документи (довідка про умови кредитування з використанням карти «Кредитка Універсальна» 55 днів) містить лише загальну інформацію щодо умов кредитування при використанні картки «Кредитка Універсальна» 55 днів. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідач визнав заборгованість, яка утворилась на 01.06.2015 року і становить 2647,52 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості з 01.06.2015 року по 10.02.2019 року заборгованість по витратам клієнтом кредитних коштів становить 32\~729, 66 (2467,52+30282,14) грн. Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості з 01.06.2015 року по 10.02.2019 року становить 33165,37 грн. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що тіло кредиту є повністю погашеним відповідачем, що є в даному випадку підставою для відмови у задоволенні позову, адже домовленості про сплату відсотків за користування коштами підписана відповідачем анкета заява не містила. Таку ж позицію висловив і Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі № 545/2248/17, провадження № 61-11459ск19. Питання судових витрат суд вирішує згідно ст. 141ЦПК України, а саме п.2 ч.2 судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed