Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач у вересні 2013 року звернулася до Бердянського міськрайонного суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на свою користь на утримання сина, [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 500,00 грн. щомісячно і до повноліття дитини. В позові зазначала, що з 08.09.2004 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у них народився син [PERSON]. 01.07.2010 року шлюб між ними було розірвано. Відповідач ухиляється від утриманні дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити, пояснивши додатково, що після розірвання шлюбу позивач на протязі одного року передавав кошти по 250 грн. на утримання дитини, проте вже на півтора року матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. Вона з ним не спілкується, тому не має відомостей, чи він працює. Вона також не працює, проте її забезпечує чоловік. Відповідач повідомлявся про розгляд справи за місцем реєстрації, проте конверт повернувся до суду з довідкою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається належним повідомленням про слухання справи. За згодою позивача, суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних у ній письмових доказів в заочному порядку. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбу в період з 08.09.2004 року по 01.07.2010 року, що підтверджується копію свідоцтва про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Встановлено, дитина проживає з позивачем, що підтверджується довідкою ОСББ «Азов» від 11.09.2013 року №33. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають значення. Судом встановлено, що позивач не працює, з її слів, її та сина матеріально забезпечує чоловік. Суд не має відомостей про те, чи відповідач працює, тому вважає за можливе визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує розмір прожиткового мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, який з 1 грудня 2013 року встановлений в розмірі 1286 грн., та приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному розмірі і стягненні з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 500,00 грн. щомісячно і до повноліття дитини, оскільки матеріали справи не містять інших даних щодо обставин, зазначених у ст.. 182 СК України, які суд повинен враховувати при розгляді даної категорії справ. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати при поданні позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved