Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач ТзОВ «Львівгаз збут» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , яким просить стягнути на свою користь з відповідача борг за оплату послуг з газопостачання в сумі 12450,17 грн., що виник з серпня 2018 р., інфляційні втрати в розмірі 2639,44 грн. та проценти за користування коштами в сумі 1089,82 грн., а всього на суму 16179,42 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач за позовом [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] , є споживачем природного газу за місцем проживання, ячкий надається позивачем. Позивач свої зобов`язання виконує, однак відповідач не сплачує повністю вартість спожитого газу. Станом на 16.06.2021 року розмір заборгованості за спожитий газ становить 12450,17 грн. Ухвалою суду визначено здійснювати судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] надав на позовну заяву відзив, в якому зазначив, що він не визнає позовні вимоги. Просив врахувати, що він проживає у квартирі за [ADDRESS] , не є власником цієї квартири. До квартири [ADDRESS] цього будинку він не має ніякого відношення, також не є власником ні кв.3 та кв.2 . Також він не підписував типовий договір з позивачем на постачання газу. Крім того, зазначив, що в довідці з місця проживання міститься помилка, оскільки він з [PERSON] не перебуває у шлюбних відносинах з 2005 року та ця особа не зареєстрована та не проживає вквартирі. Просив у позові відмовити. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновків про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виробник - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги. Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ч. 1ст. 16 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст..81 ч.1 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. За ст..79 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Судом встановлено, що позивач ТзОВ «Львівгаз збут» надає для побутових потреб природний газ до будинку [ADDRESS] . На підтвердження своїх вимог позивач надав особовий рахунок № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] , відкритий на ім`я [PERSON] . З наданого розрахунку вбачається, що з серпня 2018 року за вищезазначений рахунком визначена заборгованість у розмірі 12450,17 грн. З довідки №72 з місця проживання про склад сім`я виданої ТзОВ «Львівгаз збут» [PERSON] , вбачається, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані 6 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Тобто в довідці містяться відомості про проживання осіб в усьому будинку. Позивачем не наданого суду відомостей до якої форми власності належить квартира [ADDRESS] та не зазначені підстави звернення позову саме до відповідача [PERSON] . Згідно адресної довідки відповідач [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS] . Розрахунок заборгованості складений за газопостачання до квартири [ADDRESS] такого будинку, рахунок відкритий на іншу особу. Відповідно до ч.1 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів обов`язку відповідача відповідати за позовом, а тому заявлені позовні вимоги підлягають відмові. Понесені витрати згідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed