Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» (далі за текстом - Банк) звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про рестуктурізацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 30 грудня 2015 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 10961,54 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] в період дії кредитного договору не дотримувався його умов, внаслідок чого станом на 06 всересня 2016 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 14719 гривень 29 копійок, з яких: 10511 гривень 06 копійок - заборгованість за кредитом, 1004 гривні 80 копійок - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2102 гривні 20 копійок - заборгованість за пенею та комісією, 1101 гривня 23 копійки - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Посилаючись на неналежне виконання кредитних зобов'язань, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 14719 гривень 29 копійок, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378 грн. Представник позивача Сафір Ф.О., належним чином повідомлений, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Враховуючи умови ст.224 ЦПК України, судом розглянуто справу в заочному порядку. У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. За змістом ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 30 грудня 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Генеральну угоду про рестуктурізацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 10961,54 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 36 місяців з терміном повернення до 31 грудня 2018 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком кредитний договір. За п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той саме строк. На підставі п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідач надав свою згоду щодо зміни кредитного ліміту за рішенням Банка та погодився з тим, що Банк має право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, визначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 Правил до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснення операцій по картрахункам. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми позову. Згідно п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., враховуючи прострочені зобов'язання, передбачені п.п. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил, клієнт оплачує банку пеню, яка розраховується як базова процентна ставка за договором/30 (нараховується за кожен день прострочки кредиту) +50 грн. (одноразово). Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Умовами та правилами надання банківських послуг, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. Відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого перед позивачем відповідно до умов кредитного договору станом на 06 вересня 2016 року в нього виникла заборгованість в розмірі 14719 гривень 29 копійок, з яких: 10511 гривень 06 копійок - заборгованість за кредитом, 1004 гривні 80 копійок - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2102 гривні 20 копійок - заборгованість за пенею та комісією, 1101 гривня 23 копійки - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, що передбачено ст. 611 ЦК України. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Таким чином, за змістом статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, одночасне застосування штрафу та пені за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003 цс 15. Натомість, умовами вище зазначеного кредитного договору передбачена пеня як вид цивільно-правової відповідальності за виникнення прострочених зобов'язань за даним договором, а також сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушенні позичальником строків платежів по грошових зобов'язаннях, передбачених цим договором. Тобто, в даному випадку має місце одночасне застосування штрафу та пені за одне й те саме правопорушення - строків виконання грошових зобов'язань, що суперечить положенням ст. 61 Конституції України, та є підставою для відмови в позові в частині стягнення з відповідача штрафу. В іншій частині суд знаходить позовні вимоги банка обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial