Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 27.09.2003 зареєстрував шлюб з відповідачем. 27.07.2016 за спільні кошти придбали квартиру за адресою [ADDRESS]. Право власності за спільною згодою було зареєстровано на дружину [PERSON] 26.09.2018 рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області шлюб між ними розірвано. Оскільки з відповідачем не дійшли згоди з питань спільної власності на майно подружжя, та відповідач не визнає за позивачем право власності на Ѕ частину зазначеної квартири, просить розділити квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS], що перебуває у спільній сумісній власності [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на рівні частки; визнати за позивачем право власності на Ѕ частину зазначеної квартири, залишивши Ѕ частину квартири у власності відповідача та припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на вказане вище майно, в звязку з чим звернувся до суду з позовом. Ухвалою суду від 03.12.2018 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та призначено судове засідання. 29.01.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначила, що спірну квартиру по вул. Пушкіна, 7/3 в м. Охтирка вона придбала, як за особисті грошові кошти, що належали їй на праві приватної власності, так і за спільні кошти подружжя з позивачем, в звязку з чим [PERSON] не може належати 50 відсотків нерухомості. Крім того, зазначила, що в 2012 році її батько продав свій будинок в смт. Кириківка за 42825 гривень, перевів кошти в долари США, що на той час склало 5300 доларів США. Нова квартира, яку планували придбати коштувала 7000 доларів США, а не 80 тисяч гривень, як вказав позивач. До її особистих коштів не вистачало 1700 доларів, які вони сплатили, як спільні кошти подружжя. Тобто, внесок позивача у квартиру був 850 доларів США, що становить 23800 гривень. Спірний будинок було придбано 27 липня 2016 року. З продавцем була домовленість про сплату 5300 доларів, а решту 1700 доларів вони сплатять протягом року. При придбанні квартири був присутній її батько, який перевіряв цільове використання його грошей. Саме тому, договір купівлі-продажу було оформлено на неї і чоловік з цим погоджувався. А тому, вимоги позивача про визнання права власності на Ѕ частину квартири вважає безпідставними, просить відмовити в задоволенні позову. Розгляд справи просить провести за правилами загального позовного провадження враховуючи, що ціна позову фактично перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім того, спір для неї має вкрай важливе значення як для сторони, оскільки це єдине її житло, а також враховуючи обсяг та характер доказів у справі, в тому числі необхідність виклику та допиту свідків. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 22.02.2019 заяву відповідача [PERSON] про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 04.02.2019 позивач надав відповідь на відзив, зазначивши, що відповідно до розписки, наданої відповідачем, грошові кошти нею були отримані виключно для купівлі житла, а отже в інтересах сімї. Тому кошти, які [PERSON] одержала є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Щодо вартості спірного майно, то згідно із договором купівлі-продажу квартири від 27.07.2016 вартість квартири становить 80000 грн. та саме з цієї суми сплачувалися податки та збори. 08.02.2019 представник відповідача надав письмові заперечення, зазначивши, що твердження позивача про те, що грошові кошти, які батько відповідача передав доньці на придбання квартири, були передані для інтересів сімї, не відповідає дійсності і змісту письмової розписки, де чітко записано, що грошові кошти отримані як подарунок. Майно, передане в подарунок одній конкретній особі не є спільною сумісною власністю подружжя. Придбання майна у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. В звязку з чим, в задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, пославшись на доводи, викладені в ньому та просив задовольнити вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначивши про те, що [PERSON] не може належати 50 відсотків нерухомості, оскільки спільні кошти подружжя, які були сплачені за спірну квартиру становили 1700 доларів США, решта 5300 доларів США належали їй як особисті кошти. Вона особисто домовилася про зустріч з продавцем квартири [PERSON] Була оговорена сума 7 тисяч доларів США. На початку червня відповідач ходила дивитися квартиру разом з батьком. Позивача в той час не було в Україні. Батько сказав, що в нього є гроші і він дасть їх відповідачу як подарунок на день народження. 19.06.2016 день народження відповідача. Батько хотів, щоб ці гроші були використані саме на будинок, тому 10.07.2016 [PERSON] написала розписку про те, що отримала подарунок від батька грошові кошти в сумі 5300 доларів США. Проте в цей день гроші вона не отримала від батька. За будинок гроші передавалися в квартирі по вул. Пушкіна 25.07.2016. Батько дав гроші відповідачу, а вона в свою чергу продавцю. Решту коштів домовилися віддавати частинами по 100-150 доларів на місяць. На цей момент власниця вже виписалася, передала відповідачу документи на будинок та ключі. 27.07.2016 було оформлено договір купівлі-продажу. В цей день грошей вже ніхто не передавав. Вартість квартири, зазначена у договорі 80000 грн. це оцінка експерта, нотаріус посовітував саме цю суму зазначати у договорі, щоб платити менше податків. 22.08.2017 після сплати повної суми вартості квартири у нотаріуса була оформлена розписка про те, що всі кошти сплачені. Батько відповідача продав свою спадщину за 42825 грн. та поміняв на долари, що на той час становило 5300 доларів. Чоловік відповідача їздив на заробітки, проте заробляти добре почав лише в 2018 році. З 2015-2017 гроші витрачав на оформлення документів, в сімю привозив небагато на їжу та ремонт квартири. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, пославшись на доводи, викладені в відзиві. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матірю позивача. Спірну квартиру купували син та невістка вдвох. У придбаній квартирі були великі борги за комунальні платежі, син з невісткою їх сплатили та було передано 1500 доларів США як перший внесок. Потім сплачували ще тричі по 2 тисячі доларів. Про це свідку відомо зі слів [PERSON] Квартиру вибрала [PERSON] Після придбання ще робили ремонт. Батько відповідача допомагав з ремонтом, грошей на придбання квартири не давав. [PERSON] з 2015 року їздив у Польщу на заробітки та заробляв 2 тисячі доларів за 2 місяці. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач її племінник. Спірну квартиру вибрала [PERSON] [PERSON] працював у Польщі, заробляв гроші. В даній квартирі були борги за комунальні послуги, які були сплачені [PERSON] Також було ще 3 платежі, гроші відвозив і [PERSON] і [PERSON]. Про те, чи надавав гроші на придбання квартири батько відповідача свідку не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач її внучатий племінник. [PERSON] з 2015 року їздить до Польщі на заробітки та весь час привозить гроші. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є батьком відповідача. У червні 2016 році йому подзвонила дочка та повідомила, що придивилася квартиру, двокімнатну, є невелика земельна ділянка, за 7 тисяч доларів. Грошей в неї не було. Гроші були у свідка від продажу батьківської квартири, що у еквіваленті на долари складало 5300. Свідок сказав дочці, що може подарувати їй ці гроші, але тільки на придбання квартири. Сказав так, бо гроші в них не «держалися» в руках. 10.06.2016 свідок з [PERSON] дивилися квартиру. Свідок сказав, що дасть гроші, але [PERSON] повинна написати розписку, що це гроші на квартиру. [PERSON] написала розписку, свідок її заховав. Гроші в цей день не дав, сказав що дасть гроші під час укладення угоди. 25.07.2016 вирішувалося це питання. Свідок приїхав у квартиру на Пушкіна, дав гроші дочці, а вона власниці квартири. Власник повідомила, що 27.07.2016 буде оформлятися договір купівлі-продажу. В дочки [PERSON] народження 19 червня, тому свідок сказав, що це буде подарунок на день народження. Після купівлі будинку свідок допомагав робити ремонт. Решту суми сплачували [PERSON] і [PERSON] 10.06.2016 була написана розписка дочкою [PERSON] та зберігалася у свідка. В цей день свідок показав, що в нього є гроші і сховав їх, зазначивши, що надасть їх у разі потреби. Кошти подарував на придбання житла для сімї дочки. Допитана у якості свідка відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в червні 2016 року вона знайшла квартиру по оголошенню за 7 тисяч доларів. 5300 доларів подарував їй батько, інші 1700 доларів були сплачені вдвох з чоловіком. Гроші батько подарував на придбання квартири. Батько хотів побачити куди підуть кошти. Квартира була оформлена на [PERSON], оскільки нею була сплачена більша частина коштів. Ініціатором купівлі квартири була [PERSON], знайшла квартиру також вона. Позивачу вона скидала фото квартири через соціальні мережі. Гроші батько подарував виключно [PERSON], до укладення угоди кошти батько не надавав, коли домовилися про всі істотні умови, 25.07.2016 батько передав кошти 5300 доларів їй, вона продавцеві, після чого продавець віддала документи та ключі від будинку. На цей час власниця була вже виписана. Також повідомила, що угода буде оформлятися у нотаріуса 27.07.2016. Під час оформлення договору була присутня [PERSON], [PERSON] та продавець. Ціна була зазначена 80000 грн., щоб менше платити податок. Решту суми домовились сплачувати частинами щомісяця. Борг погасили у серпні 2017 року. До придбання квартири [PERSON] працювала офіційно, [PERSON] офіційно не працював, з 2015 року почав їздити на заробітки до Польщі, проте всі гроші витрачалися на оформлення документів, на придбання їжі та ремонт квартири. Почав добре заробляти лише з січня 2018 року. Суд заслухавши сторін, свідків, дослідивши докази у справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до положень цивільного та сімейного законодавства, що регулюють право спільної сумісної власності. Судом встановлено, що позивач та відповідач 27.09.2003 зареєстрували шлюб у відділі РАГС Охтирського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 289. (а.с.5). Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26.09.2018 шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 27.09.2003 відділом РАГС Охтирського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 289, розірвано. (а.с.7). За відомостями інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, квартира за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.07.2016 (а.с.8). Відповідно до копії трудової книжки (а.с. 40-47) з 24.11.2015 по теперішній час, [PERSON] має офіційне місце роботи. Як вбачається з договору купівлі-продажу (а.с. 36), 27.07.2016 продавець [PERSON] передає квартиру № 3 по вул. Пушкіна в м.Охтирка у власність покупцю [PERSON], яка приймає квартиру і сплачує за неї обговорену грошову суму. У пункті 1.8 указаного договору передбачено, що правочин вчиняється за згодою чоловіка покупця, що підтверджується його письмовою заявою (а.с. 37). Продаж квартири вчинено за 80000 грн., які будуть сплачені покупцем продавцю після оформлення договору до 31 грудня 2017 року. Сторони підтвердять факт повного розрахунку за продану квартиру та відсутність претензій стосовно розрахунку заявою Продавця, яка буде засвідчена нотаріально. Така заява була посвідчена нотаріусом 22.08.2017 року, в ній [PERSON] підтвердила факт отримання від покупця грошей в сумі 80000 грн. як повний розрахунок за продану квартиру (а.с. 37). [PERSON] заперечуючи презумпцію спільності права власності сторін на спірну квартиру, посилається на те, що квартира придбана була не за спільні кошти подружжя, а за отримані нею у дар від батька, посилаючись на показання свідків і розписку про отримання грошових коштів у дар. Відповідно до розписки (а.с. 43), [PERSON] 10.07.2016 отримала від батька [PERSON] грошові кошти в сумі 5300 доларів США виключно для купівлі квартири, розташованої за адресою м.Охтирка, вул.. Пушкіна, 7/3. Гроші отримані як подарунок від батька виключно для купівлі житла. Батько відповідача [PERSON] отримав від продажу отриманої ним у спадок квартири кошти в сумі 42825 грн.(а.с. 38-39). Відповідно до ч. 5. ст.. 719 ЦК України, у редакції, що була чинна на час складання розписки, договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п.5. розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень. Таким чином, договір дарування валютних цінностей підлягає нотаріальному посвідченню, якщо сума перевищує 850 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За загальним правилом\~ статті 60 СК України \~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Конструкція норми\~ статті 60 СК України \~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний обєкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до обєктів права спільної сумісної власності визначено\~статті 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої\~ статті 61 СК України \~кореспондує частині четвертій\~ статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до обєктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сімї, а не власні, не повязані з сімєю інтереси одного з подружжя. Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс16. Показання свідків, наявність у батька відповідача грошових коштів, а також розписка, складена [PERSON] без додержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення, не є достатніми доказами, які б спростували спільність майна колишнього подружжя. Крім того, договір купівлі-продажу було укладено в інтересах сімї та позивач дав згоду на його укладення. Більш того, свідок [PERSON] зазначав в судовому засіданні що гроші він дав дочці для придбання житла для її родини, тобто в інтересах сімї. Таким чином приходжу до висновку, що квартира [ADDRESS] є спільним майном [PERSON] та [PERSON] Інші доводи сторін, в тому числі щодо вартості придбаної квартири зазначених висновків суду не спростовують. Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~70\~СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із\~ч.\~2\~ст.\~372\~ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. З огляду на те, що частки у спільному майні подружжя є рівними, суд дійшов висновку, що набута у шлюбі квартира підлягає поділу між сторонами у рівних частках, по 1/2 частини квартири. У звязку з поділом майна між співвласниками, право спільної сумісної власності підлягає припиненню. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved