Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач ТзДВ Страхова компанія «Кредо» звернулося до суду з позовом, просить стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування 2 350,00 грн. Вимоги мотивує тим, що між ним та [PERSON] 08.10.2013 року було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс АС №5914825, згідно з яким, позивач зобов'язувався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки в межах страхової суми. 22.06.2014 року відбулася ДТП за участю забезпеченого автомобіля, керування яким здійснював [PERSON], в результаті чого було завдано майнової шкоди іншому транспортному засобу. З врахуванням Звіту про оцінку вартості майнової шкоди, позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілий у ДТП стороні. Однак, зважаючи на те, що у момент вчинення ДТП за кермом забезпеченого транспортного засобу перебував відповідач [PERSON], а не страхувальник за договором [PERSON], позивач з урахуванням положень ст.38-1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вимагає повернення 50% виплаченого страхового відшкодування. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом, просили визнати недійсним договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» та [PERSON], оформлений страховим полісом АС №5914825 від 08.10.2013 року. Свої вимоги мотивує тим, що під час укладення вищезазначеного договору, представником відповідача ТзДВ Страхова компанія «Кредо» було грубо порушено вимоги законодавства про захист прав споживачів, а саме: страховиком не роз'яснено вимог ст.ст.13,38-1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та про особливості страхування на пільгових умовах, зокрема щодо обмеження в керуванні застрахованим транспортним засобом іншою особою, окрім страхувальника. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав передбачених у позовній заяві. Проти пред'явленого зустрічного позову заперечив та пояснив, що порушення вимог ст.ст.15,21 ЗУ «Про захист прав споживачів», які передбачають право споживача на достовірну інформацію, при укладенні договору страхування не мали місця, оскільки страхова компанія не зобов'язана роз'яснювати вимог законодавства про страхування, а незнання закону не звільняє від відповідальності. Також зазначив, що при укладенні договорів уповноваженою особою роз'яснюється всі істотні умови угоди. Жодних доказів про зворотнє відповідач суду не надав. Відповідач [PERSON] та його представник і представник третьої особи [PERSON] проти первісного позову заперечували, оскільки вважають, що договір було укладено під впливом помилки, зважаючи на порушене право відповідача як споживача на інформацію згідно з вимогами ст.ст.4,15,21 ЗУ «Про захист прав споживачів». З'ясувавши обставини справи, заслухавши думку учасників процесу, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити, а в зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» та [PERSON] 08.10.2013 року було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс АС/5914825, відповідно до якого страхувальник зобов'язувався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки в межах страхової суми (а.с.3). 22.06.2014 року по вул. Івасюка в м.Івано-Франківськ відбулась ДПТ за участю забезпеченого транспортного засобу марки «FORD FOCUS». д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок якої було завдано шкоди транспортному засобу марки «LAND MARK», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 22.07.2014 року відповідача [PERSON] визнано винним у спричиненні ДТП, а також встановлено, що саме він керував забезпеченим транспортним засобом в момент вчинення ДТП (а.с.5). Згідно страхового акту №ОСГПО-1182 від 04.09.2014 року пошкодження транспортного засобу марки «LANDMARK», д.н.з. [NUMBER] визнано страховим випадком та призначено до виплати у якості страхового відшкодування 4700,00 грн. (а.с.8). Відповідно до положень статтей 6 та 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які передбачають обов'язок страховика у разі настання страхового випадку відшкодувати, відповідно до лімітів відповідальності, шкоду, яка була заподієна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи та з урахуванням Звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу №428 від 25.06.2014 року, потерпілому [PERSON] було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 4700,00 грн. на підставі платіжного доручення №3838 від 08.09.2014 року (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України передбачено, щошкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, що регламентується ч.1 ст.1191 ЦК України. Відповідно до ст. 38-1.1. ЗУ«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Зважаючи на те, що договір страхування було укладено з [PERSON], а за кермом автомобіля в момент ДТП перебував відповідач [PERSON], то з урахуванням положень ст.38-1 ЗУ«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач має право на відшкодування 50% шкоди виплаченої потерпілому [PERSON] Відмовляючи у зустрічному позові, суд виходив з наступних міркувань. Відповідно до ст.229 ЦК України, правочин вчинений під впливом помилки може бути визнаний судом недійсним у випадку, якщо особа, яка вчинила правочин помилилася щодо обставин, які мають істотне значення. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» передбачено , що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. З врахуванням вищенаведеного та зважаючи на те, що [PERSON], [PERSON] та їх представником суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зустрічних вимог, а саме: щодо вчинення договору страхування під впливом помилки, суд приходить до висновку, що позов Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» до [PERSON], третьої особи без самостійних вимог: [PERSON] про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу слід задоволити. А в задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» про визнання договору страхування недійсним - відмовити.

Outcome: approved