Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач у квітні 2017 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що 31 липня 2015 року між сторонами було укладено шлюб, в якому у них народився син [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини між сторонами припинилися після весілля, на даний час сімя існує формально, кожен з сторін живе своїм життям. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 31.07.2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 117. Позивач у судовому засідання позов підтримала, просила задовольнити, пояснила, що за наданий судом строк для примирення вона думку не змінила, з дитиною проживає окремо від відповідача, виховувати дитину допомагають її батьки Відповідач проти позову заперечив, вказав, що не бажає розривати шлюб, пропонував дружині жити разом, окремо від батьків, не бажає дитині псувати життя. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 31.07.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тростянецького районного управління юстиції у Сумської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 117. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище «Бєлон». У шлюбі у сторін 22.12.2015 року народився син [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). У силу статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Ухвалою суду від 24 травня 2017 року провадження у справі було зупинене у звязку з наданням подружжю строк на примирення тривалістю два місяці (а.с.18). Після спливу наданого судом строку для примирення позиція позивача не змінилась, позивач наполягала на розірванні шлюбу. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим через відсутність добровільної згоди одного з подружжя на це, а тому враховуючи, що примушення позивача до збереження шлюбних відносин суперечитиме її правам та інтересам шлюб між сторонами у цій справі необхідно розірвати, а позов - задовольнити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на викладене, оскільки вимога до відповідача задоволена у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved