Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що згідно кредитного договору від 16.01.2012 року [PERSON] отримала кредит в ПАТ «Креді [PERSON]» у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Виконання зобовязань позичальника за вказаним договором було забезпечене договором поруки укладеним 18.06.2015 року між банком та позивачем. 17.03.2017 року [PERSON] померла, а спадкоємцями померлої є відповідачі. На час смерті [PERSON] мала заборгованість перед банком у розмірі 46600 грн. З метою виконання зобовязань за договором поруки у період з 24.05.2017 року по 12.09.2017 року позивачем сплачено на користь банку 46600 грн. заборгованості. Вважає, що він виконав зобовязання боржника, який помер, а тому просить стягнути з відповідачів на його користь по 23300 грн., а також понесені по справі судові витрати. Відповідачі та їх представник позов заперечили, посилаючись на те, що на час смерті [PERSON] сплинув строк дії договору поруки, а тому позивач безпідставно сплатив кошти банку. Окрім того, позивач не виконав вимогу банку по що свідчить той факт, що у провадженні суду перебуває справа за позовом банку до [PERSON] та [PERSON] по стягнення заборгованості за кредитним договором укладеним з [PERSON] просять відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на їх користь понесені по справі судові витрати. 3-я особа сповіщена про час та місце розгляду справи, але їх представник до суду не зявився. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані сторонами письмові заяви по суті справи та подані суду докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що ПАТ «Креді [PERSON]» та [PERSON] 06.06.2014 року уклали договір про обслуговування клієнтів фізичних осіб №907394. Відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 80000 грн. на строк до 18 червня 2015 року (а.с. 103) На забезпечення виконання зобовязань позичальника за вказаним вище договором 18.06.2015 року між позивачем та ПАТ «Креді [PERSON]» укладено договір поруки за умовами якого позивач взяв на себе зобовязання з солідарної відповідальності разом з позичальником перед ПАТ «Креді [PERSON]». (а.с. 12). 17 березня 2017 року [PERSON] померла та її спадкоємцями, які прийняли спадщину є відповідачі, що підтверджується документами з копії спадкової справи (а.с. 109, 111-112) В обґрунтування своїх вимог про стягнення з відповідачів в дольовому порядку 46600 грн. позивач посилається на те, що він на виконання умов договору поруки №907394 Р від 18.06.2015 року виконав зобовязання боржника за кредитним договором №907394, а тому спадкоємці померлого боржника мають відшкодувати йому ці кошти. З зазначеною позицією позивача погодитися не можливо. Так, відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті\~252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.1) про те що строк дії договору поруки дорівнює строку дії Кредитного договору, діє до моменту повного виконання забезпеченого порукою зобовязання та визначається моментом повернення банку заборгованості у повному розмірі не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі слід застосувати норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. З тексту договору поруки вбачається, що в ньому зазначено строк виконання зобовязання за кредитним договором «не пізніше 30.06.2016 року» (п. 1.2 договору поруки) Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців). У даному випадку, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання позичальником або поручителем своїх обовязків, передбачених основним зобовязанням, але визначений строк виконання зобовязань за кредитним договором (30.06.2016 року), а отже зобовязання позивача за договором поруки від 18 червня 2015 року припинилися 30 грудня 2016 року. В той же час, як встановлено судом, позивачем, як поручителем, здійсненні платежі за 5 платіжними дорученнями у період з 24 травня 2017 року по 12 вересня 2017 року на загальну суму 46600 грн. на виконання умов договору поруки не лише після смерті позичальника, а й після припинення поруки. Суд зазначає, що передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку предявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Також слід зазначити, що відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Оскільки зі смертю боржника зобовязання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України позивач заявив вимоги до спадкоємців (відповідачів) . Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є преклюзивними, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право, а не є строком позовної давності. Даний позов був предявлений позивачем 29 вересня 2017 року до спадкоємців, що прийняли спадщину, з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців. Посилання позивача на те, що про відкриття спадщини позивач дізнався 28.04.2017 року під час ознайомлення з матеріалами справи за позовом [PERSON] не заслуговує на увагу, оскільки дане твердження позивача жодними доказами не підтверджено. В той же час, як встановлено судом з пояснень сторін та їх представників у судовому засіданні [PERSON] на час смерті обіймала посаду керівника ТОВ ТФ «Магазин «[PERSON]», про її смерть були обізнані працівники товариства. При цьому, з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб .. (а.с. 19) вбачається, що вже станом на 19.04.2017 року у вказаному реєстрі в якості керівника зазначений [PERSON] З наведеного вбачається, що позивач, як поручитель, сплатив кошти банку на виконання забезпеченого за договором поруки зобовязання після спливу строку дії договору поруки та заявив вимоги до відповідачів, які є спадкоємцями боржника, після спливу 6 місячного строку від дня коли він (позивач) міг та повинен був дізнатися про відкриття спадщини (смерть боржника), а відтак вимоги позивача не ґрунтуються на законі та у їх задоволенні належить відмовити. У звязку з відмовою у позові з позивача на користь відповідачів підлягають стягненню витрати понесені відповідачами на професійну правничу допомогу адвоката у даній справі у розмірі по 2000 грн. кожному (а.с. 81-84) На підставі викладеного,

Outcome: approved