Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] , на його користь 1 037 000,00 гривень 00 копійок матеріальної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що, перебуваючи в скрутному матеріальному становищі, 27 червня 2014 року уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги» кредитний договір №2706001/000-КФ/14, за яким отримав кредит на суму 40 000 (Сорок тисяч) гривень 00 грн. На вимогу товариства в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором в цей же день уклав з ТОВ «Каса народної допомоги» договір іпотеки двокімнатної квартири [ADDRESS] який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. 27.06.2014 року за реєстровим №4637. Як вбачається з повідомлення (вих. № 83-01/16 від 06.10.2016) ТОВ «Каса народної допомоги», 23 березня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги» та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу за ціною 120 000 (Сто двадцять тисяч) гривень 00 копійок заставної №2706001/00-КФІ/14/КЗ від 23 березня 2016 року, за умовами якого [PERSON] став повноправним власником заставної серії АА №000294 від 27.06.2014 року, яка була видана [PERSON] за умовами Договору іпотеки. 26 серпня 2016 року відповідач, всупереч вимог Закону України «Про іпотеку» жодним чином не узгодив з останнім ціну продажу предмета іпотеки, не скористався при продажі оцінкою майна суб`єктом підприємницької діяльності, а відчужив квартиру, вартість якої згідно висновку від 28 серпня 2018 року склала 1 237 000,00 грн. Такими діями відповідача позивачу було нанесено матеріальну шкоду у розмірі невиплаченої різниці між реальною вартістю квартири 1 237 000,00 грн. та вказаною в договорі купівлі-продажу від 26 серпня 2016 року заниженою відповідачем вартістю цієї квартири у розмірі 200 000грн., а саме 1 037 000,00 грн. матеріальної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь. 14 березня 2019 року Шевченківським районним судом м. Києва відкрито провадження у даній цивільній справі, її розгляд призначено, з урахуванням положень ст..ст. 19, 274 ЦПК України за правилами загального позовного провадження. Представник позивача просив суд розглянути справу за його відсутності та задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином у спосіб передбачений положеннями ЦПК України, відзив на позовну заяву не надав. За таких обставин, з огляду на приписи ст. 223,280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних в справі доказів, отримавши на це згоду представника [PERSON] . Дослідивши надані докази та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Встановлено, що 27 червня 2014 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги» укладено кредитний договір № 2706001/000-КФ/14, за яким [PERSON] отримав кредит на суму 40 000,00 грн. На забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором, і це підтверджується наданими доказами, між [PERSON] та ТОВ «Каса народної допомоги» 27 червня 2014 року укладено договір іпотеки двокімнатної квартири [ADDRESS] який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. 27.06.2014 року за реєстровим № 4637. Як вбачається з наданого позивачем повідомлення (вих. № 83-01/16 від 06.10.2016) ТОВ «Каса народної допомоги», 23 березня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги» та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу заставної №2706001/00-КФІ/14/КЗ від 23 березня 2016 року, за умовами якого [PERSON] став повноправним власником заставної серії АА №000294 від 27.06.2014 року, яка була видана [PERSON] за умовами Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Верповською О.В. 27.06.2014 року за реєстровим №4637. За розумінням ТОВ «Каса народної допомоги» до [PERSON] перейшли усі права кредитора за основним зобов`язанням (Кредитним договором №2706001/000-КФІ/14 від 27.06.2014 року) та зобов`язаннями щодо його забезпечення. Продаж заставної, згідно пункту 3.1. договору від 23 березня 2016 року, за домовленістю сторін був здійснений за ціною 120 000 (Сто двадцять тисяч) гривень 00 копійок. З огляду на наведене, заборгованість [PERSON] перед товариством з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги» на момент продажу заставної фактично становила 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень 00 копійок. Документів, які б остаточно підтверджували інший розмір заборгованості на момент продажу заставної - суду не надано. Їх наявність фактично не доведена. За положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави, відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про заставу». Таким чином, до [PERSON] перейшли право вимоги сплати заборгованості за кредитним договором № 2706001/000-КФ/14 в розмірі 120 000 (Сто двадцять тисяч) гривень 00 копійок, а також право повного задоволення цієї вимоги за рахунок заставленого майна. Згідно положень частини 1 статті 38 Закону України «Про іпотеку», в редакції на момент укладення договору купівлі-продажу від 27 серпня 2016 року, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Як вбачається з наданих доказів, 26 серпня 2016 року [PERSON] скористався своїм правом на задоволення вимог за кредитним договором № 2706001/000-КФ/14 від 27.06.2014 року та уклав із [PERSON] договір купівлі-продажу заставного майна -двокімнатної квартири [ADDRESS]. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. 26 серпня 2016 року та зареєстровано в реєстрі за № 699. Проте, матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу іпотекодавця [PERSON] про свій намір укласти цей договір письмово не повідомив, всупереч вимог частин 1 та 2 статті 38 Закону України «Про іпотеку». Представник позивача зазначає, що такими діями відповідач порушив право [PERSON] щодо переважного права на придбання предмета іпотеки та завдав позивачу матеріальної шкоди. Так, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків, відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог, як це визначено ч. 2 ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Як вбачається з матеріалів справи, після укладення 26 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу квартири [PERSON] 20 вересня 2016 року письмово звертався до товариства з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги», представника [PERSON] та приватного нотаріуса з вимогою вказати ціну, за якою відчужено квартиру, а також повідомити його про розрахунок вартості проданого майна та підстави визначення такої вартості (копії листів з доказами надіслання долучено до матеріалів справи). Частиною 6 статті 38 Закону України «Про іпотеку», в редакції на момент укладення договору купівлі-продажу від 27 серпня 2016 року, визначено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Як вбачається з пункту 2.1. договору купівлі-продажу від 26 серпня 2016 року, сторони домовилися, що вартість предмета договору - відчужуваної квартири - становить 200 000,00 (Двісті тисяч гривень) 00 копійок. У договорі купівлі-продажу від 26 серпня 2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , зазначено, що за даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відчужувана квартира в цілому складається з 2 (двох) кімнат, житловою площею 29,9 кв.м. (двадцять дев`ять цілих дев`ять десятих квадратних метра), загальною площею 55,6 кв.м. (п`ятдесят п`ять цілих шість десятих квадратних метра). Разом з тим, згідно до наданого позивачем суду висновку про вартість майна від 28 серпня 2018 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності - товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно-оціночна компанія «Дрібнич, Новосьол та Партнери» (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 819/16 від 25.10.2016 р., код ЄДРПОУ № 35010113), на основі даних, наданих Замовником, даних ринку подібного майна та розрахунків, проведених з використанням порівняльного методичного підходу, величина вартості об`єкта оцінки на дату оцінки склала 1 237 000,00 (Один мільйон двісті тридцять сім тисяч гривень) 00 коп. Представник позивача зазначає, що дії [PERSON] призвели до збитків, що їх завдано позивачу, оскільки позбавили права отримати грошові кошти - решти виручки після продажу майна за дійсною його вартістю та погашенням боргів, а тому і подано даний позов. Приймаючи рішення по суті справи, суд має наголосити на наступному. За приписами частин 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу за положеннями частин 1,2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України. В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною 2 статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). З огляду на вищенаведене, суд погоджується з доводами представника позивача, що дії [PERSON] при укладенні ним 26 серпня 2016 року договору купівлі-продажу квартири обмежили [PERSON] у праві, яке передбачено ч. 7 статті 38 Закону України «Про іпотеку» - права на повернення решти виручки від продажу майна після задоволення вимог відповідних осіб на предмет іпотеки. Отже, з огляду на дійсну вартість нерухомого майна, зважаючи на суму за яку було здійснено купівлю - продаж квартиру, суд вважає за можливе вважати, що дії відповідача спричинили позивачу збитки, в розумінні положень ст. 22 ЦК України. При цьому суд бере до уваги ту обставину, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність у його діях порушення прав [PERSON] . Під час розгляду справи також не було встановлено будь - яких обставин, які б свідчили про відсутність підстав вважати, що права позивача [PERSON] не порушувались. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь [PERSON] суми у розмірі 1 037 000,00 грн. - невиплаченої різниці між реальною вартістю квартири 1 237 000,00 грн. та вказаною в договорі купівлі-продажу від 26 серпня 2016 року вартістю нерухомого майна у розмірі 200 000,00 грн. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved