Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач у лютому 2017 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що йому на праві власності належить господарство під [ADDRESS]. У вказаному домогосподарстві зареєстрований позивач, його дружина [PERSON], та відповідачі [PERSON], [PERSON], котрі є дітьми позивача. Після народження меншого сина [PERSON], позивач та його дружина стали зловживати спиртними напоями, та приділяти менше уваги дітям. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області позивача та його дружину було позбавлено батьківських прав відносно [PERSON], [PERSON], та відібрано і передано до дитячого будинку. Через кілька років позивач з дружиною перестали зловживати спиртними напоями та намагалися повернути своїх дітей до себе. При зверненні до різних інстанцій позивачу та його дружині стало відомо, що їхніх дітей було усиновлено іноземними громадянами і вони виїхали на постійне місце проживання до Канади чи США. Після вказаної обставини дружина позивача невдовзі померла. На теперішній час позивач бажає зняти з реєстрації своїх дітей, мотивуючи це тим, що вони не проживають у даному будинку протягом більш, ніж десяти років, і на цей час позивач бажає продати власний будинок. Позивач вирішив самостійно зняти з реєстрації дітей, але звернувшись до міграційної служби йому було роз'яснено, що зняття х реєстрації можливо лише за рішенням суду. У зв'язку з тим, що позивач не може зняти з реєстрації відповідачів у добровільному порядку, у останнього виникають перешкоди у вільному володінні своєю власністю. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житлом у будинку [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити. Представник служби у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації Пальошко З.В. проти позову не заперечила, просила позов задовольнити, вказала, що дійсно діти позивача були усиновлені і проживають за кордоном і ймовірно вже мають громадянство іншої держави. Визнання відповідачів такими, що втратили право на житло не порушує їх прав, Комісією з питань захисту прав дітей було вивчено ситуацію і надано дозвіл позивачу на відчуження будинку, право користування яким має неповнолітній відповідач [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, поштові відправлення надсилались судом за адресою її місця реєстрації. Також в газеті «Урядовий Кур'єр» було розміщено оголошення про виклик відповідача у судові засідання. У силу положень частини п'ятої статті 74 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений про час і місце засідання належним чином. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача та представника служби у справах дітей, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів. [PERSON] відповідно до нотаріально засвідченого договору купівлі продажу від 28.09.2001 року є власником житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS].Право власності позивача зареєстровано Охтирським міжміським бюро технічної інвентаризації відповідно до реєстраційного напису за реєстровим номером № 1064 від 06 грудня 2002 року (а.с. 10). Відповідно до будинкової книги у домоволодінні по [ADDRESS] зареєстровані з 31.01.2003 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 11-13). За інформацією служби у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації [PERSON] та [PERSON] були усиновлені рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 12.09.2007 року (а.с.42). Розпорядженням голови Тростянецької районної державної адміністрації від 18.04.2017 року [PERSON] було надано дозвіл на відчуження (купівлю-продаж) належних йому будинку та земельної ділянки, розташованих по [ADDRESS], право користування якими належить неповнолітньому [PERSON], [INFO] (а.с. 30-31). Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що з народження проживає по [ADDRESS]. Приблизно 15 років тому по сусідству став проживати [PERSON] з дружиною та дітьми. З часом дружина [PERSON], почала зловживати алкоголем, особливо після народження другої дитини - сина, почала всі кошти пропивати і позивач з дружиною були позбавлені батьківських прав понад 10 років тому, з того часу дітей забрали в дитячий будинок, позивач деякий час їз відвідував. Дружина [PERSON] ще більше стала вживати спиртні напої і згодом померла. З часу позбавлення батьківських прав позивача діти більше не проживали з ним, де вони зараз свідку невідомо. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показала, що проживає по [ADDRESS] по-сусідству з будинком, що належить [PERSON], якого знає близько 15 років. Більше 10 років тому його та дружину позбавили батьківських прав і з того часу донька та син [PERSON], в будинку по [ADDRESS] не проживають. Дружина позивача померла, після чого позивач стаж жити сам, а з осені не проживає у вказаному будинку, там зараз ніхто не живе, будинок пустує. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, стосуються права власності та права користування житлом і на час виникнення регулюються норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За змістом пункту 2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.12.2012 року № 1077 для реєстрації місця проживання особа серед іншого подає до відповідно центру надання адміністративних послуг документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права особи, яка не є власником (наймачем) відповідного житла, залежить від згоди власника цього житла, припинення права власності особи на житло припиняє право особи на користування цим будинком, яка його набула зі згоди попереднього власника. Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із статтею 232 Сімейного кодексу України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов'язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням.3. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов'язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Досліджені під час судового розгляду докази в сукупності підтверджують, що відповідачі не проживають у спірному будинку понад 10 років без поважних причин, між позивачем та його усиновленими дітьми припинились родинні відносини,особисті та майнові права і обов'язки. Ураховуючи, що відповідачі на законних підставах були зареєстровані у спірному житлі як члени сім'ї власника, проте тривалий час в ньому не проживають, права відповідачів, ураховуючи припинення майнових відносин з позивачем та виникнення таких обов'язків з усиновлювачем, не порушуються, а тому є законні підстави для визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування зазначеним жилим приміщенням. При цьому відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Отже, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved