Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач у квітні 2017 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що 24 грудня 2011 року між сторонами було укладено шлюб, в якому в останніх народився син [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між сторонами відсутні. Причиною розпаду сім'ї стали конфлікти з приводу сімейних та побутових питань. Останнім часом позивач не бере участі у вихованні та утриманні їхньої спільної дитини, що стало основною причиною конфліктів. Відповідач є здоровим та працездатним, має постійне місце роботи в Державному підприємстві «Тростянецьке лісове господарство», а тому, на її думку, може сплачувати аліменти згідно закону. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд: 1) розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано виконкомом Буймерської сільської ради Тростянецького району Сумської області 24.12.2011 року, та після розірвання шлюбу залишити її прізвище «[PERSON]»; 2) стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій позов підтримала, розгляд справи просила провести без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, що проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів не заперечує, розгляд справи просив провести без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 24.12.2011 року виконкомом Буймерської сільської ради Тростянецького району Сумської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 03. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище «[PERSON]». (а.с.6). У шлюбі у сторін [INFO] народився [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). У силу статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не установлено, примушування для збереження шлюбних відносин є порушенням прав чоловіка та дружини на свободу, а тому шлюб необхідно розірвати. Вирішуючи вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з такого. Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] [INFO]. Суд відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 174 ЦПК України суд у разі визнання позову відповідачем, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене вище, ураховуючи розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6років, який визначений статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», визнання відповідачем позову, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина у частці від доходу щомісяця є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти підлягають стягненню з дня пред'явлення позивачем позову, тобто з 03.04.2017 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на викладене, оскільки вимога до відповідача в частині розірвання шлюбу задоволена у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. Згідно із частиною 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ураховуючи, що позивач за позовами про стягнення аліментів відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з огляду на те, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 640 грн. (1600 грн. х 0,4 /100). На підставі пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць. За таких обставин,

Outcome: approved