Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 12.09.2008 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку Алісу, [INFO], яка знаходиться у неї на утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося і в даний час вони з відповідачем не підтримують шлюбних відносин. За згадою з відповідачем їх дитина відвідує платний навчальний заклад, вартість навчання у якому становить 5000 грн. на місяць. Окрім того, вона самостійно проводить витрати коштів на утримання та розвиток дитини. Зазначила, що відповідач, якій працює, є засновником субєктів господарської діяльності має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в сумі 10000 грн.. Тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі розмірі 10000 грн. щомісячно. Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Просить розірвати шлюб та стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 10000 грн., якій відповідач має можливість сплачувати. Зазначила, що відповідач є засновником субєктів підприємницької діяльності та отримує дохід від оренди квартири у м. Донецьк . Відповідач позов визнав частково. Згоден на розірвання шлюбу. Пояснив, що він мешкає у м. Донецьк та не має можливості самостійно перераховувати аліменти позивачу, але робить це через свого знайомого. Вартість навчання дитини в садку він оплачує самостійно та договір укладено саме з ним. Пояснив, що він працює офіційно, згоден сплачувати аліменти в розмірі 5000 грн.. Пояснив, що він є працездатним та не має інших утриманців, окрім дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази подані сторонами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 12 вересня 2008 року сторони вступили в шлюб, який зареєстровано у Донецькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 922. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку Алісу, [INFO], яка проживає разом з позивачем. Зазначені факти підтверджуються копіями свідоцтв про шлюб та народження, а також поясненнями сторін у судовому засіданні. Сторони у судовому засіданні зазначили, що в звязку з погіршенням відносин між сторонами, втратою почуттів та відсутністю взаєморозуміння сімя розпалася, в даний час сторони, спільного господарства не ведуть, проживають окремо і не підтримують шлюбних стосунків. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї є неможливе, а тому шлюб необхідно розірвати. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ч. 3 ст. 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Вимогами ч.1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає аліменти у твердій грошовій сумі. У ст. 182 СК України йдеться про те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З пояснень сторін судом встановлено, що відповідач є працездатним, працює та отримує систематичний дохід. Суд вважає, що з урахуванням сімейного стану відповідача, працездатний відповідач має можливість організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити належні умови проживання та утримання своєї неповнолітньої дитини . Посилання позивача на те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 10000 грн. суд не може взяти до уваги, оскільки аліментні платежі мають забезпечувати належні умови утримання й розвитку дитини та бути достатніми для цього. З огляду на згоду відповідача сплачувати аліменти в розмірі 5000 грн. на місяць, суд вважає за необхідне визначити аліменти саме в такому розмірі, оскільки такій розмір з урахуванням визначеного законом прожиткового мінімуму та рівного з батьком обовязку матері утримувати дитину забезпечить належні умовити утримання та проживання дитини. З урахуванням зазначених вище обставин, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заявленого позивачем позову. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. за розгляд судом вимог про стягнення аліментів, від сплати якого за законом звільнено позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial