Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Надія України» в особі Тернопільського відділення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Надія України» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту. Позовні вимоги мотивує тим, що 30 грудня 2020 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту № ДК 15-4, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу грошові кошти в сумі 25000,00 гривень, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки на умовах, що встановлені договором кредиту. У відповідності до п. 2.1 договору кредиту процентна ставка за користування кредитом складає 59 % на рік. Згідно з п. 3.2 вказаного договору відповідач повинен був повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в повному обсязі, згідно з графіком погашення кредиту і відсотків в строк до 01.07.2022 року. Факт отримання кредиту підтверджується банківською випискою від 30.12.2020 на суму 25000,00 гривень. Відповідач до цього часу жодного платежу в рахунок погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитом не здійснила, чим порушила умови договору. Загальний розмір боргу становить 47145,21 грн., з яких: 25000,00 гривень тіло кредиту та 22145,21 гривень відсотки за користування кредитом. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами 18.05.2021 року, однак у наданий судом строк та станом на 01.06.2021 року своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористалась, відзиву на позов не надходило, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст.178 та ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 30 грудня 2020 року між сторонами був укладений договір кредиту № ДК 15-4, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу грошові кошти в сумі 25000,00 гривень, а відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки на умовах, що встановлені договором кредиту. Відповідно до п. 2.1 договору кредиту процентна ставка за користування кредитом складає 59 % на рік. Згідно з п.3.2 договору кредиту відповідач повинен був повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в повному обсязі згідно з графіком погашення кредиту і відсотків в строк до 01.07.2022 року. Позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачем і надав [PERSON] кошти у розмірі 25000,00 грн., що підтверджується Платіжним дорученням № 116 від 30 грудня 2020 року. Відповідач не виконувала умов договору у зв`язку з чим позивач неодноразово надсилав [PERSON] листи №10 від 08 лютого 2021 року та №12 від 16 лютого 2021 року про її невиконання умов за Договором кредиту, проте остання продовжує не виконувати умови Договору кредиту. Згідно пп. 4.3.4 Договору кредиту № 15-4 від 30.12.2020 року, кредитодавець має право дострокового розірвання договору у разі порушення графіку погашення кредиту і відсотків більш ніж на один платіжний період. У зв`язку з тим, що відповідач порушила періодичність сплати платежів більш ніж на 1 платіжний період, відповідно до пп. 4.3.4, 4.3.5. Договору кредиту, п.1 ч.1 ст. 611, ч. 2 ст.1050 Цивільного кодексу України позивач достроково розірвав Договір кредиту з відповідачем та повідомив відповідача про необхідність дострокового повернення всієї суми кредиту та відсотків. Згідно повідомлення-вимоги про розірвання договору кредиту № ДК 15-4 та про дострокове повернення кредиту та процентів за користування кредитом № 16 від 03.03.2021 року, кредитний договір № ДК 15-4 від 30.12.2020 року укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Надія України» в особі Тернопільського відділення ТОВ «Фінансова компанія «Надія України» та [PERSON] був розірваний 03 березня 2021 року в односторонньому порядку ТОВ «Фінансова компанія «Надія України» в особі Тернопільського відділення ТОВ «Фінансова компанія «Надія України» згідно п. 4.3.4. Договору та ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Відповідно до розрахунку, який надано позивачем, заборгованість за договором кредиту №ДК 15-4 від 30.12.2020 року становить 47145,21 грн., з яких: 25000,00 грн. тіло кредиту та 22145,21 грн. відсотки за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно висновку щодо застосування норми права викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справа № 548/981/15-ц (провадження № 14-182 цс 18) розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд встановив, що позивач свої зобов`язання за договором кредиту №ДК 15-4 від 30 грудня 2020 року виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу [PERSON] кредит на умовах передбачених договором. Як вбачається з матеріалів справи, в порушення умов договору кредиту №ДК 15-4 від 30 грудня 2020 року, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за вказаним вище договором не виконувала, не погашала кредит та не сплачувала проценти за користування кредитними коштами. Таким чином, відповідач [PERSON] порушила взяті на себе зобов`язання за договором кредиту №ДК 15-4 від 30 грудня 2020 року у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, що становить 47145,21 грн., з яких: 25000,00 грн. тіло кредиту та 22145,21 грн. відсотки за користування кредитом. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем порушено умови кредитного договору, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту. Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Надія України» заборгованість за договором кредиту №ДК 15-4 від 30 грудня 2020 року в розмірі 47145,21 грн. На підставі ст.141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2270,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved