Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Позивач, уточнивши позовні вимоги, звернувся із відповідним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом він має у власності 6/25 часток домоволодіння [ADDRESS] із відповідною часткою надвірних будівель. Існуючий порядок користування земельною ділянкою позбавляє позивача можливості налженим чином обслуговувати свою частину будинку. Жмитловий будинок 1891 року побудови в аварійному стані і потребує необхідного ремонту, а також подальшого постійного обслуговування, але в цьому виникли перешкоди з боку відповідачки. Металева огорожа безпосередньо встановлена к куту фасадної частини будинку позивача, що підтверджується фото та матеріалами БТІ. Спроби вирішити питання за допомогою державних органів та органів місцевого самоврядування не дали позитивних результатів. Вказані вище обставини стали підставою для звернення із відповідним позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що зараз не ставить питання про порядок користування земельною ділянкою, оскільки не знав про існування рішення про визначення порядку користування 1987 року, однак наполягає на тому, щоб металеву огорожу було прибрано, оскільки він не може обслуговувати свій будинок, який він отримав у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину. Позивачем пояснено, що мі сторонами склалися неприязне ні відносини, а тому неможливо це питання врегулювати мирно. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, сповіщена належним чином. Представник відповідача у судовому засіданні вимоги не визнала, пояснила, що її довіритель боїться позивача. Дійсно, склалися неприязне ні відносини. Представник пояснила, що спірна огорожа була встановлено ще багато років тому та на неї відповідачка має право власності. Дана огорожа була врахована при визначенні порядку користування земельною ділянкою, який є обов'язковим й для позивача, як наступного власника. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником 6/25 часток домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2013 року (а.с.4) Іншими співвласниками домоволодіння є відповідач, [PERSON], [PERSON], Судом встановлено, що спірною є огорожа №13, яка зазначена у технічному паспорті №210790 від 24.04.2013 року та з'єднує будинки літер «Г» та літер «А» (а.с.37) Рішенням суду від 17 грудня 1987 року визначено порядок користування домоволодінням та земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.110) Згідно вказаного рішення у користування [PERSON], перейшла огорожа №3. Судом встановлено, що до постановлення рішення між співвласниками укладено Акт від 09.04.1987 року. Згідно із яким огорожа №3 передавалася у користування [PERSON].(а.с.86) Судом встановлено, що [PERSON] придбала 6/25 часток домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.1988 року (а.с.92-93) Відповідно до ст. 118 ЦК УРСР, 1963 року у редакції, що діяла на момент придбання [PERSON] частки домоволодіння, якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок за угодою між собою встановили порядок користування відособленими приміщеннями будинку (квартирами, кімнатами) відповідно до частки кожного і така угода нотаріально посвідчена і зареєстрована у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, то вона обов'язкова і для особи, яка згодом придбає частку в спільній власності на цей будинок. Таким чином, оскільки між колишніми співвласниками було встановлено порядок користування домоволодінням та даний порядок закріплено рішенням суду, він є обов'язковим для нового власника, тобто для [PERSON] З наданих матеріалів інвентарної справи на домоволодіння встановлено, що спірна огорожа позначена у технічних документах з 1950 року та мала №3. Дослідження матеріалів інвентарної справи встановлено, що огорожа була відсутня деякий час, але ж з моменту поновлення свого місця розташування не змінювала. Спеціалістом БТІ пояснено, що огорожа №13, позначена у технічному паспорті 2013 року(а.с.36-40), це є огорожа №3. Техніком номер було змінено у зв'язку із тим, що змінено матеріал, з якого огорожу зроблено. До правовстановлюючих документів змін (стосовно номеру) не внесено, однак огорожа не є самовільною. З наданих документі вбачається, що технічну інвентаризацію проведено тільки за заявою позивача. З пояснень позивача встановлено, що заміна огорожі - з дерев'яної на металеву здійснено у серпні 2012 року, тобто у той момент, коли власником 6/25 часток домоволодіння була його мати. Позивачем пояснено, що мати наявність даної огорожі не оскаржувала, за захистом своїх порушених прав власника не зверталася. Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, оскільки місце розташування спірної огорожі було погоджено колишніми співвласниками, воно є обов'язковим й для позивача, оскільки, прийнявши спадщину, він прийняв на себе обов'язок дотримуватися встановленого порядку користування домоволодінням та земельною ділянкою. Позивач вказує на те, що він позбавлений можливості обслуговувати свій будинок, що веде до його руйнування. Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх позовних вимог або заперечень. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження неможливості обслуговувати свій будинок та того, що наявність огорожі веде до його руйнування. Слід також зазначити, що наявна огорожа існувала з 1950 року та за цей час відсутні відомості про скарги або спори з приводу відсутності можливості проводити ремонті роботи з боку осіб, що користувалися будинком літер «А» . Також позивачем не доведено, що наявність огорожі є наслідком руйнування його будинку та не пояснено, чому саме знесення усієї огорожі потрібно для обслуговування його будинку. Від проведення будь-яких експертиз позивач відмовився. Останнім зазначено, що питання про зміну порядку користування домоволодінням та земельною ділянкою, що встановлено та який його не влаштовує, він зараз не ставить. Вказані вище обставини свідчать про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки спосіб захисту, обраний позивачем, та його вимоги не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Способи захисту встановлені ст. 16 ЦК України. Таким чином, позивач не позбавлений права обрати іншій спосіб захисту свого права. Повний текст рішення складено 14 лютого 2014 року.

Outcome: dismissed