Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Позивач ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ», інтереси якого представляє [PERSON] звернулось до Новоселицького районного суду Чернівецької області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 12.02.2016 року між позивачем ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» та відповідачем [PERSON] укладено Кредитний договір F 150783. Відповідно до п. 3 Кредитного договору відповідачу надано в кредит грошові кошти в сумі 8500,00 грн. Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти Кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі. Відповідно до п. 5.2. Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує Кредитодавцю 253,00% річних від суми кредиту, у розрахунку з потижневою сплатою - 4,87%. Пунктом 5.1. Кредитного договору встановлено, що перебіг строку кредиту розпочинається з моменту підписання Договору і складає 38 тижнів. Пунктом 5.7. Кредитного договору передбачено, що загальна сума всіх платежів з урахуванням процентів становить 18807,72 гривень. Позивач вказує, що виконав свої зобов'язання за Кредитним договором, надавши Відповідачу кредитні кошти у розмірі суму 8500,00 грн., а Відповідач отримав зазначені кошти, згідно видаткового касового ордеру від 12.02.2016 року. В свою чергу, Позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно Умов кредитного договору. Також позивач вказує, що відповідно до п.п. 12.1., 12.2. Кредитного договору, якщо Позичальник не сплатив щотижневий платіж в день настання дати його належної слати, визначеної Графіком платежів, то починаючи з 31-го календарного дня від дати його належної сплати він повинен додатково до простроченого платежу виплатити Кредитодавцю неустойку в розмірі 300,00 гривень за кожні 30 календарних днів прострочення. Строк нарахування неустойки не може бути більшим строку кредиту, але в будь-якому випадку розмір нарахованої неустойки не повинен перевищувати 1 500,00 гривень. В порушення умов Кредитного договору та чинного законодавства України, Відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого, станом на 29.11.2018 року, у Відповідача існує перед Позивачем заборгованість за Кредитним договором в розмірі 18107,72 гривень, з яких: неоплачена основна сума кредиту (тіло кредиту) - 8229,70 грн.; неоплачена сума по відсоткам F 8678,02 грн.; неоплачена неустойка - 1 200,00 грн. Позивач посилаючись на вимоги чинного законодавства просить стягнути з [PERSON], проживаючого в [INFO], на користь ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» наявну заборгованість за Кредитним договором F 150783 від 12.02.2016 року, в розмірі 18107 (вісімнадцять тисяч сто сім) грн 72 коп. та судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просив розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Не заперечують щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач також в судове засідання, повторно, не з'явився, відзиву на позовну заяву не надав, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, виходячи з даних вимог закону, зокрема, що відповідач не подав відзив на позовну заяву, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення та позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.02.2016 року між ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Кредитний договір F 150783. (а.с. 4-6) Згідно пункту 3 Кредитного договору Кредтодавець надає Позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 8500,00 грн., а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі. Відповідно до п. 5.2. Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує Кредитодавцю 253,00% річних від суми кредиту, у розрахунку з потижневою сплатою - 4,87%. (а.с. 4) Пунктом 5.1. Кредитного договору встановлено, що перебіг строку кредиту розпочинається з моменту підписання Договору і складає 38 тижнів. Пунктом 5.7. Кредитного договору передбачено, що загальна сума всіх платежів з урахуванням процентів становить 18107,72 гривень. (а.с. 4) Встановлено, що позивач за Кредитним договором, надав Відповідачу кредитні кошти у розмірі суму 8500,00 грн., а Відповідач отримав зазначені кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером від 12.02.2016 року. (а.с. 9) В свою чергу, Позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно кредитного договору. Відповідно до п. 12.1., п. 12.2. Кредитного договору, якщо Позичальник не сплатив щотижневий платіж в день настання дати його належної слати, визначеної Графіком платежів, то починаючи з 31-го календарного дня від дати його належної сплати він повинен додатково до простроченого платежу виплатити Кредитодавцю неустойку в розмірі 300,00 гривень за кожні 30 календарних днів прострочення. Строк нарахування неустойки не може бути більшим строку кредиту, але в будь-якому випадку розмір нарахованої неустойки не повинен перевищувати 1 500,00 гривень. (а.с. 6) Довідкою розрахунком заборгованості за Кредитним договором F 150783 від 12.02.2016 року підтверджується, що [PERSON] не виконує взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого, станом на 29.11.2018 року, у Відповідача існує перед Позивачем заборгованість за Кредитним договором в розмірі 18107,72 гривень, з яких: неоплачена основна сума кредиту (тіло кредиту) - 8229,70 грн.; неоплачена сума по відсоткам - 8678,02 грн.; неоплачена неустойка - 1200,00 грн. (а.с. 10) Вищенаведені правовідносини, виходячи з сукупності досліджених по справі доказів, у системному зв'язку регулюються наступними вимогами закону. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Пунктом першим ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів F 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя ст. 549 ЦК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року F 15-рп/2004 у справі F 1-33/2004. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі, в повернення оплаченого банком судового збору, належним чином підтвердженого платіжним дорученням F 11954 від 22.11.2018 року, в розмірі 1762,00 грн. На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст. 526, 530, 549, 638, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, та

Outcome: approved