Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач у липні 2020 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що сторони 10.11.2011 року уклали шлюб. Народжених у шлюбі дітей не мають. Сімейне життя не склалося, шлюбні відносини припинені. Сторони проживають окремо, зокрема, позивач на території України, а відповідач у Російській Федерації. Сімейні відносини фактично припинилися, сім`я носить формальний характер, примирення не можливе. Спору про поділ майва немає. \~ \~ \~ \~ Позивач виїхати до Російської Федерації з метою подання спільної з відповідачем заяви про розірвання шлюбу не має можливості, оскільки обмежений у праві виїзду за кордон у зв`язку з наявною заборгованістю по стягнення аліментів за виконавчим провадженням №56376342. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 10 листопада 2011 року Муніціпальною каземною установою «Управління РАЦС про Виконавчому комітеті муніципальної освіти місто Набережні Челни» Російської Федерації, актовий запис №4340. Ухвалою суду від 06.07.2020 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для вирішення питання звернення із судовим дорученням до іноземного суду. Ухвалою суду від 20 липня 2020 року Компетентному суду Російської Федерації було надано судове доручення про вчинення процесуальних дій та вручення відповідачу копії позовної заяви та судової повістки, а провадження у справі було зупинено на підставі пункту 8 частин 1 статті 252 ЦПК України. З Північно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.Суми) 12 січня 2021 року до суду надійшли матеріали складені судом Російської Федерації стосовно доручення Тростянецького районного суду Сумської області у цій справі. Ухвалою суду від 14.01.2021 року поновлено провадження у справі призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, повідомлялася про час та місце судового розгляду відповідно до частини 8 статті 130, 498 ЦПК України, як особа, яка проживає за межами України, в порядку, визначеному міжнародним договором - Конвенцією про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, шляхом надсилання судового доручення до компетентного суду Російської Федерації. (а.с. 20). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 10.11.2011 року було зареєстровано шлюб у Муніципальною казенною установою «Управління ЗАГС про Виконавчому комітеті муніципальної освіти місто Набережні Челни» Російської Федерації, актовий запис №4340 (а.с. 4). Після реєстрації шлюбу відповідачу присвоєно прізвище « [PERSON] ». Ураховуючи, що позивач є громадянином України (а.с.2-3), а відповідач - громадянином Російської Федерації (а.с.4), спірні правовідносини відповідно до статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» є приватно-правовими відносинами з іноземним елементом, правове регулювання яких відповідно до статті 4 указаного Закону визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Відповідно до статті 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі (частина 1 статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право»). З урахуванням викладеного, оскільки подружжя [PERSON] є громадянами різних держав і на час розгляду справи позивач продовжує проживати на території України, то розірвання шлюбу сторін у цій справі має здійснюватись за законодавством України. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). У силу статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи відсутність згоди позивача на збереження шлюбу, примушування для збереження шлюбних відносин є порушенням прав чоловіка та дружини на свободу, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved