Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач у червні 2014 року звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання рішення незаконним та його скасування, в якому зазначив, що 06.06.1990 року рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської Ради народних депутатів позивачу було відведено земельну ділянку площею 3,0 га для розширення існуючого учбово-виробничого підприємства по випуску товарів народного споживання по вул. Кирпичній у м.Маріуполі та у 1996 році був виданий державний акт на право постійного користування землею. В 1997 року Постановою Президіуму Центрального Правління УТОГ Маріупольське учбово-виробниче підприємство «Азовреле» було перейменовано та 23.10.1997 року рішенням Маріупольської міської ради № 350 було перереєстровано на Маріупольське виробниче підприємство «Азовреле» УТОГ. 31.01.2013 року позивач звернувся до відповідача із запитом щодо зміни власника земельної ділянки, відповіддю відповідача від 19.03.2013 року позивачу була надана інформація щодо інших земельних ділянок, якими постійно користується позивач, але відповіді щодо спірної ділянки відповідачем не надано. Лише на запит позивача відповідачем 27.02.2014 року було надане рішення від 16.02.2005 року про скасування рішення від 06.06.1990 року. Позивач вважає, що рішення скасоване незаконно, підстав для його скасування у відповідача не було. Колишнім директором позивача, якого було призначено тимчасово, [PERSON], 20.12.2004 року було надіслано звернення до відповідача з проханням про вилучення зазначеної земельної ділянки, але питання щодо вилучення майна самостійно директором вирішуватися не могли та не можуть, бо відповідно до Статуту підприємства лише з дозволу Президії Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих» можна розпоряджатися майном підприємства, у тому числі і земельними ділянками, тому лист директора [PERSON] не є добровільною відмовою від земельної ділянки у розумінні п. «а» ст. 141 ЗК України. Представник позивача Ребенкова Я.Ю. у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, надала пояснення аналогічні викладеним у адміністративному позові та зазначили, що заперечення відповідача щодо не переоформлення позивачем правоустановчих документів на земельну ділянку є необґрунтованим, оскільки до державного акту, на підставі якого позивач користується земельною ділянкою, внесенні зміни, позивач постійно сплачує за користування землею, тому ці обставини не можуть бути підставою для відмови у позові. Доповнила, що строк звернення , передбачений ст. 99 КАСУ, позивачем не пропущений у зв'язку із тим, що оскаржуване рішення було отримане останнім лише 27.02.2014р. Представник відповідача Юдін О.С. у судовому засіданні заперечував проти позову та зазначив, що відповідачем було прийнято рішення про вилучення земельної ділянки на законних підставах, керівництвом позивача було надано згоду на таке вилучення, перед вилученням було складено акт перевірки додержання вимог земельного законодавства, позивач не переоформив свої правоустановчі документи після створення юридичної особи та зміни назви, просив у задоволені позову відмовити. Третя особа-Всеукраїнська громадська організація інвалідів «Українське товариство глухих» до суду не з'явилася, представник надав суду листа з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити. Вислухавши представників сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у зв'язку із перереєстрацією Маріупольське виробниче підприємство «Азовреле» УТОГ є правонаступником Маріупольського учбово-виробничого підприємства «Азовреле» УТОГ відповідно до п.1.1. Статуту підприємства, зареєстрованого 23.10.1997 року розпорядженням виконавчого комітету Маріупольської міської ради та включено до єдиного державного реєстру відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с.19-21, 22). Відповідно до Статуту Українського товариства глухих на підставі п.73 Центральне правління УТОГ передає майно, яке знаходиться у власності товариства у довгострокове користування організаціям, підприємствам, установам УТОГ, які розпоряджаються майном товариства, яке передане, на правах повного господарського відання (володіння, користування, розпорядження) чи оперативного управління. При цьому підприємства, організації,установи можуть обмінювати чи продавати іншим юридичним або фізичним особам устаткування, транспортні засоби, земельні ділянки і інше майно, що належить товариству тільки на умовах, визначених президією Центрального правління УТОГ (а.с.6-17) Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради народних депутатів від 06.06.1990 року № 211/1 відведено Маріупольському філіалу Донецького виробничого об'єднання «Електромагнит» земельна ділянка площею 3,0 га для розширення існуючого учбово-виробничого підприємства по випуску товарів народного споживання по вул. Кирпичній у Жовтневому районі міста Маріуполя. (а.с. 29). На підставі державного акту на право постійного користування землею, виданого 30.03.1998 року Маріупольською міською радою, позивачу надано у постійне користування земельна ділянка загальною площею 3,0 га на підставі рішення від 06.06.1990 року № 211/1 Маріупольської міської ради (а.с.24-27). Відповідно до плану земельної ділянки площа ділянки складає 3,0 га та виділена для розширення існуючого учбово-виробничого підприємства по випуску товарів народного споживання (а.с.28). Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 16.02.2005 року № 72/2 скасоване рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради народних депутатів від 06.06.1990 року № 211/1 про відведення Маріупольському філіалу Донецького виробничого об'єднання «Електромагнит», в наступний час Маріупольське виробниче підприємство «Азовреле», земельної ділянки площею 3,0 га по вул. Кирпичній у Жовтневому районі міста Маріуполя на підставі не оформлення правоустановчих документів на земельну ділянку (а.с. 31). Відповідно до листа від 20.12.2004 року за підписом в.о. директора МВП «Азовреле» [PERSON], підприємство просить міського голову вилучити земельну ділянку площею 3,0 га, яка була виділена рішенням від 18.09.1996 року № 256/4 (а.с. 32). Згідно витягу № 266/1 з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки та відомості про пільги на земельний податок з наявних площ земельних ділянок за 2013 рік, рахунку від 20.06.2013 року та квитанції № 18 від 04.09.2013 року, позивачем сплачено за користування земельною ділянкою 551,7 грн.(а.с.33-35). Розпорядженням позивача від 10.11.2004 року в.о. директора з 17.11.2004 року призначено [PERSON], та розпорядженням УТОГ від 18.02.2005 року зобов'язано [PERSON] з 23.02.2005 року приступити до виконання своїх прямих обов'язків на посаді головного інженера (а.с. 36-37). Відповідно до запитів позивача на адресу відповідача від 08.04.2013 року та 31.01.2013 року позивач запитував відомості щодо земельної ділянки, виділеної йому на підставі рішення від 06.06.1990 року. (а.с.40,42). Згідно листа відповідача від 27.02.2014 року на адресу позивача надано копію рішення відповідача від 06.06.2005 року (а.с. 77). Постановою Президії центрального правління УТОГ від травня 1990 року Маріупольській філіал Донецького виробничого підприємства «Електромагнит» перейменовано у Маріупольське учбово-виробниче підприємство УТОГ у складі Донецького виробничого об'єднання «Електромагнит» та надано права і обов'язки юридичної особи. Відповідно до постанови Президії центрального правління УТОГ від 12.02.1992 року Маріупольське учбово-виробниче підприємство УТОГ перейменовано на Маріупольське учбово-виробниче підприємство «Азовреле». Актом № 2 від січня 2004 року складеного Маріупольським міським управлінням земельних ресурсів було встановлено, що земельна ділянка не використовується, правоустановчі документи підприємством «Азовреле» не оформлені, акт складено 17.01.2005 року, в графі з актом ознайомлений будь-які відмітки відсутні. Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно ч.2 зазначеної статті Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам вважає, що відповідачем не доведено правомірності свого рішення з огляду на наступне. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Вимогами ст. 126 Земельного Кодексу України, які діяли станом на лютий 2005 року, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчувалося державними актами. Форми державних актів затверджувалися Кабінетом Міністрів України. Як встановлено судом позивач користується земельною ділянкою на підставі державного акту про право постійного користування, тобто на законних підставах. Заперечення відповідача про те, що позивачем після зміни найменування не перереєстровано право користування земельною ділянкою судом до уваги не приймається, тому що у зв'язку із перереєстрацією Маріупольське виробниче підприємство «Азовреле» УТОГ є правонаступником Маріупольського учбово-виробничого підприємства «Азовреле» УТОГ відповідно до п.1.1. Статуту підприємства, а тому є законним користувачем земельною ділянкою. Підставами для припинення права користування земельною ділянкою згідно ст. 141 Земельного Кодексу України є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Судом встановлено, що правом розпоряджатися, а саме приймати рішення щодо вилучення земельної ділянки відповідно до Статуту Українського товариства глухих на підставі п.73 позивач має лише за рішенням президії Центрального правління УТОГ, а саме підприємства, організації, установи можуть обмінювати чи продавати іншим юридичним або фізичним особам устаткування, транспортні засоби, земельні ділянки і інше майно, що належить товариству тільки на умовах, визначених президією Центрального правління УТОГ. Будь-якого рішення президії Центрального правління УТОГ щодо вилучення спірної ділянки із користування у позивача за адресою вул. Кирпична у м. Маріуполі не приймалося. Крім того, суд критично оцінює лист в.о. директора позивача [PERSON], як підставу для вилучення земельної ділянки, оскільки у листі зазначено про вилучення ділянки, яка була виділена на підставі рішення виконкому № 256/4 від 18.09.1996 року, а не на підставі рішення від 06.06.1990 року, яке було скасовано відповідачем. Крім того, суд критично оцінює акт № 2 від січня 2004 року складений Маріупольським міським управлінням земельних ресурсів, як підставу для скасування рішення, оскільки в акті не зазначено адресу земельної ділянки, вказано лише, що ділянка розташована в районі старого кладовища по вул. К.Лібкнехта у м. Маріуполі, що не відноситься до спірної ділянки, крім цього ,в акті зазначено, що він складений у січні 2004 року, а підписаний 17.01.2005 року, з боку підприємства - позивача не зазначено представника та у графі з актом ознайомлений будь-які відмітки відсутні. Суд приймає до уваги, що земельна ділянка фактично по цей час перебуває у користуванні позивача, позивачем сплачуються витрати щодо користування земельною ділянкою та фактично земельна ділянка із володіння позивача не вилучена. При таких обставинах суд приходить до висновку, що права позивача порушуються діями відповідача, а саме прийняттям рішення щодо скасування рішення про відвід земельної ділянки від 06.06.1990 року, будь-яких підстав для скасування рішення, передбачених законодавством, відповідачем суду не надано. Також підлягає поновленню строк звернення до суду позивача із адміністративним позовом. Відповідно вимог ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. За наслідками пропущення строків звернення до адміністративного суду ч. 1 ст. 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними. Як вбачається з матеріалів справи відсутні відомості щодо повідомлення відповідачем, як органом власних повноважень, позивача про прийняття рішення від 16.02.2005 року № 72/2 про скасування рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради народних депутатів від 06.06.1990 року № 211/1 по відводу земельної ділянки після його прийняття. Позивач надав суду копію листа відповідача лише від 27.02.2014 року про надіслання копії оскаржуваного рішення на адресу позивача. Також дії позивача підтверджують про відсутність у нього оскаржуваного рішення, а саме по цей час спірна земельна ділянка використовується позивачем та фактично не вилучена, будь-яка технічна документація щодо вилучення ділянки відповідачем не складена. За таких обставин строк звернення до суду позивача із адміністративним позовом слід поновити. Враховуючи вимоги законодавства суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, дії відповідача оформленні у вигляді рішення, чинним законодавством передбачено визнання недійсності рішенні та його скасування, тому рішення відповідача необхідно визнати незаконним та скасувати.

Outcome: approved