Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач у травні 2015 року звернулась до суду з указаним позовом, в якому посилалась на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 24.09.2001 по 08.09.2014 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. З відповідачем шлюбні відносини припинені, спільне господарство сторони не ведуть, спільно не проживають. У період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин за спільні кошти сторони придбали будинок в м.Тростянець по вул.Грабовського, 2 із земельною ділянкою, меблями, побутовою технікою, та автомобіль [NUMBER]. Позивач вказала, що указане майно є обєктом спільної сумісної власності. Позивач вказала, що між нею та відповідачем була усна домовленість про поділ майна мирним шляхом, відповідно до якої останній забирає автомобіль та частину побутової техніки, а за позивачем залишається будинок. Відповідач умови усної домовленості не виконує, забрав автомобіль та частину побутової техніки, документи на будинок і земельну ділянку не повертає, на неодноразові звернення позивача відповідач умови домовленості не виконує. Посилаючись на указані обставини, норми Сімейного кодексу та Цивільного кодексу України, просила суд здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши їй у власність будинок №2 по вул.Грабовського, в м.Тростянець Сумської області, а відповідачу виділити у власність автомобіль ВАЗ 111830 ід.№ [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, вказала, що у спірному будинку проживає разом з сином. Пояснила, що спірний будинок придбали за спільні кошти, зокрема за рахунок заощаджень, а також за кредитні кошти в сумі 15 тис. грн. Автомобіль було придбано за спільні кошти в сумі понад 30 тис. грн., який оформили у 2013 році. Позивач просила суд залишити за нею будинок, а відповідачу виділити автомобіль відповідно до їх усної домовленості. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на те, що будинок придбано за кошти позивача, у тому числі отриманих нею як кредит. Наразі остання живе в будинку сама з сином, відповідач багато років в ньому не живе. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, поштові відправлення, які надсилались судом за адресою місця його реєстрації повернулись до суду з відміткою установи поштового зв'язку за закінченням терміну зберігання (а.с. 41,42). У силу положень частини п'ятої статті 74 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений про час і місце засідання належним чином. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з таких мотивів. З матеріалів судом установлено, що сторони з 24 лютого 2001 року перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 08 вересня 2014 року, і яке набрало законної сили 19 вересня 2014 року (а.с.11). За час шлюбу [PERSON] за договором купівлі-продажу від 25 грудня 2003 року, посвідченим державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори [PERSON] і зареєстрованим в Охтирському міжміському бюро технічної інвентаризації, придбав житловий будинок з прибудовами під № 2, що знаходиться у місті Тростянець Сумської області по вул. Грабовського, загальною площею 70,7 кв.м., у тому числі житловою площею - 44,9 кв.м. разом з побутовими будівлями і спорудами (сараї з прибудовами цегляний і дощатий, погріб, вбиральня, огорожі). Право власності на указану квартиру було зареєстровано за відповідачем (а.с. 59-60). Ураховуючи час реєстрації шлюбу сторонами та час придбання спірного житлового будинку, спірні правовідносини, які існували до 01.01.2004 року відповідно до статті 58 Конституції України та пункту 2 розділу VII «Прикінцеві положення» Сімейного кодексу України, регулюються Кодексом про шлюб та сім?ю України (далі - КпШС). Згідно з\~статтею 22 КпШС України\~майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно \~статті\~\~28 КпШС України\~в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу Аналогічним чином врегульовано нормами Сімейного кодексу України, який є чинним з 01.01.2004 року, сімейні правовідносини щодо правового режиму спільного майна подружжя і засад його поділу. Зокрема, згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За правилами частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» судам роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Ураховуючи викладене, та те, що спірний житловий будинок було придбано у період шлюбу, суд дійшов висновку, що відповідно до статті 22 КпШС України на нього поширюється режим спільної сумісної власності. Позивач, крім житлового будинку, спільним майном подружжя вважала автомобіль [NUMBER]. При вирішенні питання про віднесення указаного транспортного засобу до обсягу спільно нажитого сторонами за час шлюбу майна, який позивач просить при здійсненні поділу виділити у власність відповідачу, суд виходить з таких мотивів. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статті 61 цього Кодексу. Позивач не надала належних та допустимих доказів в обґрунтування тієї обставини, що указаний автомобіль було придбано сторонами за спільні кошти у період шлюбу. Зокрема, жодний доказ про належність на праві власності спірного автомобіля сторонам або будь-кому з них позивачем не надано. Натомість судом на підставі відомостей з Центру надання послуг, повязаних з використання автотранспортних засобів, з обслуговування м.Охтирка, Охтирського, Великописарівського, м.Лебедин, Лебединського та Тростянецького районів, підпорядкований УДАІ УМВС України в Сумській області установлено, що автомобіль ВАЗ 111830, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] зареєстрований 25.04.2015 року за громадянином [PERSON] (а.с.51). Докази на підтвердження того, що до реєстрації 25.04.2015 року права власності на спірний автомобіль за [PERSON], останній належав на праві власності сторонам позивачем до суду не надано. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що підстави для включення автомобіля ВАЗ 111830, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], до обсягу обєктів спільної сумісної власності сторін відсутні, а тому спірний автомобіль підлягає виключенню із переліку майна, що підлягає поділу між подружжям з визнанням права особистої приватної власності за відповідачем на це майно. Вирішуючи питання про поділ спірного житлового будинку суд виходить із засад рівності часток подружжя у спільному майні. Вимоги позивача про визнання за нею права власності на спірний житловий будинок не обґрунтовано жодними належними та допустимими доказами. Посилання представника позивача на те, що будинок придбано за рахунок коштів позивача, у тому числі отриманих нею в банківський установі на підставі кредитного договору, не підтверджено доказами. Також не є підставою відступлення від засад рівності часток у спільному майні подружжя і посилання представника позивача на те, що у будинку проживає син сторін [PERSON], оскільки останній вже досяг повноліття (а.с.12). За таких обставин, оскільки сторонами доказів укладення сторонами шлюбного договору суду не подано, а згода щодо визначення часток у спірному нерухомому майні між сторонами не досягнута, ураховуючи інтереси сторін, суд дійшов висновку, що частки майна позивача та відповідача є рівними, а тому під час поділу майна за кожним із сторін слід визнати право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку під № 2, що знаходиться у місті Тростянець Сумської області по вул. Грабовського. Ураховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами у справі, суд керується положеннями частини 1 статті 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ураховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає сплачений нею при зверненні з позовом до суду судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог (50%). Ціна позову враховуючи вимоги позивача визнати за нею право власності на житловий будинок склала 78700 грн., сума сплаченого нею судового збору з цієї вимоги майнового характеру склала 787 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 393,5 грн. (787 грн. х 50%). Сплачений позивачем, крім 787 грн., судовий збір в сумі 243,6 грн. є таким, що зайво сплачений і на підставі пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» підлягає поверненню. На підставі викладеного та

Outcome: partial