Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

позивач у вересні 2020 року звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову вказує, що [INFO] , під час проживання в шлюбі з [PERSON] народився син [PERSON] 29.11.2010 року рішенням Оболонського районного суду м.Києва, шлюб розірвано. Син став проживати з матір`ю. 26.11.2010 року Оболонський районний суд міста Києва виніс рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з 27.10.2010 року. З 2011 року, на підставі виконавчого листа, з його заробітної плати на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина. В лютому 2018 року син розповів, що не в силах терпіти образи та приниження з боку [PERSON] і попросився пожити разом з ним. Відразу виконав прохання сина і з лютого 2018 року [PERSON] проживає разом з ним. Після цього, звернувся до відповідача з проханням повернути вирахувані з зарплати аліменти. [PERSON] погодилася, але повертає отримані аліменти лише після постійних, неодноразових нагадувань. Оскільки з лютого 2018 року [PERSON] знаходиться лише на його забезпеченні, вважає, що відповідач втратила право на стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Зазначає, що як тільки син став проживати з ним, [PERSON] повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач не опікується станом здоров`я свого сина [PERSON] , не дбає про його фізичний та духовний розвиток, не займається його вихованням, не спілкується зі своїм сином, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі та доступу до культурних та духовних цінностей, як цього вимагає закон, а тому посилаючись на ст.51 ч.2 Конституції України, ст.ст. 8 ч.1 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 19 ч.ч.4,5 ; 164 ч.1 п.2; ст.166 ч.2; ст.180; ст.182 ч.1,2; ст.183 ч.1 СК України просить суд припинити стягнення аліментів з [PERSON] , яке проводиться на підставі виконавчого листа №2-7949/2010 від 03.12.2010 року виданого на підставі рішення Оболонського районного суду м.Києва від 26.11.2010 року на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, з моменту звернення до суду, а саме з 21.09.2020 року; позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до протоколу авторозподілу судової справи між суддями справу передано до розгляду судді Яценко Н.О. 21.09.2020 року. Ухвалою від 08.10.2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження. В підготовчому судовому засіданні 17.12.2020 року відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги стосовно припинення стягнення аліментів на її користь , а також щодо стягнення з неї аліментів на утримання сина на користь позивача. В частині заявлених вимог про позбавлення батьківських прав заперечувала та просила відмовити в задоволенні даної вимоги. 15.02.2021 року судом проведено підготовчий розгляд по справі, вирішено клопотання про допит свідків та залучено висновок служби у справах дітей та сім`ї Оболонської РДА в м.Києві про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно сина [PERSON] . Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. В судовому засіданні позивач з представником позовні вимоги підтримали, з обставин викладених в позові та просили суд позов задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання 15.02.2021 року та в судове засідання призначене на 20.05.2021 року не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином та своєчасно, причини неявок не повідомила. Відзив на позов не надала. Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи без участі відповідачки. Представник третьої особи в підготовчому судовому засіданні заперечувала проти вимоги про позбавлення батьківських прав та просила відмовити в її задоволенні. В судовому засіданні в судових дебатах не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення позивача з представником, представника третьої особи, свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. [INFO], під час проживання в сторін у шлюбі народився син [PERSON] 29.11.2010 року рішенням Оболонського районного суду м.Києва, шлюб розірвано. Син став проживати з матір`ю. 26.11.2010 року Оболонський районний суд міста Києва виніс рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з 27.10.2010 року. З 2011 року, на підставі виконавчого листа , з його заробітної плати на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина. Виходячи з приписів ст.273 ч.4 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на їх припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати звільнення від періодичних платежів. В ході розгляду справи встановлено, що з лютого 2018 року [PERSON] проживає разом з батьком, вказану обставину відповідач не оспорювала в підготовчому судовому засіданні. Як і не заперечувала в підготовчому засіданні стосовно стягнення з неї аліментів на користь позивача на утримання сина [PERSON] . Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Враховуючи визнання в підготовчому засіданні відповідачкою вимог про припинення стягнення аліментів та вимоги про стягнення аліментів, а також враховуючи обов`язок батьків по утриманню дитини, суд доходить до висновку, що вказані вимоги слід задовольнити. Як зазначав позивач та не спростовано відповідачем, що як тільки син став проживати з ним, [PERSON] повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач не опікується станом здоров`я свого сина [PERSON] , не дбає про його фізичний та духовний розвиток, не займається його вихованням, не спілкується з своїм сином, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі та доступу до культурних та духовних цінностей, як цього вимагає закон. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитись неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до висновку від 03.02.2021 року №104-878 про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини були присутні обоє батьки та [PERSON] . Мати повідомила, що майже не спілкувалася з сином чотири роки, оскільки вважала, що у нього був перехідний вік. Кошти на його утримання не надавала. [PERSON] повідомив, що під час проживання у матері, щодо нього вчинялось фізичне насильство з боку матері, вітчима та брата вітчима. Останні один-два роки маму він не бачив. Під час зустрічі перед Комісією мати запитала у нього чому він їй не телефонував, а він відповів , що не хотів. [PERSON] повідомив, що підтримує батька у питанні позбавлення матері батьківських прав. Він би хотів спілкуватись з сестрами та матір`ю, якщо мати зробить перший крок, проте він у це не вірить. Батько повідомив, що подав позов з метою спонукати матір до спілкування з сином та виконання нею батьківських обов`язків відносно нього. Оболонська районна у м.Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснювали, що [PERSON] проживає разом з батьком, мати участі в житті дитини не приймає та з сином не спілкується. В судовому засіданні позивач посилався на те, що звертаючись до суду з вимогою про позбавлення батьківських прав основною його метою було те, що відповідачка відновить стосунки з дитиною та почне приймати участь в житті сина , а також буде спілкуватися з ним. Разом з тим відповідач лише 03.02.2021 року зателефонувала сину, більше участі у житті та вихованні [PERSON] ніяким чином не приймала. Ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина підтверджується: довідкою наданою школою І-ІІІ ступенів № 256 Оболонського району м.Києва, відповідно до якої [PERSON] навчається в цій школі з 2018 року. Батько регулярно здійснює контроль за успішністю та поведінкою сина, підтримує зв`язок із класним керівником в телефонному режимі, відвідує школу. Матір дитини [PERSON] навчанням, шкільним життям сина не цікавиться; актом обстеження житлово-побутових умов від 02.09.2020 року, відповідно до якого [PERSON] проживає з батьком по [ADDRESS] . Зі слів [PERSON] (бабусі дитини), мати не займається вихованням і утриманням сина. Також ухвилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків підтверджено і поясненнями свідків. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Підстави для позбавлення батьківських прав передбачені статтею 164 СК України. Так згідно частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідач доводи позивача належними та допустимими доказами не спростував. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, давши оцінку у справі доказам, які в своїй сукупності вказують на те, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, від спілкування з сином, прийняття участі у його житті, що доказів зворотнього суду не надано; не надано також відповідачем будь-яких доказів або тверджень щодо намагання в подальшому виконувати належним чином свої батьківські обов`язки, що є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, а тому суд доходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» по вимозі по стягенню аліментів, а тому судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. за вимогу про стягнення аліментів необхідно стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеним вимогам. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в загальному розмірі 1681 грн. 60 коп. за вимогу про звільнення від сплати аліментів та за вимогу про позбавлення батьківських прав, а тому вказаний розмір витрат на сплату судового збору відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved