Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» (далі за текстом - Банк) звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 27 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем укладено договір № б/н, згідно умов якого [PERSON] був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 10600 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. [PERSON] в період дії кредитного договору не дотримувався його умов, внаслідок чого станом на 31 березня 2016 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 17218 грн. 15 коп., з яких: 9805 грн. 40 коп. - заборгованість за кредитом, 5880 грн. 15 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 474 грн.59 коп. - заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 808 грн. 01 коп. - штраф (процентна складова). Посилаючись на неналежне виконання кредитних зобов'язань, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 17218 грн. 15 коп., а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378 грн. Представник позивача [PERSON], належним чином повідомлений, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. В судове засідання відповідач [PERSON], належним чином повідомлений, не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав частково в частині стягнення заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами та пенею. У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. За змістом ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 27 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 1000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком кредитний договір. Згідно п.6.5 договору відповідач зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, за перевитрат платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. За п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той саме строк. На підставі п.п. 3.2,3.3 Умов та правил надання банківських послуг відповідач надав свою згоду щодо зміни кредитного ліміту за рішенням Банка та погодився з тим, що Банк має право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання зазначеного договору є прямою та безумовною згодою особи відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. В період дії кредитного договору Банком відповідачу було збільшено кредитний ліміт до 10600 грн. Відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31 березня 2016 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 17218 грн. 15 коп., з яких: 9805 грн. 40 коп. - заборгованість за кредитом, 5880 грн. 15 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 474 грн.59 коп. - заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 808 грн. 01 коп. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, що передбачено ст. 611 ЦК України. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Таким чином, за змістом статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, одночасне застосування штрафу та пені за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003 цс 15. Натомість, умовами кредитного договору передбачена пеня як вид цивільно-правової відповідальності за виникнення прострочених зобов'язань за даним договором, а також сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором. Тобто, в даному випадку має місце одночасне застосування штрафу та пені за одне й те саме правопорушення - строків виконання грошових зобов'язань, що суперечить положенням ст. 61 Конституції України, та є підставою для відмови в позові в частині стягнення з відповідача штрафів в розмірі 1058 грн. 01 коп. В іншій частині суд знаходить позовні вимоги банка щодо стягнення з відповідача 9805 грн. 40 коп. заборгованості за кредитом, 5880 грн. 15 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 474 грн. 59 коп. заборгованості за пенею та комісією, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial