Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] від якого народився син - [PERSON] , [INFO] . За рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.08.2012 р. шлюб між сторонами було розірвано. Починаючи з 2012 р., практично одразу після народження дитини, відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо утримання дитини, від її виховання. Відповідач не надає дитині доступу до культурних, духовних цінностей, інших речей, які є важливими для дитини і цьому віці та періоді зростання. Від народження дитини між батьком та сином відсутній будь - який психологічний, емоційний контакт. Відповідач не спілкується з дитиною, відсутній будь - який особистий контакт між ними, як то зустрічі, побачення, відсутнє спілкування телефоном, інтернетом тощо. Спорідненість між батьком та сином остаточно втрачена. Відомості про хворобу відповідача які б унеможливлювали спілкування з дитиною та участю у її житті відсутні, також невідомі і будь - які інші обставини, які б об`єктивно свідчили про неможливість виконувати батьківські обов`язки. Очевидно, що відповідач свідомо нехтує батьківськими обов`язками, а тому позивач просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] . 01.11.2018 року винесено ухвалу по відкриття провадження у справі та її розгляд відповідно до положень ст. 274 ЦПК України за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] , її представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити не заперечували щодо покладення судових витрат на позивача в разі задоволення позову. Представник позивача також просив суд зважити на те, що висновок наданий третьою особою щодо недоцільності позбавлення батьківських прав зроблений представниками Ірпінської міської ради з підстав не з`явлення відповідача на запрошення прибути на засідання комісії по розгляду питання позбавлення його батьківських прав. Відповідач в судове засідання не з`явися, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Виклик до суду здійснювався у спосіб передбачений положеннями ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України. Заяв та клопотань від [PERSON] в адресу суду не надходило. Також відповідачем не подано і відзив на позовну заяву. Представник Органу опіки та піклування виконкому Ірпінської міської ради просив розглянути справу за його відсутності згідно поданих документів та чинного законодавства. Зазначив, що проти позову заперечує. Вислухавши пояснення та доводи сторони позивача, дослідивши надані докази, в тому числі і поясненням свідків, та надавши їм відповідну оцінку суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] , з огляду на наступне. Встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.08.2012 року. Як вбачається з свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . За результатами розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу судом було встановлено, що сторони з травня 2012 року припинили шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство та проживають окремо. В судовому засіданні позивач повідомила, що батько з 2012 року не спілкується з дитиною, не приймає участі у житті сина та не цікавиться його життям, не займається вихованням дитини. При цьому перешкоди у здійсненні передбачених законодавством обов`язків відсутні. Як вбачається з Акту обстеження умов проживання від 21.02.2019 року, складеного фахівцями третьої особи, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні було опитано свідка [PERSON] , яка повідомила наступне. Вона є вчителькою [PERSON] з 2017 року (з першого класу). [PERSON] жодного разу не був у навчальному закладі не цікавився успіхами сина, не спілкувався з вчителями навіть телефоном. Сам [PERSON] каже, що в нього немає батька. Свідок [PERSON] , яка є хрещеною [PERSON] , зазначила в своїх поясненнях, що дитині було трохи більше одного року, коли розійшлися його батьки. З цього часу свідок не бачила відповідача, його не має у житті дитини. [PERSON] не згадує про батька. [PERSON] , будучи допитаний як свідок пояснив, що є хрещеним [PERSON] . Батька хлопчика - [PERSON] свідок не бачив приблизно з 2013 року. Батько жодним чином не цікавиться життям сина, не допомагає, та взагалі, судячи з інформації соціальних мереж перебуває за межами Україні. Разом з тим, 24.04.2019 р. виконавчим комітетом Київської міської ради прийнято рішення № 68/3 Про затвердження висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За висновком органу опіки та піклування, який було затверджено вищезазначеним висновком, питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] 05.04.2019 року розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Комісія рекомендувала надати висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , враховуючи. Що позбавлення батьківських прав виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини, та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При цьому у висновку зазначено, що після припинення сімейних відносин між батьками малолітня дитина залишилась пооживати з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 21.02.2019 року службою у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради було обстежено умови проживання дитини. Для проживання, навчання та розвитку малолітнього [PERSON] створені належні умови. Членами комісії органом опіки та піклування було з`ясовано, і це вказано у висновку, що відповідно до характеристик зі школи та додаткових гуртків, де навчається дитина, позивач самостійно займається вихованням та утриманням сина. Батько [PERSON] не відвідує дитину за місцем його навчання, шкільним життям сина не цікавиться. Також у висновку третьої особи зазначено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але враховуючи листі надіслані службою у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, батько дитини за вказаною адресою не проживає. Встановити місце проживання та отримати пояснення по справі від [PERSON] не вдалося. Сімейним Кодексом України, а саме ч. 1 ст. 150 передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан. Приписами ст. 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавленими батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в п. 16 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінюватись, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, під час розгляду Дніпровським районним судом м. Києва справи про розірвання шлюбу встановлено, що батьки малолітнього [PERSON] з травня 2012 року проживають окремо один до одного. Під час розгляду даної справи встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що після припинення сімейних відносин [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю. Разом з тим, матеріали справи не містять будь - яких відомості про те, що батько дитини - [PERSON] виконує встановлений законом батьківський обов`язок, приймає участь в утриманні дитини, піклується про її здоров`я та розвиток, цікавиться життям сина та спілкується з ним. Навпаки, пояснення свідків свідчать про те, що батько відсутній у житті дитини і не цікавиться останнім. Так, суд цілком погоджується з зазначеним у висновку третьої особи твердженням, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька неможливо. Проте, на переконання суду, встановлені під час розгляду справи обставини свідчать про те, що протягом декількох років поведінка батька була не змінна, він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. При цьому суд бере до уваги відсутність відомостей щодо наявності обставин, які об«єктивно унеможливлюють батькові спілкування з сином, прийняття участі у його житті. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що висновок третьої особи, долучений йо її представником до матеріалів справи не може бути покладений в основу прийнятого судом рішення. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності встановленої законом, відповідно до положень ст. 155 СК України. Суд вважає за необхідне наголосити на приписах ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За встановлених обставин, беручи до уваги положення чинного законодавства України, з огляду на викладене в позові, докази отримані під час розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що [PERSON] самоусунувся від виховання дитини, а тому вважає за можливе задовольнити вимоги позивача. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, проте бере до уваги прохання позивпча покласти останні на неї.. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved