Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позиція сторін у справі У червні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду. За час шлюбу вони нажили спільне майно, на половину якого позивач просить визнати за нею право власності. Позивач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, подала заяву в якій зазначила, що не заперечує проти вирішення справи за її відсутності та в заочному порядку. Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив про безпідставність позовних вимог, оскільки 1/3 частина нежитлового приміщення (в літ. А) загальною площею 105 кв.м, що знаходиться у будинку [ADDRESS] належала і була за взаємною згодою подружжя відчужена ще під час шлюбу, тобто 27 вересня 2019 року. 1/2 частина нежитлової будівлі, площею 498,70 кв. м, що розташована по [ADDRESS] належить позивачу, а не відповідачу, будь-яких вимог щодо поділу цього майна не заявлялося, тому як можна визнавати право власності на 1/4 частину майна, яке входить в 1/2 частину цього майна, яка належить цьому ж власнику. Процесуальні дії Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2020 року цивільну справу передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2020 року у справі № 359/9895/20 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 07 травня 2019 року, нежитлова будівля, загальною площею 498, 70 кв. м, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності (1/2) належить [PERSON] . Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 29 жовтня 2020 року, нежитлове приміщення, загальною площею 105,00 кв. м, розташоване за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, 8132, виданий 27 вересня 2019 року приватним нотаріусом КМНО Некриловим К. Ю. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, частиною третьою якої передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом статті 70 СК України, статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування щодо певного майна. Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За загальним правилом під час розгляду справи про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Предметом позову [PERSON] є визнання за нею права власності на половину майна, набутого під час перебування у шлюбі з [PERSON] . Виходячи із презумпції спільності права власності подружжя на майно, таке майно перебуває у спільній сумісній власності останніх, і під час його поділу відповідно до частини третьої статті 372 ЦК України право спільної сумісної власності на нього припиняється. Поряд із цим, позивачем не заявлялося вимоги про поділ майна, що виключає можливість визнання за нею права власності на 1/2 частину майна, що перебуває у спільній сумісній власності без зміни режиму такого майна на спільну часткову власність. Слушними також є доводи сторони відповідача про те, що 1/3 частина нежитлового приміщення (в літ. А) загальною площею 105 кв.м, що знаходиться у будинку [ADDRESS] належала і була за взаємною згодою подружжя відчужена ще під час шлюбу 27 вересня 2019 року, адже така обставина взагалі виключає можливість поділу цього майна.

Outcome: dismissed