Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк».В обґрунтування свого уточненого позову позивач зазначив, що 13 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0321/0608/55-033, згідно до умов якого ВАТ «Сведбанк» надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 17000,00 доларів США з розрахунку 12,9 % за користування кредитом на строк до 14 червня 2014 року.З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавец [PERSON] за договором іпотеки № 0321/0608/55-033-Z-1 від 13 червня 2008 року передав, в іпотеку нерухоме майно домоволодіння що складається з житлового будинку літ А-1 загальною площею 45,4 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., літньої кухні літ Б, погребу літ. В, вбиральні літ. Г, сараю літ Д, огорожі 1, водоколонки літ П, замощення І, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]Предмет іпотеки належить Іпотекодавцеві на підставі Договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого 24 березня 2006 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., за реєстром № 2671; та зареєстровано у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 02 червня 2008 року, номер запису 33311, в книзі 20доп-310, витяг № 19041271.14 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Омегабанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.Позичальник [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим, станом на 04 червня 2015 року за [PERSON] наявна заборгованість у сумі - 194223 гривні 50 копійок з яких: тіло кредиту - 181555 гривень 15 копійок, відсотки за користування кредитом - 6710 гривень 56 копійок, пеня - 5677 гривень 79 копійок, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 267 гривень 87 копійок, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 12 гривень 13 копійок. В рахунок виконання основного зобов'язання позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку». Тому позивач просив суд постановити рішення яким в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 194223 гривні 50 копійок з яких: тіло кредиту - 181555 гривень 15 копійок, відсотки за кредитом в розмірі 6710 гривень 56 копійок, пеня в розмірі - 5677 гривень 79 копійок, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту в розмірі - 267 гривень 87 копійок, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках в розмірі - 12 гривень 13 копійок за Договором про надання споживчого кредиту № 0321/0608/55-033 від 13 червня 2008 року, звернути стягнення на предмет іпотеки домоволодіння яке складається з житлового будинку літ А-1 загальною площею 45,4 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., літньої кухні літ Б, погребу літ. В, вбиральні літ. Г, сараю літ Д, огорожі 1, водоколонки літ П, замощення І, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого 24 березня 2006 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., за реєстром № 2671; та зареєстровано у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 02 червня 2008 року, номер запису 33311, в книзі 20доп-310, витяг № 19041271 шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (ЄДРПОУ 34047020). Визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (ЄДРПОУ 34047020) право власності на домоволодіння яке складається з житлового будинку літ А-1 загальною площею 45,4 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., літньої кухні літ Б, погребу літ. В, вбиральні літ. Г, сараю літ Д, огорожі 1, водоколонки літ П, замощення І, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]Всі судові витрати по справі покласти на відповідача. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі,посилаючись на обставини зазначені в позові. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та суду зазначили що, що 13 червня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 0321/0608/55-033, згідно з умовами якого надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 17 000,00 доларів США з розрахунку 12,90 % річних на строк з 21.07.2008 року до 13.06.2014 року. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором повністю виконав, надавши Відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ (Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вищевказаного Договіру купівлі-продажу прав вимоги за кредитами та акту прийому-передачі документації за цим договором, AT «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору. Відповідно до кредитного договору Відповідач зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором кредиту № 0321/0608/55-033 від 13.06.2008 року іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 45,4 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., літньої кухні, вбиральні, сараю, огорожі. Позичальник умови кредитного договору частково виконує. Проте, станом на 04.06.2015 року за Відповідачем наявна заборгованість у сумі 194 223,50 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 181 555, 15 грн., відсотки 6 710,56 грн., пеня -5 677,79, сума за ставкою 3 процентів від простроченої суми заборгованості по тілу -267,87, сума за ставкою 3 процентів від простроченої суми заборгованості по відсотках 12,13 грн. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Ст. 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Згідно положенням ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або у частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання, якщо інше не встановлено щодо відшкодування, в тому числі, витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки. Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя;' П.38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України „Про іпотеку), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Згідно з п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень ч.3 ст. 33, ст. 36, ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. За умовами договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступник засобів: 1)за рішенням суду; 2)у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладених у п.п. 12.3.1, 12.3.2 цього пункту договору, тобто: - шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому договорі, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта-суб'єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом оціночної діяльності. При цьому сторони домовилися, що кандидатура суб'єкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем. При оцінці предмета іпотеки незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки, які будуть передбачені чинним законодавством на момент оцінки. Якщо фактичний розмір заборгованості іпотекодавця за основним зобов'язанням менший за вартість, що вказана у висновку незалежного експерта-суб'єкта оціночної діяльності, іпотекодержатель перераховує різницю на поточний рахунок іпотекодавця протягом 60 робочих днів з моменту набуття у власність предмета іпотеки. Сторони підтвердили безумовне право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього договору, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку; - шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; Частиною 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Окремого договору між сторонами про задоволення вимог іпотекодержателя укладено не було, а договором іпотеки зазначено лише загальне правило про таку можливість, а відтак, не зазначивши в договорі всі умови переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а зауваживши лише про загальну можливість цього, відсутні й підстави для перереєстрації права власності на предмет іпотеки. Крім того, за змістом вищевикладених умов договору іпотеки задоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому ст.. 37 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, судовий захист визначено окремим підпунктом. За рішенням суду звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається за правилами ст. 39 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя, заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають застосуванню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до Договору іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за договором або зобов'язанням, що забезпечено іпотекою за Договором іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки. Банк має право на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у відповідності до умов Договору іпотеки Відповідно до вимог ст. 3, 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України позивач обрав способом судового захисту свого права - звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на будинок, який переданий в іпотеку. З матеріалів справи вбачається, що згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», позивачем 17 червня 2015 року була надіслана відповідачу письмова вимога, що підтверджується відповідним фіскальним чеком Укрпошти, в якій останньому запропоновано погасити заборгованість за кредитним договором, а також попереджено, що у випадку невиконання вимоги позивачем будуть застосовані заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку. В той же час, згідно умов кредитного договору, лише по збігу визначеного 30-ти денного строку банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором, чого в даному випадку позивачем дотримано не було. Разом з цим частиною 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Як вбачається із матеріалів справи, строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором ще не настав, рішення про дострокове повернення кредитних коштів та про обрання способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як це передбачено іпотечного договору, банком не приймалося. З огляду на вищенаведене, просив не приймати до уваги наданий представником позивача звіт про оцінку - домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] проведений ТОВ «ЕК» Професіонал». За змістом ч. 1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Так, 7 квітня 2016 року між юридичною особою ТОВ «ЮК «СКС» та [PERSON] було укладено договір про правове обслуговування № DTLVSK2832521834, який набув чинності. Відповідно до п. 6 вищевказаного договору за роботу Виконавця, Замовник перераховує загальну суму в розмірі 12 500 (дванадцять тисяч п'ятсот) гривень. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, відповідно до частини першої статті 84 ЦПК України. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, за положенням частини першої статті 88 ЦПК України. Відшкодування цих витрат здійснюється за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів та договору, в якому зазначаються повноваження представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Таким чином, аналізуючи вищенаведене, встановлено, що позивачем невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права, оскільки представником позивача в позовній заяві не вказано загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації'. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, відповідно до частини першої статті 84 ЦПК України. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, за положенням частини першої статті 88 ЦПК України. Тому відповідач та його представник просили суд в задоволені позовних вимог Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» про зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність AT «Дельта Банк», відмовити у повному обсязі. Суд у судовому засіданні встановив, що 13 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0321/0608/55-033, згідно до умов якого ВАТ «Сведбанк» надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 17000,00 доларів США з розрахунку 12,9 % за користування кредитом на строк до 14 червня 2014 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавец [PERSON] за договором іпотеки № 0321/0608/55-033-Z-1 від 13 червня 2008 року передав, в іпотеку нерухоме майно домоволодіння що складається з житлового будинку літ А-1 загальною площею 45,4 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., літньої кухні літ Б, погребу літ. В, вбиральні літ. Г, сараю літ Д, огорожі 1, водоколонки літ П, замощення І, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Предмет іпотеки належить Іпотекодавцеві на підставі Договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого 24 березня 2006 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., за реєстром № 2671; та зареєстровано у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 02 червня 2008 року, номер запису 33311, в книзі 20доп-310, витяг № 19041271. 14 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Омегабанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Позичальник [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим, станом на 04 червня 2015 року за [PERSON] наявна заборгованість у сумі - 194223 гривні 50 копійок з яких: тіло кредиту - 181555 гривень 15 копійок, відсотки за користування кредитом - 6710 гривень 56 копійок, пеня - 5677 гривень 79 копійок, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 267 гривень 87 копійок, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 12 гривень 13 копійок. Згідно ст. 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержателя вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартісню визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або майнового права та інтересу. Тобто положення статті 35 ЗУ «Про іпотеку» не є перешкодою для реалізації прав іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі викладеного суд вважає доводи позивача в справі повністю підтверджені письмовими доказами, а саме, - кредитним договором 0321/0608/55-033 від 13 червня 2008 року укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON], Договором іпотеки № 0321/0608/55-033-Z-1 від 13 червня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та іпотекодавецем [PERSON] згідно до якого іпотекодавець, передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння що складається з житлового будинку літ А-1 загальною площею 45,4 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., літньої кухні літ Б, погребу літ. В, вбиральні літ. Г, сараю літ Д, огорожі 1, водоколонки літ П, замощення І, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], письмовими попередженнями позивачем відповідача [PERSON] про необхідність погашення заборгованості, розрахунком погашення заборгованості, та іншими письмовими доказами. Згідно наданої позивачем у якості доказу Звіту про оцінку домоволодіння що складається з житлового будинку літ А-1 загальною площею 45,4 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., літньої кухні літ Б, погребу літ. В, вбиральні літ. Г, сараю літ Д, огорожі 1, водоколонки літ П, замощення І, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], виконаної оцінювачем ТОВ Експертної компанії «Професіонал» Г.С. Голобородько ринкова вартість зазначеного домоволодіння станом на 27 жовтня 2015 року становить - 184583 гривень 00 копійок (а.с. 69-109). Таким чином суд згідно п. 41 постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» дає оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом яка станом на 04 червня 2015 року складає - 194223 гривні 50 копійок та вартості іпотечного майна, саме ця сума заборгованості була визнана відповідачем та представником відповідача у судовому засіданні, тому позивач згідно до ст. 61 ЦПК України звільняється від обов'язку доказування позовних вимог у частині наявності заборгованості за кредитним договором, суми заборгованості, та періоду її виникнення у повному обсязі., Та вважає безпідставним твердження представника відповідача про те що, сума простроченої заборгованості за кредитним договором значно менша за вартість іпотечного майна, оскільки зазначене твердження спростовується наданою суду вищезазначеною оцінкою вартості майна, яку суд приймає як належний та допустимий доказ. На підставі ст. 509, 526 ЦК України новий кредитор ПАТ «Дельта банк» має право вимагати виконання зобов'язання на свою користь. В рахунок виконання основного зобов'язання Позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до п.39 Постанови пленуму ВСУ №5 від 30 березня 2012 року, суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Враховуючи невизнання та порушення прав іпотекодержателя, існують всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателю. Згідно п.12.1 іпотечного договору, звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса. Згідно роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві, що також встановлюється ст. 20 ЦК України та ст.ст.3,4 ЦПК України. Що спростовує твердження представника відповідача про те що позивачем невірно обрано спосіб захисту його прав в частині визнання за ним права власності на предмет іпотеки. Згідно п. 10.3, 10.4, 11 іпотечного договору, банк має право у разі невиконання позичальником умов Основного зобов'язання та/або іпотекодавцем умов цього договору звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі, включаючи суму кредиту та будь-яке збільшення цієї суми відповідно до умов основного зобов'язання, проценти за користування кредитом, пеню, інші платежі і санкції, що передбачені та/або випливають з Основного зобов'язання, а також всі витрати, пов'язані із зверненням стягнення на предмет іпотеки, в тому числі з вчиненням виконавчого напису, його реалізацією та вартість послуг незалежного експерта- суб'єкта оціночної діяльності. За змістом ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Визначаючи порядок виконання рішення, суд виходить з того, що 07.06.2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Тобто, за одночасної наявності перелічених вище умов застосовується мораторій на примусове стягнення нерухомого житлового майна, що є предметом іпотеки. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання, а відтак не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.Саме до цього зводиться правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-333цс15 від 10 червня 2015 року, у справі № 6-483цс15 від 09 вересня 2015 року, який має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Під час судового розгляду достовірно встановлено, що домоволодіння, яке є предметом іпотеки було передане в іпотеку на забезпечення зобов'язань за договором споживчого кредиту в іноземній валюті; дане домоволодіння використовується відповідачем [PERSON] як місце постійного проживання, про що в розумінні Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свідчить реєстрація її місця проживання за вищевказаною адресою (а.с. 36-37), а загальна площа домоволодіння складає 45,4 кв.м., тобто не перевищує встановлених законом 250,00 кв.м., а відтак існують законні підстави для відстрочення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доказове підтвердження під час розгляду цієї справи, а тому на думку суду вимоги позивача повинні бути задоволеними у повному обсязі.

Outcome: approved