Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

ПРАТ «Фарлеп-Інвест» подав цей позов, та з урахуванням уточнених в судовому засіданні позовних вимог, просили стягнути з відповідача матеріальну шкоду, спричинену при виконанні трудових обов'язків на загальну суму 11 198,63 грн. та судові витрати, пов'язані з розглядом справи. В обґрунтування своїх позовних вимог, посилались на те, що відповідач [PERSON] працював у Південній філії підприємства у технічному відділу в м.Херсоні в секторі реалізації та експлуатації включень на посаді провідного інженера з 13.08.2012 року по 11.01.2013 рік, та одержував матеріальні цінності за разовими документами - накладними, а саме: накладна від 14.08.2012 року № 4900130788, від 14.08.2012 року № 4900130789, від 03.09.2013 року №4900132842, від 04.09.2012 року № 4900132985, від 17.09.2012 року № 4900135404, від 27.09.2012 року № 4900136016, від 03.10.2012 року № 4900136587, від 02.10.2012 року № 4900136627, від 17.10.2012 № 4900138779, від 24.10.2012 року № 4900139682, від 26.10.2012 року № 4900139695, від 26.10.2012 року № 4900139696, від 29.10.2012 року № 4900139963, від 30.10.2012 року № 4900140038, від 06.11.2012 року № 4900140928, від 08.11.2012 року № 4900141354, від 07.11.2012 року № 4900141776, від 13.11.2012 року № 4900141780, від 23.11.2012 року № 4900143503, від 20.11.2012 року № 4900143732, від 06.12.2012 року № 4900144972, від 14.12.2012 року № 4900147320, від 27.12.2012 року № 4900148367, від 02.01.2013 року № 4900148927, від 05.01.2013 року № 4900148945. За вказаними накладними він не звітував, матеріальні цінності не повернув, у зв'язку з чим у підприємства виникли збитки в сумі 11 198,63 грн., які вони просили стягнути посилаючись на ст. 134 п.2 КЗпП України з відповідача. Відповідач позов не визнав, вказуючи, що всі отримані ним обладнання та матеріальні цінності були використані в роботі, про що він надавав звіт про використання, чи акт списання ТМЦ до безпосереднього керівника у Херсонській філії, а його безпосередній керівник повинний був направити цей звіт у головний офіс до м.Одеси. Представник відповідача позов не визнала, та пояснила, що відповідачем було дотримано порядок звітування використаних матеріальних цінностей. Але встановлений підприємством порядок не дозволяє в повній мірі прослідкувати використання ввірених матеріальних цінностей, оскільки накладні, за якими отримувались цінності, містили в собі посилання на код матеріалу, кількість отриманого матеріалу. А акт списання матеріалів, який він повинний був надавати, містить в собі відомості щодо встановлення обладнання за адресами. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: Відповідач [PERSON] працював у Південній філії підприємства у технічному відділу в м.Херсоні в секторі реалізації та експлуатації включень на посаді провідного інженера з 13.08.2012 року по 11.01.2013 рік, що підтверджується наказом № 212-п. Наказом № 02-п від 11.01.2013 року [PERSON] був звільнений на підставі ст.. 38 КЗпП з ініціативи працівника. За час роботи [PERSON] одержував матеріальні цінності за разовими документами - накладними, а саме: накладна від 14.08.2012 року № 4900130788, від 14.08.2012 року № 4900130789, від 03.09.2013 року №4900132842, від 04.09.2012 року № 4900132985, від 17.09.2012 року № 4900135404, від 27.09.2012 року № 4900136016, від 03.10.2012 року № 4900136587, від 02.10.2012 року № 4900136627, від 17.10.2012 № 4900138779, від 24.10.2012 року № 4900139682, від 26.10.2012 року № 4900139695, від 26.10.2012 року № 4900139696, від 29.10.2012 року № 4900139963, від 30.10.2012 року № 4900140038, від 06.11.2012 року № 4900140928, від 08.11.2012 року № 4900141354, від 07.11.2012 року № 4900141776, від 13.11.2012 року № 4900141780, від 23.11.2012 року № 4900143503, від 20.11.2012 року № 4900143732, від 06.12.2012 року № 4900144972, від 14.12.2012 року № 4900147320, від 27.12.2012 року № 4900148367, від 02.01.2013 року № 4900148927, від 05.01.2013 року № 4900148945. Вказані обставини сторонами не заперечуються та підтверджуються матеріалами справи. Згідно з розрахунком, наданим позивачем розмір заборгованості за виявлену недостачу матеріальних цінностей за спірними накладними становить 11 198,63 грн. З пояснень представника позивача вбачається, що недостача була виявлена на підставі бухгалтерського обліку під час звільнення працівника, письмово він надавати пояснення щодо недостачі відмовився. Згідно з встановленим порядком підприємства, працівник, який отримав за накладними матеріальні цінності повинний на другий день після їх отримання відзвітувати про їх використання, надавши акт списання ТМЦ до безпосереднього керівника у Херсонській філії або повернути на склад залишок матеріальних цінностей. Безпосередній керівник у філії повинний направити звіт до головного офісу в м.Одеси, де цей звіт затверджується комісією чи повертається на доопрацювання у філію. Акт списання матеріальних цінностей є дійсним якщо його підписали всі члени комісії. [PERSON] після отримання матеріальних цінностей декілька разів складав акти про списання матеріальних цінностей, передавав їх у філію, які перенаправляли до м.Одеси у головний офіс, однак ці акти були повернути до філії у зв'язку з тим, що вони не відповідали дійсності, та не були підтверджені. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували факт отримання зданих ним актів на доопрацювання. Згідно з посадовою інструкцією провідний інженер сектора реалізації та експлуатації клієнтських включень м.Херсон від 02.07.2012 року зобов'язаний отримувати товарно-матеріальні цінності у користування для виконання своїх посадових обов'язків, контролювати використання товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ), формувати матеріальні звіти по використанню ТМЦ. Наказом № 27/04-04 від 10.09.2012 року на підприємстві ПрАТ «Фарлеп-Інвест» було введено в дію Політику ПТ - 26-4 «Про складський рух товарно-матеріальних цінностей», яким регламентується порядок видачі товарно-матеріальних цінностей та звітування про їх використання. Відповідно до п. 2 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Відповідно ч.1 ст.135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Як роз'яснено в п.п. 3, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. Крім того, суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 1353, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. У відповідності зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі наданих сторонами доказів, а статті 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Виходячи із засад змагальності сторін, меж судового розгляду, обов'язку сторін щодо доведення та подання доказів, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки в судовому засіданні позивачем не було доведено факту спричинення матеріальної шкоди внаслідок нестачі товарно-матеріальних цінностей. Наданий позивачем розрахунок заборгованості шкоди не свідчать про наявність спричинення матеріальної шкоди підприємству. Інших належних доказів спричинення шкоди внаслідок нестачі товарно-матеріальних цінностей на підприємстві суду не надано. Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для підтвердження правильності та достовірності даних бухгалтерського обліку та звітності, передбачено проведення підприємствами незалежно від форм власності інвентаризації майна, коштів і фінансових зобов'язань. Згідно до п.3,7 Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №69 від 11 серпня 1994 року при встановленні фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей проведення інвентаризації є обов'язковим, завданням якої є установлення лишку або нестачи цінностей і коштів шляхом зіставлення фактичної наявності з даними бухгалтерського обліку. Аналогічна норма зазначена в п. 12 Політики підприємства, визначена в ПрАТ «Фарлеп-Інвест». В судовому засіданні представник позивача не надав акт інвентаризації посилаючись на те, що він не відноситься до справи, оскільки вважає, що інвентаризація проводиться лише щодо матеріально-відповідальних осіб, до яких відповідач не відноситься. Ухвалою суду від 06.12.2013 року по справі за клопотанням представника позивача була призначена судово-бухгалтерська експертиза, яка була доручена Херсонському відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз. Однак у зв'язку з несплатою експертизи, матеріали були повернуті без виконання. Згідно з вимогами ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто з цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза призначена, або відмовити в його визнанні. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведена обставина, на яку він посилаються, а саме наявність матеріальної шкоди. Статтею 137 КЗпП України встановлено, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. В судовому засіданні не встановлена також і вина відповідача у спричиненні шкоди підприємству, оскільки надана посадова інструкція провідного інженера, якою зазначена обов'язок щодо необхідності контролювати використання товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ), формування матеріальних звітів по використанню ТМЦ, відповідачем не підписана, за своїми трудовими обов'язками він не наділений повноваженнями вести бухгалтерський облік. Посилання позивачем на необхідність складання та надання звіту використання матеріальних цінностей як зазначено в політиці підприємства, суд вважає неспроможним, оскільки п.4 цієї політики зазначається, що вона діє на матеріально-відповідальних осіб, які несуть відповідальність за збереження ТМЦ в процесі виконання посадових обов'язків, та з якими укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Оцінивши в сукупності надані сторонами докази, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed