Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» 28.03.2014 р. звернувся до суду із вимогами про звернення стягнення на майнові права на трикімнатну [ADDRESS], загальною площею 133,06 кв.м., на майнові права на трикімнатну [ADDRESS], загальною площею 128,20 кв.м., які передані в іпотеку за договором іпотеки від 31.05.2007 р. та належать [PERSON], шляхом продажу з прилюдних торгів та за рахунок коштів, отриманих від їх реалізації, задовольнити вимоги акціонерного товариства по стягненню заборгованості за кредитним договором, що становить 2 576 110,03 доларів США, 4 633 541,69 євро, 17 906 098,92 грн., або станом на 17.03.2014 р. за офіційним курсом Нацбанку України становить 104 401 871,40 грн., відшкодувати 3 654,00 грн. судового збору, посилаючись на те, що 30.05.2007 р. між Акціонерним комерційним банком «Київ», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ», та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №66, за умовами якого останній отримав кредит на загальну суму 4 536 000,00 доларів США з терміном користування до 29.05.2012 р., зі сплатою 11,8% річних; на забезпечення виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором 31.03.2008 р. між Акціонерним комерційним банком «Київ» та [PERSON] укладено договір іпотеки майнових прав на трикімнатні [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], заперечуючи проти позову публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ», 1.07.2014 р. звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсним договір іпотеки, укладений між нею та Акціонерним комерційним банком «Київ», 31.05.2007 р. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О., зареєстрований в реєстрі за №266п; визнати недійсною заборону відчуження майнових прав на трикімнатні [ADDRESS], яка була накладена 31.05.2007 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. та зареєстрована в реєстрі за №№71, 72; виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою майнових прав на вказані квартири, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи про заборону відчуження майнових прав на вказане нерухоме майно, які були внесені з 1.05.2007 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О., зареєстрований в реєстрі за №№71, 72; зобов'язати відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про зняття заборони відчуження майнових прав, припинення іпотеки та зняття обтяження майнових прав на квартири, посилаючись на те, що при укладенні договору іпотеки було порушено вимоги ст.5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції Закону, чинній станом на момент укладення договору іпотеки), оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ», просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON], посилаючись на пропущення позивачем строку звернення до суду. В судовому засіданні представник відповідача Духота В.В. підтримав зустрічні вимоги [PERSON], посилаючись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві, заперечував проти задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ», посилаючись на їх безпідставність, представник відповідача наголосив на тому, що [PERSON] не пропущено строк звернення до суду із зустрічними вимогами, представник звернув увагу, що про порушення своїх прав [PERSON] довідалася, коли отримала повістку й вона одразу звернулася за юридичною допомогою. В судове засідання третя особа: [PERSON] не з'явився, про час і місце судового розгляду оповіщений у встановленому порядку. В судове засідання третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Якименко В.О., не з'явилася, про час і місце судового розгляду оповіщена у встановленому порядку, від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання третя особа: відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві не з'явився, про час і місце судового розгляду оповіщений у встановленому порядку. Суд, вивчивши надані докази, вислухавши учасників судового розгляду, вважає, що в задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» слід відмовити, зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 30.05.2007 р. між Акціонерним комерційним банком «Київ», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ», (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір про надання кредиту №66, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 4 536 000,00 доларів США на строк з 30.05.2007 р. по 29.05.2012 р. для придбання земельних ділянок, розташованих на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області (п.1.1 договору), зі сплатою 11,8% річних (п.1.4 договору), в подальшому між сторонами були укладені додаткові угоди: №1 від 31.05.2017 р., №2 від 31.05.2007 р., №3 від 3.10.2007 р., №4 від 4.10.2007 р., №5 від 26.02.2008 р., №6 від 14.07.2008 р., №7 від 18.12.2008 р., №8 від 6.01.2009 р., якими за домовленістю сторін вносилися зміни до договору про надання кредиту щодо розміру кредиту, валюти кредиту, порядку сплати відсотків, сплати комісійної винагороди, зміни номера рахунку для зарахування заборгованості. Згідно ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України на позичальника покладається обов'язок повертати кредит та сплачувати проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повертати кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредити, що залишилась, та сплати процентів. Надані суду документи свідчать про те, що [PERSON] не виконує належним чином зобов'язання по поверненню кредиту, й станом на 17.03.2014 р. має заборгованість у сумі 104 401 871,40 грн. Встановлено, що між [PERSON] (іпотекодавець) та Акціонерним комерційним банком «Київ» (іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки, який 31.05.2007 р. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О., зареєстрований в реєстрі за №266п, й договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору про надання кредиту №66 від 30.05.2007 р., а також усіх додаткових угод до нього, укладеного між іпотекодержателем та позичальником (п.1.1 договору іпотеки). Згідно п.1.2 договору предметом іпотеки є: майнові права на квартири, які є об'єктом інвестування в об'єкті будівництва, а саме: майнові права на трикімнатну [ADDRESS], загальною площею 133,06 кв.м., майнові права на трикімнатну [ADDRESS], загальною площею 128,20 кв.м. Згідно п.1.4 договору майнові права іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджуються: договором №031/8-2005 про участь у фонді фінансування будівництва з додатками від 17.08.2005 р., додатковою угодою до нього №1 від 29.06.2007 р. Зазначена угода підлягає визнанню недійсною з наступних підстав. Так, відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Статтею 5 Закону України від 5.06.2003 р. №898-ІV «Про іпотеку» (у редакції Закону, яка була чинною на час укладення спірного договору) указаний вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором. Предметом іпотеки могли бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також міг бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Водночас поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі були відсутні. Таким чином під час укладення договору іпотеки були порушені положення ст.5 Закону України від 5.06.2003 р. №898-ІV «Про іпотеку» (у редакції Закону, яка була чинною на час укладення спірного договору), оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки, що є підставою для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] в частині визнання договору іпотеки недійсним на підставі ч.1,3 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України. Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм Закону висловлена Верховним Судом України у постанові від 17.04.2013 р. у справі №6-8ц13. При цьому перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»), тому суд не приймає до уваги посилання представника позивача [PERSON], що порушення сторонами вимог ст.ст.5,18 Закону України «Про іпотеку» було допущено в момент укладення спірного договору. Із пояснень в судовому засіданні представника відповідача Духота В.В. вбачається, що [PERSON] про порушення своїх прав довідалася, коли отримала повістку й вона одразу звернулася за юридичною допомогою, суд приймає такі твердження представника Духота В.В., оскільки будь-яких доказів в їх спростування в судовому засіданні добуто не було, такі твердження узгоджуються із доказами, наявними у матеріалах цивільної справи, із яких вбачається, що довіреністю від 2.06.2014 р. [PERSON] уповноважила Духота В.В. були її представником, в тому числі в суді, з усіма правами, наданими позивачу, відповідачу, третій особі, що 4.06.2014 р. представник Духота В.В. звернувся до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи, зустрічна позовна заява [PERSON] датована 1.07.2014 р., подана суду 1.07.2014 р., того ж числа сплачено судових збір, питання про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом вирішувалося у судовому засіданні 4.07.2014 р., тому [PERSON] не пропущено строку звернення до суду за захистом своїх прав. Щодо інших вимог зустрічного позову [PERSON], то відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Так, при вивченні договору іпотеки встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. було накладено заборону відчуження зазначених в договорі майнових прав на [ADDRESS], до припинення дії договору іпотеки. Відповідно до п.4 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» та наказу МЮї України №1844/5 від 14.12.2012 р. «Про затвердження порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна», єдиним уповноваженим суб'єктом на проведення державної реєстрації майнових права на нерухоме майно та їх обтяжень, а також їх змін, що виникли за даним спірним договором, є Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, який в даному випадку має керуватися п.7 наказу МЮ України №1844/5 від 14.12.2012 р., тому вимоги [PERSON] про виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження іпотекою майнових прав на квартири та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження майнових прав на квартири не підлягають задоволенню, оскільки суперечить Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень». Вимоги [PERSON] про зобов'язання відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про зняття заборони відчуження майнових прав, припинення іпотеки та зняття обтяження майнових прав ґрунтуються на Законі, тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Суд, враховуючи викладене, вважає в задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про надання кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити. Суд, враховуючи вимоги [PERSON], відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід присудити понесені нею та документально підтверджені судові витрати у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного, ст.ст.16,203,215,526,530,543,638,1054 ЦК України, ст.ст.1,5,7,18,33,39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.3,4,10,11,60,88,169,209,212-215, 360-7 ЦПК України, суд

Outcome: partial