Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач Тернопільська місцева прокуратура, правонаступником якої є Тернопільська окружна прокуратура пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути із відповідача [PERSON] на користь Держави в особі Тернопільської обласної ради кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] в лікувальному закладі КНП «Тернопільська університетська лікарня» в сумі 6001 гривень, які перерахувати в дохід обласного бюджету за наступними реквізитами: р/р І№иА268999980314000535000019001 Державна казначейська служба України, ГУК у Тернопільській області 21080500, м. Київ, код ЄДРПОУ 37977599, МФО 899998. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що органом досудового розслідування встановлено, що 07 квітня 2015 року близько 16 години водій [PERSON] , грубо порушуючи вимоги пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «АЗЛК-21412», реєстраційний номер [NUMBER] , з трьома пасажирами [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , та рухався автомобільною дорогою сполученням «Мишковичі - Скоморохи» в напрямку від с. Мишковичі до с. Скоморохи Тернопільського району Тернопільської області. Проїхавши населений пункт с. Прошова Тернопільського району Тернопільської області та рухаючись у вказаному вище напрямку, водій [PERSON] , в порушення вимог пунктів 1.5 ч. 1, 1.10 (в частині визначення понять «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, не враховував дорожні умови та обстановку, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля «АЗЛК-21412» та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах, і в такий спосіб своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху а також п.1.10 (в частині визначення поняття «узбіччя» і виконання його вимог), [PERSON] не забезпечив безпеку дорожнього руху та під час руху, відволікшись від керування автомобілем «АЗЛК-21412», допустив зміну напрямку його руху ліворуч та виїзд на смугу зустрічного руху, а надалі конструктивно виділений елемент автомобільної дороги, який не призначений для руху транспортних засобів - ліве узбіччя, де допустив перекидання автомобіля «АЗЛК-21412» на ґрунтове покриття, що розташовувалось за лівим узбіччям. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля «АЗЛК-21412», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді рани лівої лобно-скроневої ділянки, синця повік лівого ока та садна підборіддя, відкритої черепно-мозкової травми у вигляді вдавленого перелому кісток склепіння черепа, переломів кісток основи черепа і лицевого скелету, забою речовини головного мозку важкого ступеня із стисненням епідуральною гематомою зліва, які відповідно до висновку експерта, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, належать до тяжких. Порушення водієм [PERSON] вимог пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10 (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», «узбіччя», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.1 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень. Згідно інформації комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради, потерпілий у вказаному кримінальному провадженні [PERSON] з 07 квітня по 05 травня 2015 року проходив стаціонарне лікування у нейрохірургічному відділенні вказаного медичного закладу. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 грудня 2020 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Відповідно до довідки про вартість витрат на лікування потерпілого від злочину встановлено, що потерпілий у вказаному кримінальному провадженні [PERSON] з 7 квітня по 5 травня 2015 року (28 ліжко-днів) проходив стаціонарне лікування в нейрохірургічному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради. Вартість затрат на лікування та перебування становить 6001 гривня (квітень - 23 л/д*222 грн. = 5106 грн., травень - 5 л/д*179 грн. = 895 грн.). Відповідачем кошти добровільно не сплачені. Статутом Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради, затвердженого рішенням Тернопільської обласної ради від 23 грудня 2020 року №29 визначено, що підприємство є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області в особі Тернопільської обласної ради. Власником, засновником та органом управління Підприємством виступає Тернопільська обласна рада. Таким чином, кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] підлягають стягненню із [PERSON] на користь обласного бюджету. Бездіяльність Тернопільської обласної ради, як органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, та КНП «Тернопільська університетська лікарня», зі звернення до суду з позовом про стягнення коштів до місцевого бюджету, свідчить про неналежне здійснення захисту інтересів територіальної громади, що підтверджує наявність «виключного випадку» для звернення прокурора з даним позовом до суду. З цих підстав просять позов задовольнити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] до суду не подавав. Представник позивача Тернопільської окружної прокуратури - Воловник М.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явилася, не повідомивши про причини неявки. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача не заперечила проти заочного вирішення справи. Судом установлено: Відповідно до вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 грудня 2020 року, ухваленого у справі №607/6738/20, 07 квітня 2015 року близько 16 години [PERSON] керував технічно справним автомобілем «АЗЛК-21412», р.н.з. [NUMBER] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9. /а/ Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Цим автомобілем [PERSON] рухався із трьома пасажирами: [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] автомобільною дорогою сполученням «Мишковичі-Скоморохи» у напрямку від с. Мишковичі до с. Скоморохи Тернопільського району Тернопільської області. Проїхавши населений пункт с. Прошова Тернопільського району Тернопільської області та рухаючись у вказаному напрямку, [PERSON] , в порушення вимог п.п. 1.5 ч. 1, 1.10 ПДР /в частині визначення понять «дорожні умови» та «дорожня обстановка» і виконання їх вимог/, п. 2.3 /б, д/, 12.1 ПДР, не врахував дорожні умови та обстановку, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним автомобіля та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах, і в такий спосіб своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю та здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Внаслідок порушення вказаних пунктів ПДР, а також п. 1.10/в частині визначення поняття «узбіччя» і виконання його вимог/, водій [PERSON] не забезпечив безпеку дорожнього руху та під час руху, відволікшись від керування автомобілем «АЗЛК-21412», допустив зміну напрямку його руху ліворуч та виїзд на смугу зустрічного руху, а надалі на конструктивно виділений елемент автомобільної дороги, який не призначений для руху транспортних засобів - ліве узбіччя, де допустив перекидання вказаного автомобіля на ґрунтове покриття, що розташовувалось за лівим узбіччям. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля «АЗЛК-21412», р.н.з. [NUMBER] , [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді рани лівої лобно-скроневої ділянки, синця повік лівого ока та садна підборіддя, відкритої черепно-мозкової травми у вигляді вдавленого перелому кісток склепіння черепа, переломів кісток основи черепа і лицевого скелету, забою речовини головного мозку важкого ступеня із стисненням епідуральною гематомою зліва, які за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння належать до тяжких тілесних ушкоджень. Порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 1.5 ч. 1, 1.10 ПДР /в частині визначення понять «дорожні умови» та «дорожня обстановка» і виконання їх вимог/, п. 2.3 /б, д/, 12.1 ПДР, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень. Так, вказаним вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 грудня 2020 року, ухваленим у справі №607/6738/20 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 72 ч. 5 КК України (в редакції закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) зараховано [PERSON] у строк покарання термін його попереднього ув`язнення з 03 квітня 2020 року до 14 грудня 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Стягнуто із [PERSON] в користь [PERSON] 200 000 гривень моральної шкоди. Як убачається із вказаного вироку суду цивільний позов прокурора про стягнення з [PERSON] 6001 гривень витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину - залишено без розгляду, оскільки прокурором під час судового розгляду позов оголошено не було. Згідно інформації комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради від 15 квітня 2020 року №01-3/642 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні вказаного медичного закладу з 07 квітня по 05 травня 2015 року (28 ліжко-днів). Вартість затрат на лікування та перебування становить 6001 гривня (квітень - 23 л/д*222 грн. = 5106 грн., травень - 5 л/д*179 грн. = 895 грн.). Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради є юридичною особою - комунальним підприємством, що здійснює такі види діяльності: діяльність лікарняних закладів; спеціалізована медична практика; загальна медична практика. Статутом Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради, затвердженого рішенням Тернопільської обласної ради від 23 грудня 2020 року №29 визначено, що підприємство є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області в особі Тернопільської обласної ради. Відповідно до пункту 3.1. Статуту основною метою діяльності Підприємства є забезпечення медичного обслуговування дорослого населення Тернопільської області шляхом надання йому медичних послуг в порядку та обсязі, встановлених законодавством України. Власником, засновником та органом управління Підприємством виступає Тернопільська обласна рада. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За правилами ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно ч.3 ст.1206 ЦК України Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я». Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я» передбачено, що на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день проводиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до ч.3, п.2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Згідно відповіді комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради від 18 січня 2021 року за №01-3/95, наданої на запит Тернопільської місцевої прокуратури, КНП «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради не зверталося до суду із позовом про стягнення із [PERSON] витрат на лікування потерпілого [PERSON] . Відповідно до листа Тернопільської обласної ради №06-79 від 21 січня 2021 Тернопільська обласна рада не зверталась до суду з позовом про стягнення із [PERSON] витрат на лікування потерпілого від злочину [PERSON] в розмірі 6001 гривень та не заперечує щодо пред`явлення Тернопільською місцевою прокуратурою позову про відшкодування витрат на стаціонарне лікування з 07 квітня по 05 травня 2015 року [PERSON] в комунальному некомерційному підприємстві «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради. Як убачається із матеріалів цивільної справи, Тернопільська місцева прокуратура зверталася із листами від 10 березня 2021 року до Тернопільської обласної ради та комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради, у яких було повідомлено про намір Тернопільської місцевої прокуратури звернутись до суду із позовом про стягнення з [PERSON] коштів витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] в лікувальному закладі КНП «Тернопільська університетська лікарня» в сумі 6001 гривень (а.с. 32-33). Наведені обставини, дають право Тернопільській обласній прокуратурі вживати заходи представницького характеру на захист інтересів держави в порядку, передбаченому ст.23 Закону України «Про прокуратуру». Суд також враховує, що відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Наведені норми також дають прокуратурі право звернення до суду з наведеним позовом. За вказаних обставин, враховуючи те, що потерпілому [PERSON] були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого він перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради та, відповідно, закладом охорони здоров`я понесено витрати на лікування потерпілого [PERSON] у сумі 6001 гривень, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення шляхом стягнення із [PERSON] на користь держави в особі Тернопільської обласної ради кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] в лікувальному закладі Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради в сумі 6001 гривень, перерахувавши вказані кошти на р/р UA268999980314000535000019001 Державна казначейська служба України, ГУК у Тернопільській області 21080500, м. Київ, код ЄДРПОУ 37977599, МФО 899998. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: approved