Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

позивач ТОВ «Бахмут-Енергія» звернувся з позовом до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом, згідно якого просить стягнути з [PERSON] заборгованість за постачання теплової енергії в розмірі 26 622 грн. 95 коп., та судові витрати, вказуючи, що відповідач є власником (наймачем) квартири [ADDRESS] та зареєстрований як побутовий споживач, особовий рахунок № [NUMBER]. Зазначає, що незважаючи на постачання теплової енергії в період з 1.05.2010 року по 1.04.2017 року, відповідач не здійснює її оплату, в результаті чого виникла заборгованість. Відповідач добровільно заборгованість не сплачує, в зв?язку з чим позивач вимушений звертатися до суду з цим позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, викладені у позовній заяві, та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, 18.09.2017 року надав до суду заяву (вх. № 26992), згідно якої просив справу розглядати за його відсутності. Разом з тим вказав, що позовні визнає частково, просив суд на підставі ст. 257 ЦК України застосувати позовну давність тривалістю у три роки. (а.с.25). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS], за якою у товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія», що надає послуги з постачання теплової енергії, відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на ім'я відповідача. Відповідно до довідки приватного підприємства «Квартал» № 122 від 16.08.2017 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 1.02.1995 року (а.с.19). Згідно розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 1 травня 2010 року по 1 квітня 2017 року по особовому рахунку № [NUMBER] утворилася заборгованість в розмірі 26 662 грн. 95 коп. (а.с.4-5). Розрахунок заборгованості здійснено на основі тарифів, погоджених рішенням виконавчого комітету Артемівської міської ради Донецької області від 5 березня 2008 року № 173 (а.с.12-13), від 1 жовтня 2008 року № 729 (а.с.9), а також затверджених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 14 грудня 2010 року № 1831 (а.с.7 зворотної сторони). Позивач звертався до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача [PERSON] суми заборгованості, однак ухвалою суду від 27.04.2017 року йому було відмовлено в прийнятті вказаної заяви (а.с.6). Положеннями ст.ст. 151, 162 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Оплата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно п.5 ч.2 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У відповідності до ч.5 п.40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року № 1198, споживач теплової енергії зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово - комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово - комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово - комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно з законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово - комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Тобто, відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надання житлово-комунальних послуг. А тому, споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Така правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі № 3-184гс14. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суду не надано та не зазначено про існування достовірних доказів того, що відповідач відмовлявся від споживання послуг з постачання теплової енергії у встановленому порядку, чи звертався до позивача щодо проведення перерахунку у разі можливої відсутності тривалий час в квартирі та не споживання послуг абоз претензіями щодо невиконання ним зобов'язань щодо постачання послуг, або надання неякісних послуг. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи представником позивача було обґрунтовано доведені ті обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог. Разом з тим, згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Визначаючи період стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в межах трирічного строку позовної давності, відповідно до заявлених позовних вимог, перебіг позовної давності був перерваний у зв'язку з подачею товариством з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» заяви про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] суми заборгованості. В правовій позиції, викладеній в постанові Верховного суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, роз'яснено наступне. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. З матеріалів справи вбачається, що 27.04.2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» звернулося до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача [PERSON] суми заборгованості, однак ухвалою суду від 27.04.2017 року йому було відмовлено в прийнятті вказаної заяви. Таким чином, оскільки вперше з вимогами про стягненняз відповідача заборгованості за теплову енергію, товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» звернулося до суду 27 квітня 2017 року в порядку наказного провадження, вчинення вказаної процесуальної дії перервало перебіг позовної давності. За таких обставин, оскільки відповідач заявив про застосування строку позовної давності при вирішенні даної справи, а позивачем жодних поважних причин пропуску цього строку зазначено не було, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме в межах строку позовної давності з 27.04.2014 року по 1.04.2017 року, оскільки 27.04.2017 року позивач вперше звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу по розглядуваним вимогам, а тому з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сума заборгованості у розмірі 12 177 грн. 75 коп. (відповідно до розрахунку заборгованості). Таким чином, суд частково задовольняє позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» та стягує на його користь з відповідача заборгованість за теплову енергію в сумі 12 177 грн. 75 коп. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при подачі позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1 600 грн. (а.с.1-2). А тому на підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 731 грн. 86 коп. за принципом пропорційності. На підставі викладеного та

Outcome: partial