Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Представник [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 18.10.2017 між позивачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», був укладений Договір № 231206054, згідно якого вона отримала кредит в розмірі 9200,00 гривень строком на 30 днів, який вона зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, у розмірі, визначеному договором. Погашення заборгованості відбувається згідно з Графіком розрахунків. Додатковою угодою від 17.11.2017 про зміну умов Договору сторони продовжили строк дії договору на 13 днів. Додатковою угодою від 30.11.2017 про зміну умов договору строк дії договору був продовжний ще на 28 днів. Представник позивача зазначила, що здійснювала дострокове погашення кредиту, однак відповідач нараховував їй відсотки, виходячи із загальної суми позики. Позивач вважає, що дана умова є незаконною та несправедливою та такою, що суперечить п. 3.2 Договору. Крім того, позивача було введено в оману щодо істотних умов договору перед підписанням договору, зокрема в рекламі, розміщеній відповідачем містилася інформація про низьку відсоткову ставку та зниження відсоткової ставки в разі оформлення наступного кредиту. Також в договорі відсутні умови відповідальності відповідача. Крім того, п 4.3 та 4.4 договору є несправедливими, так як встановлюють вимогу щодо сплати позичальником непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції) у разі невиконання зобов`язань за договором. Також на сайті відповідача задекларовано, що з моменту закінчення встановленого Договором строку повернення кредиту, відповідач припиняє нарахування відсотків, натомість нараховує пеню. Позивач зазначає, що відсотки не можуть бути мірою відповідальності, а є платою за користування кредитними коштами та повинні нараховуватися до повного погашення кредиту. Також позичальник з умовами кредитного договору до його підписання не мала можливості ознайомитися, оскільки договір був надісланий в особистий кабінет лише після підписання шляхом накладення електронного цифрового підпису, внести зміни в договір не було можливості. Також, на думку позивача, оферти від відповідача вона не одержувала, так як не отримувала проект договору чи повідомлення, яке б містило істотні умови договору. Тому реальної можливості ознайомитися з істотними умовами договору [PERSON] не мала, внести зміни до нього не могла, а одержаний після підписання в ПДФ-форматі договір коригуванню не піддається. Згідно з положеннями ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Такими діями відповідача [PERSON] було нанесено матеріальну шкоду, так як вона змушена сплачувати надмірні відсотки та пеню внаслідок несправедливих умов договору, який вона б не уклала, якби була ознайомлена з умовами договору до його підписання. Також, на думку позивача, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснює нечесну підприємницьку практику, яка вводить в оману, а тому вказаний правочин в силу ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсним. Крім того, відповідач в порушення умов чинного законодавства, обмежує позивача в отриманні інформації за її кредитом. Тому представник позивача просить суд визнати несправедливими п.п. 1.4.1, 1.4.2, 3.6, 4.3, 4.4 договору № 231206054 від 18.07.2017, визнати нечесною підприємницькою діяльністю з розміщення інформації на сайті відповідача про низьку відсоткову ставку по кредитам, неправомірними дії ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо несвоєчасного та не в повній мірі зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитом, визнати недійсними умовами договору № 231206054 від 18.10.2017 та застосувати наслідки недійсності правочину, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. 15.07.2019 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надало відзив на позов, в якому просили відмовити в позові у повному обсязі. На обґрунтування своєї позиції зазначили, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання перед позивачем за договором № 231206054 від 18.10.2017, а саме надало [PERSON] кредитні кошти на визначених договором умовах. Перед підписанням договору позивач мала можливість ознайомитися з його умовами, інформація про який була надана їй у чіткий, зрозумілий та однозначний спосіб. Після ознайомлення з умовами позичальник могла звернутися до кредитодавця з вимогою про внесення змін до договору або відмовитися від отримання кредиту. Також дія договору двічі продовжувалася додатковими угодами, які є невід`ємною частиною договору, а тому безпідставним є твердження позивача про те, що положення Закону України «Про споживче кредитування» не поширюється на дані правовідносини. Також п. 7.1 Договору визначає, що уклавши цей договір позичальник підтверджує, що він повністю ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у кредит, що розміщені на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами та реальна річна процентна ставка були прописані договором. Також відповідач зазначив про безпідставність тверджень позивача щодо відсутності у договорі положень про відповідальність кредитодавця, оскільки п. 4 договору містить таке положення. [PERSON] зверталася до кредитодавця із запитом надати інформацію стосовно заборгованості, їй надано відповідь щодо суми боргу та контактні дані для зв`язку з відділом по реструктуризації боргу. Однак позивач з пропозиціями щодо зміни умов договору не зверталася, а лише зазначила про неможливість вчасного погашення заборгованості у зв`язку з тяжким фінансовим становищем. Відповідач вказав, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При цьому [PERSON] неодноразово була клієнтом фінансової установи, двічі уклавши кредитні договори, які успішно закривала. Тому вважають позов безпідставним та просять відмовити в його задоволенні. Суд, дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 18.10.2017 [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали договір № 231206054 (а.с. 18-20 т. 1). Згідно умов даного договору Позичальник отримала кредит в розмірі 9200,00 гривень строком на 30 календарних днів. П.1.4.1 та 1.4.2 Договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється з розрахунку 1,36 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.2.1 Договору. Позичальник сплачує фінансовій установі проценти за користування кредитом за фактичний час користування грошовими коштами з розрахунку 496,40 відсотків річних. Відповідно до графіку розрахунків, який є додатком №1 до договору проценти за користування кредитом становлять 40,80 % від суми кредиту або 3 753,00 гривні. Повернення суми кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору.Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання Позичальнику до дня повернення кредиту, визначеного в п. 1.2.1 цього Договору. Нарахування та сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за сумою кредиту (п.п. 3.1, 3.2 Договору). П. 3.4 Договору визначає, що при надходженні до Фінансової установи коштів для виконання зобов`язань від Позичальника, її погашення здійснюється наступній послідовності: у першу чергу - пеня у разі її наявності; у другу чергу - нараховані проценти за користування кредитом; у третю чергу - суму кредиту. Як передбачено умовами п. 4.3. кредитного договору у разі порушень позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або проценті цим договором, він зобов`язується сплатити на користь фінансової установи пеню у розмірі 3 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення поверне кредиту, починаючи з першого дня порушення позичальником умов договору до моменту повного погашення заборгованості за кредитом. Поряд з цим, відповідно до п. 4.4. кредитного договору у разі порушення виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або сплати процентів за цим договором та у разі якщо встановлена підпунктом 1.4.1 пункту 1.4 цього договору процентна ставка користування кредитом менша ніж 1,70 відсотків від суми кредити за кожен день користування кредитом, то позичальник сплачує фінансовій установі пеню в розмірі різниці між 1,70 відсотків та процентною ставкою зазначеною в п. 1.4.1 від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого користування кредитом до першого дня порушення позичальником умов договору. Відповідно до п.7.1. договору невід`ємною частиною якого є «Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Уклавши договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з правилами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил та виконувати свої обов`язки визначені правилами. Даний договір містить електронні підписи сторін договору, а також вказані підписи містяться на графіку розрахунків. При цьому міститься платіжне доручення щодо надання позивачу 9200,00 гривень. На даний час наявна заборгованість за вказаним кредитним договором. 17.11.2017 та 30.11.2017 сторони уклали Додаткову угоду про зміну умов договору № 231206054 від 18.10.2017, якими продовжили строк дії договору на 13 днів та на 28 днів відповідно (а.с. 79). Відповідно до п.1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Кредитна установа - фінансова установа, яка відповідно до закону має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик. Відповідно до 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Згідно ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача, зазначених у договорі про споживчий кредит або в додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його шрифтом меншого розміру, ніж основний текст, злиття кольору шрифту з кольором фону. У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч.3-5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Постановою Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 рок «про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Враховуючи, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. А також, відповідно до практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2011 року вбачається, що ототожнення правових підстав недійсності правочину з підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань, що виникли з такого правочину, є помилковим у зв`язку з тим, що підстави різні за своєю правовою природою та характером правовідносин. 07.02.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір факторингу № 07/0218-1, згідно умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, зокрема і за оспорюваним договором (а.с. 4-12). В судовому засіданні не здобуто доказів, які б підтверджували укладення оспорюваного договору з порушенням вимог ст. 203 ЦК України, оскільки наведені позивачем твердження спростовуються матеріалами справи, та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Позивач в позові не заперечувала факту добровільного підписання даного кредитного договору та отримання коштів за ним. Так, в пункті 7.4 що кредитного договору, підписаного позивачем, прямо зазначено, що позичальник підтверджує отримання від Фінансової установи до укладення договору, інформації, зазначеної в ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Інформація надана Фінансовою установою з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Крім того, згідно п. 7.1 договору, його невід`ємною частиною є «Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті позичальника. Ч.5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документу, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Тому доводи позивача в цій частині є необґрунтованими. Отже, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем в силу ст. 81 ЦПК України не надано доказів укладення кредитного договору з порушенням вимог ст.203 ЦК України, суд приходить до висновку, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, Також позивачем не надано доказів того, що відповідач при укладанні договору застосував нечесну підприємницьку практику, в свою чергу відповідачем у повному обсязі було надано інформацію позивачу стосовно умов кредитування, зазначених у договорі та позивач не мав претензій стосовно умов договору при його укладенні, а також двічі укладала з відповідачем додаткові угоди, якими продовжувала строк дії договору. Посилання позивача щодо недійсності договору у зв`язку з порушенням відповідачем норм ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» спростовуються п.4.4 оскаржуваного договору, оскільки вказаним пунктом встановлена відповідальність позичальника у разі порушення ним умов кредитного договору. При належному виконанні договірних зобов`язань відповідальність у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахування пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань. Також Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з дня отримання копії примірника договору, проте позивач таким правом не скористався. Тому, з врахування вище викладеного, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed