Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Позивач фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою в якій, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість по орендній платі за користування квартирою за договором оренди (найму) квартири [ADDRESS] від 01 серпня 2014 року у розмірі 213 545,56 грн., яка складається з заборгованості по орендній платі в сумі 94 919,35 грн., неустойки за порушення зобов'язань - 94 919,35 грн., суми 3% річних - 5068,68 грн. та інфляційних втрат у сумі 18638,18 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.08.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди (найму) квартири [ADDRESS], згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування квартиру [ADDRESS] для свого тимчасового проживання та членів його сім'ї [PERSON] та [PERSON] строком дії договору оренди до 01.08.2015 року та сплатою орендованої плати за користування квартирою в розмірі 4200,00 грн. щомісяця. 31.07.2015 року з відповідачем було укладено додатковий договір №1 до Договору оренди, згідно умов якого сторони дійшли згоди щодо продовження строку дії Договору оренди до 01.08.2016 р. та збільшення розміру орендної плати до 5500,00 грн. щомісяця. 20.07.2016 року між сторонами було укладено додатковий договір №2 до Договору оренди, згідно умов якого сторони дійшли згоди про продовження строку дії Договору оренди до 01.08.2017 р. Орендодавець виконав свої зобов'язання за вказаним договором оренди та передав в тимчасове, платне користування орендаря квартиру [ADDRESS]. Проте, відповідач з листопада 2016 року припинив сплачувати орендну плату за користування орендованою квартирою. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10.04.2017 року розірвано договір оренди (найму) квартири [ADDRESS] від 01 серпня 2014 року, укладений між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2017 рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10.04.2017 у справі № 755/18266/16-ц залишено без змін. Однак, відповідач не вивільнив орендовану квартиру та, станом на дату подання позову, продовжив проживати в ній не сплачуючи платежі по оренді. Оскільки відповідач не виконує свої зобов'язання за договором оренди, то у нього утворилась заборгованість перед позивачем по оплаті орендних платежів за користування квартирою за період з грудня 2016 року по 08.05.2018 року у сумі 94 919,35 грн., неустойка на підставі п. 6.3 вказаного договору оренди у розмірі подвійної плати за користування квартири за весь час прострочення - 94 919,35 грн.. Також, посилаючись на ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути на його користь із відповідача 5 068,68 грн. - 3% річних та 18 638,18 грн. - інфляційні втрати. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено розгляд справи на 18 грудня 2017 року. Згідно п. 9 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції Закону України від 03.10 2017 року № 2147-VІІІ справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 18.12.2017 року у зв'язку із поданням позивачем заяви про збільшенням розміру позовних вимог та необхідності повідомлення відповідача, підготовче судове засідання було відкладено на 10.04.2018 року. Ухвалою суду від 10.04.2018 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 19.07.2018 року. У зв'язку із першою неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 22.10.2018 року. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та з підстав якими обгрунтована позовна заява просив позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. В ході розгляду справи позивач повідомив суду, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16.01.2018 року у справі № 755/14621/17 задоволено його позов та виселено [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Згідно Акта державного виконавця від 08.05.2018, який складений головним державним виконавцем Дніпровського районного ВДВС у місті Київ ГТУЮ м. Києва Макаренко С.В, відповідач разом із членами сім'ї виселились із орендованої квартири [ADDRESS] 08.05.2018 року. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Процесуальним правом надати відзив по суті предмету спору не скористався. Із заявами про розгляд справи у його відсутності відповідач до суду також не звертався. Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог статтей 280, 281 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 03.11.2006 року, виданим Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с. 11). 01 серпня 2014 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди (найму) квартири [ADDRESS], відповідно до якого ФОП [PERSON] передає, а [PERSON] приймає у строкове платне користування квартиру у [ADDRESS] з метою тимчасового проживання останнього та членів його сім'ї (а.с. 6 - 7). У п. 7.1. даного договору сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.08.2015 року, а в частині здійснення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним Договором. Строк дії договору може бути продовжено шляхом укладення додаткового договору. Також, 01 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем підписаний Акт прийому-передачі приміщення по договору оренди (найму) квартири [ADDRESS] від 01 серпня 2014 року, згідно якого квартира передана в користування відповідача (а.с. 8). 31 липня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено додатковий договір №1 до договору оренди (найму) квартири [ADDRESS] від 01 серпня 2014 року, згідно якого сторони дійшли згоди викласти пункти 4.2., 4.3., 7.1. у наступній редакції: «За користування квартирою Орендар сплачує Орендодавцю щомісячну плату в розмірі 5500,00грн. В день укладання Договору Орендар сплачує за поточний місяць та за останній місяць оренди, яка становить 11 000,00 грн. Внесення поточної плати здійснюється щомісяця до 15 числа кожного місяця. Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01 серпня 2016 року, а в частині здійснення розрахунків - до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за даним договором. Строк дії договору може бути продовжено шляхом укладання додаткового договору» (а.с. 9). 20 липня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено додатковий договір №2 до договору оренди (найму) квартири [ADDRESS] від 01 серпня 2014 року, згідно якого сторони дійшли згоди викласти пункти 4.2., 4.3., 7.1. у наступній редакції: «За користування квартирою Орендар сплачує Орендодавцю щомісячну плату в розмірі 5500,00грн. В день укладання договору Орендар сплачує за поточний місяць та за останній місяць оренди, яка становить 11000,00 грн. Внесення поточної плати здійснюється щомісяця до 15 числа кожного місяця. Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01 серпня 2017 року, а в частині здійснення розрахунків - до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за даним договором. Строк дії договору може бути продовжено шляхом укладання додаткового договору» (а.с. 10). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини в сфері найму (оренди) житла, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України). Відповідно частини першої до статті 810 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмові формі (частина 1 статті 811 ЦК України) та на строк, встановлений договором (частина 1 статті 821 ЦК України). Предметом договору найма житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. (частина 1 статті 812 ЦК України). Згідно із частиною 3 статті 810 Цивільного кодексу України до договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У частині 1 статті 526, частині 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із частиною 3 статті 815, частинами 1, 3 статті 820 Цивільного кодексу України передбачено, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Відповідно до пункту 3.2. договору оренди (найму) квартири [ADDRESS] від 01 серпня 2014 року відповідач зобов'язаний вчасно в порядку та на умовах цього договору сплачувати плату за оренду квартири. Згідно із ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано до суду будь-яких доказів, які б підтверджували належне та своєчасне виконання ним зобов'язань по сплаті щомісячної орендної плати за договором оренди (найму) квартири [ADDRESS] від 01 серпня 2014 у період з грудня 2016 року по 08.05.2018 року. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 квітня 2017 року у справі № 755/18266/16-ц розірвано договір оренди (найму) квартири [ADDRESS] від 01 серпня 2014 року, укладений між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2017 року у справі № 755/18266/16-ц рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 квітня 2017 року у справі № 755/18266/16-ц залишено без змін (а.с. 15-18). Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 січня 2018 року у справі № 755/14621/17 частково задоволено позов [PERSON] та виселено [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Як убачається із копії Акта державного виконавця від 19 квітня 2018 року, який складений головним державним виконавцем Дніпровського районного ВДВС у місті Київ ГТУЮ м. Києва [PERSON], відповідач разом із членами сім'ї надалі проживають у орендованій квартирі [ADDRESS] (а.с. 93). Згідно копії Акта державного виконавця від 08 травня 2018 року, складеного головним державним виконавцем Дніпровського районного ВДВС у місті Київ ГТУЮ м. Києва Макаренко С.В, відповідач разом із членами сім'ї виселились із орендованої квартири [ADDRESS] (а.с. 94). Таким чином, із матеріалів справи встановлено, що відповідач виселився із орендованої квартири станом на 08 травня 2018 року. А відтак, позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по орендній платі за період з грудня 2016 року по 08. 05.2018 року у сумі 94 919,35 грн. підлягають задоволенню (5500 грн. х 17 місяців)+1419,35 грн.). Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача неустойки за порушення зобов'язань на підставі п. 6.3 вказаного договору оренди у сумі 94 919,35 грн., що відповідає розміру подвійної плати за користування квартири за весь час прострочення, то слід зазначити наступне. Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно із пунктами 6.1., 6.3 договору оренди (найму) квартири [ADDRESS] від 01 серпня 2014 року за невиконання чи неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність передбачену чинним законодавством України. У разі несвоєчасного здійснення оплати за користування квартирою, Орендар сплачує на користь Орендодавця неустойку у розмірі подвійної плати за користування квартирою за весь час прострочення до дня припинення порушення. В той же час судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2017 року у справі № 755/18266/16-ц, розірвано договір оренди (найму) квартири [ADDRESS] від 01 серпня 2014 року, укладений між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] Відповідно до частин 2, 3 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Отже, з 21 червня 2017 року (дата набрання законної сили рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 квітня 2017 року у справі № 755/18266/16-ц про розірвання договору оренди (найму) квартири [ADDRESS] від 01 серпня 2014 року) між позивачем та відповідачем припинено договірні відносини в сфері найму (оренди) житла. З огляду на вказане, суд вважає помилковими твердження позивача, щодо стягнення орендної плати та неустойки за період з 22 червня 2017 року по 08 травня 2018 року на підставі договору оренди (найму) квартири [ADDRESS] від 01 серпня 2014 року, так як останній є припиненим з 21 червня 2017. Разом з тим, згідно із частиною 3 статті 810 Цивільного кодексу України до договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Таким чином, стягнення неустойки за невиконання відповідачем обов'язку по оплаті орендної плати за період з грудня 2016 року по 21.06.2018 року підлягають стягненню на підставі п. 6.3 укладеного між сторонами договору, положення якого цілком кореспондуються із положеннями ст. 785 ЦК України. А з 22.06.2018 року неустойка за неналежне виконання зобов'язань по оплаті орендної плати підлягає стягненню на підставі ст. 785 ЦК України. Оскільки судом встановлено, що відповідачем не здійснено оплату орендної плати за квартиру за період з грудня місяця 2016 року по 08.05.2018 року у сумі 94 919,35 грн., то позовні вимоги про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення у сумі 94 919,35 грн. підлягають задоволенню. В частині вимог позивача щодо стягнення із відповідача 3% річних та інфляційних втрат суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 2 статті 550 Цивільного кодексу України проценти на неустойку не нараховуються. При цьому обов'язок сплатити суму неустойки за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, а отже відсутні підстави для застосування до даних правовідносин статті 625 Цивільного кодексу України. В силу вказаних норм Цивільного кодексу України нарахування передбачено зобов'язання боржника сплатити саме суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Вказана норма не передбачає врахування інфляційних втрат та трьох процентів річних при сплаті боржником неустойки. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку , що вимоги позивача в частині стягнення із відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних підлягають лише в частині їх нарахування на заборгованість відповідача із сплати орендної плати. Сума трьох процентів річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 16 грудня 2016 року по 10 липня 2018 року розрахована за формулою (сума боргу х 3% х дні прострочення : 365) і становить 2 283,85 грн., згідно наведеного розрахунку: - 16.12.2016 -15.01.2017 - 14,01 грн. (5500,00 грн х 3 % х 31 день прострочення : 365); - 16.01.2017 -15.02.2017 - 28,03 грн. (11000,00 грн х 3 % х 31 день прострочення : 365); -16.02.2017 -15.03.2017 - 37,97 грн. (16500,00 грн х 3 % х х 28 днів прострочення : 365); -16.03.2017 -15.04.2017 - 56,05 грн. (22000,00 грн х 3% х 31 день прострочення : 365); - 16.04.2017 -15.05.2017 - 67,81 грн. (27500,00 грн х 3% х 30 днів прострочення : 365); -16.05.2017 -15.06.2017 - 84,08 грн. (33000,00 грн х 3% х 31 день прострочення : 365); - 16.06.2017 - 15.07.2017 - 94,93 грн. (38500 грн. х 3% х 30 днів прострочення : 365); - 16.07.2017-15.08.2017 - 112,11 грн. (44000 х 3% х 3% х 31 день прострочення : 365); - 16.08.2017 - 15.09.2017 -126,12 грн. ( 49500 х3% х 31 день прострочення : 365); - 16.09.2017 - 15.10.2017 - 135,62 грн. (55000 х 3% х 30 днів прострочення : 365); - 16.10.2017 - 15.11.2017 - 154,15 грн. (60500 х 3% х 31 день прострочення : 365); - 16.11.2017 - 15.12.2017 - 162,74 грн. (66000 х 3% х 30 днів прострочення : 365); - 16.12.2017 - 15.01.2018 - 182,18 грн. (71500 х 3% х 31 день прострочення : 365); - 16.01.2018 - 15.02.2018 -196,19 грн. (77000 х 3% х 31 день прострочення : 365); - 16.02.2018 - 15.03.2018 - 189,86 грн. (82500 х 3% х 28 днів прострочення : 365); - 16.03.2018 - 15.04.2018 - 224,22 грн. (88000 х 3% х 31 день прострочення : 365); - 16.04.2018 - 15.05.2018 -230,55 грн. (93500 х 3% х 30 днів прострочення : 365); - 16.06.2018 - 10.07.2018 - 187,24 грн (94919,35 х 3% х 24 дні прострочення : 365); Перевіривши правильність нарахування позивачем індексу інфляції, суд звертає увагу, що у розрахунках наведених у позовній заяві зазначені невірні коефіцієнти індексів інфляції. Тому судом здійснено розрахунки інфляційних втрат виходячи із індексів споживчих цін за 2017 та 2018 роки, які розміщені на сайті http://www.ukrstat.gov.ua. Сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 16 грудня 2016 року по 10 липня 2018 року розрахована за формулою (сума боргу х процент інфляції) - сума боргу) і становить 7 155,50 грн, згідно наведеного розрахунку: - січень 2017 року - 60,50 грн ((5500,00 х101,1%)- 5500,00); - лютий 2017 року - 110,00 грн ((11000,00 х101,0%)- 11000,00); - березень 2017 року - 297,00 грн ((16500,00 х101,8%)- 11000,00); - квітень 2017 року - 198,00 грн ((22000,00 х100,9%)- 22000,00); - травень 2017 року - 357,50 грн ((27500,00 х101,3%)- 27500,00); - червень 2017 року - 528,00 грн ((33000,00 х101,6%)- 33000,00); - липень 2017 року - 77,00 грн. ((38500,00х100,2%) -38500,00); - серпень 2017 року - (-44,00) грн. (( 44000,00х99,9%) - 44000,00); -вересень 2017 року - 990,00 грн. ((49500,00х102,0%)- 49500,00); -жовтень 2017 року - 660,00 грн. ((55000,00х101,2%)-55000,00); -листопад 2017 року -544,50 грн. (( 60500,00х100,9%)-60500,00); -грудень 2017 року - 0 грн. ((66000,00х100%)-66000,00:; -січень 2018 року - 1072,50 грн. ((71500,00х101,5%)-71500,00); -лютий 2018 року - 693,00 грн. ((77000,00х100,9%)-77000,00); -березень 2018 року -907,50 грн. (( 82500,00х101,1%)- 82500,00); -квітень 2018 року - 704,00 грн. ((88000,00х100,8%)-88000,00); -травень 2018 року - 0 грн. ((93500,00х100,0%)-93500,00); -червень 2018 року- 0 грн. ((94919,35х100,0%)-94919,35). Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 199 278,05 грн., з яких: заборгованість із сплати орендної плати в сумі 94 919,35 грн., неустойка у сумі 94 919,35 грн., 3% річних у сумі 2 283,85 грн., інфляційні втрати - 7 155,50 грн. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1992,78 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial