Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач у серпні 2018 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.12.2004 року у розмірі 41664,73 грн. та судові витрати в розмірі 1762 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № б/н від 28.12.2004 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 4500,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом,що відповідає строку дії картки. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач ухиляється від виконання зобов`язання, заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк», тому виникла необхідність звернутися до суду з даним позовом. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 17 серпня 2018 року, справу передано на розгляд судді Волошина Є.В. Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2018 року відкрито провадження у справі з призначенням її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Розпорядженням керівника апарату Індустріального районного суду м.Дніпропетровська № 118 від 22 жовтня 2018 року «Про призначення повторного автоматизованого розподілу справи», призначено повторний автоматизований розподіл справи № 202/4667/18 у зв`язку із закінченням повноважень судді Волошина Є.В., призначеного на посаду судді строком на п`ять років відповідно до Указу Президента України від 18 жовтня 2013 року № 571/2013 «Про призначення суддів». Протоколом потворного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 жовтня 2018 року, справу передано на розгляд судді Слюсар Л.П. Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська Слюсар Л.П. від 26 жовтня 2018 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року залучено в якості правонаступника відповідача [PERSON] , який помер [INFO] - [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, та витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Коваленко Світлани Володимирівни копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 19 лютого 2019 року позивачем подано уточнену позовну заяву до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця у розмірі 41925,13 грн. за кредитним договором б/н від 28.12.2004 року. Представник позивача відповідно до заяви просив суд розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] надала письмовий відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що 28.12.2004 року [PERSON] підписав договір про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки № [NUMBER] , тип картки VIZA, вид карти -CREDIT, строк дії карти 2 роки, базова процентна ставка по кредитному ліміту на час підписання договору - 3% річних із розрахунку 360 днів на рік, строк дії кредитного ліміту - строк дії карти, забезпечення зобов`язань клієнта - не передбачено. У договорі відсутній розмір кредитного ліміту. Розрахунок наданий на 01.10.2018 року, коли [PERSON] помер [INFO] . АТ КБ «ПриватБанк» не надав суду належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно з яким можна було б встановити суму, яку позивач надав/ передав відповідачу згідно з договором від 28.12.2004 року та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кредитні кошти. Також не встановлений номер банківської картки на ім`я [PERSON] , а також строк дії картки на ім`я [PERSON] , що унеможливлює стягнення за судовим рішенням з правонаступника [PERSON] - [PERSON] на користь банку, розраховану банком, станом на 31.10.2018 року, заборгованість за кредитом та відсотках за користування кредитом і пенею в сумі 41925,13 грн. Відповідно до дати укладання договору, строк дії картки давно минув, якщо вона взагалі в нього була. Позивачем також не враховано, що після закінчення строку дії кредитного договору, проценти за користування кредитом боржником не платяться. Вважає, що є всі підстави для відмови в позові АТ КБ «ПриватБанк» за його недоведеністю. У випадку, якщо при ухваленні рішення суд не погодиться з вищезазначеними її доводами щодо недоведеності підстав позову АТ КБ «ПриватБанк», просила застосувати строк позовної давності, оскільки позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав наведених в відзиві на позовну заяву та в запереченнях на відповідь на відзив. Також просила суд застосувати до позовних вимог позивача наслідки спливу строків позовної давності, якщо суд дійде висновку про порушене право позивача. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, матеріали справи 202/31673/13-ц, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.12.2004 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», а його правонаступником, у свою чергу, АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено договір № 1740562, про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної карти. Згідно з умов договору Банк відкриває клієнту картковий рахунок і видає клієнту платіжну карту тип картки VIZA, вид карти - CREDIT, строк дії карти 2 роки, базова процентна ставка по кредитному ліміту на час підписання договору - 3% річних із розрахунку 360 днів на рік, строк дії кредитного ліміту - строк дії карти. У договорі відсутній розмір кредитного ліміту ( а.с.6). Відповідно до анкети-заяви б/н на отримання кредитної карти від 28.12.2004 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 4500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Дата видачі банківської картки 18.01.2005 року, номер банківської картки [NUMBER] строк дії картки січень 2007 року ( а.с.148). 14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк`на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Згідно з Довідкою АТ КБ «ПриватБанк» строк дії картки до 01.2013 року ( а.с.149). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 03 липня 2018 року, виданим Індустріальним районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ( а.с.27). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором б/н від 28.12.2004 року становить - 41925,13 грн., та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості , складається із наступного: 4489,70 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2710,98 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 34724,45 грн. - заборгованість з пені. Відповідно до спадкової справи №10/2018 року, заведеної Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Коваленко Світланою Володимирівною до майна померлого [INFO] [PERSON] , з заявою про прийняття спадщини звернулася дружина - [PERSON] . Мати - [PERSON] звернулася з заявою про відмову від права на прийняття обов`язкової частки у спадщині. Згідно із заповітом від 15.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Коваленко С.В., зареєстрованого в реєстрі за №2880, [PERSON] на випадок своєї смерті заповідав усе належне йому майно, нерухоме та рухоме, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось; усе майно, нерухоме та рухоме, де б воно не знаходилося та з чого б нене складалося, яке буде належати йому на день смерті, усі майнові права та обов`язки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть йому на день смерті - [PERSON] ( а.с.72). Виниклі спірні правовідносини між сторонами у справі регулюються наступними нормами права. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно дост. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу). Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцям з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування, перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. Таким чином, у зв`язку з прийняттям відповідачем спадщини, до останньої перейшов обов`язок померлого щодо сплати заборгованості за кредитним договором, а у позивача права вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості. В судовому засіданні представником відповідача та відповідачем у відзиві на позовну заяву було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, висвітленою в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13, та постанові Верховного суду України по справі 6-31 цс15. В судовому засіданні представником відповідача було надано для огляду оригінал картки № [NUMBER] зі строком дії до 01.2007 р. Відповідно до виписки по картрахунку, останнім днем користування карткою було 29 липня 2005 року, після цієї дати карткою не користувались. Щодо часткової сплати [PERSON] заборгованості за кредитним договором, то як вбачається із матеріалів справи № 202/31673/13-ц первісно з позовом про стягнення заборгованості до [PERSON] , позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду у вересні 2013 року, за яким 11.10.2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська під головуванням судді Мороза В.П. було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 28224,93 грн. та судових витрат в розмірі 282,25 грн., а всього 28507,18 грн., яке набрало чинності, за ним був позивачу виданий виконавчий лист, за яким було відкрито виконавче провадження. Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.02.2018р. № 4320/04-02/27, з пенсії [PERSON] проводились утримання боргу згідно виконавчого листа № 202/31673/13-ц: у липні 2017 року утримано 602, 21 грн., у серпні 2017 року утримано 602, 21 грн., у вересні 2017 року утримано 602, 21 грн., у жовтні 2017 року утримано 602,21 грн..Всього за період з липня 2017 року по 31 грудня 2017 року утримано грошових коштів з пенсійної картки на погашення боргу 2408,84 грн. та за виконавчими діями 267,64 грн., Такі дані збігаються з даними зазначеними у виписці по картрахунку: 17.07.2017р. на рахунок перераховано 602,21 грн.; 01.09.2017р. на рахунок перераховано 602,21 грн.; 27.09.2017р. на рахунок перераховано 602,21 грн. 28.11.2017р. на рахунок перераховано 602,21 грн., Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2013 року по цивільній справі №202/31673/13-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано 14 вересня 2017 року. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська суду від 14.11.2017р. у зв`язку з неявкою представника позивача позов ПАТ КБ «Приватбанк» залишений без розгляду. Разом з тим за період з липня 2017 року по жовтень 2017 року заочне рішення виконувалось та з пенсії [PERSON] були здійснені відрахування в сумі 2408,84 грн. Суд не приймає до уваги твердження позивача, що вищезазначені перерахування коштів у 2017 році підтверджують переривання строку позовної давності, оскільки ці перерахування відбувались у примусовому порядку за виконавчим листом виданим судом на виконання заочного рішення суду від 11.10. 2013 р., яке 14.09.2017 р. було скасовано, та 14.11.2017 р. позов ПАТ КБ « ПриватБанк» залишений без розгляду. Отже, позивальником [PERSON] банківська кредитка картка була отримана 18 січня 2005 року зі строком дії до січня 2007 року, тому у січні 2010 року закінчився строк позовної давності у межах якого позивач мав право звернутись до суду з позовом. Як вбачається із копії трудової книжки [PERSON] , у період з 2005 року по 2008 рік останній працював в КБ «Приватбанк», ТОВ «Безпека, охорона, гарантія», ЗАТ «Укртатнафта», мав зарплатні картки, видані позивачем та позивач жодним чином ніяких дій щодо стягнення боргу не вчиняв. Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач за позовом АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з даним позовом 17 серпня 2018 року, він надав [PERSON] кредит в сумі 4500 грн. 18.01.2005 р. на строк дії картки на 2 роки, тобто по січень 2007 р., включно і саме з цього часу почав спливати трирічний строк позовної давності, але з 01.02.2007 року по 31.01.2010 року ніяких дій, направлених на захист свого порушеного права не вчиняв. Таким чином, позивач звернувся до суду із позовом в вересні 2013 року ( справа 202/31673/13-ц) та з даним позовом 17.08.2018 року, тобто за межами строків позовної давності, передбачених статтею 257 ЦК України (тривалістю у 3 (три) роки). Разом з тим, позивач не надав суду доказів того, що ним пропущено термін звернення до суду з даним позовом за поважних причин. Статтею 81 ЦПК України на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Однак суду позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано жодних доказів в розумінні ст.ст. 79-78 ЦПК України, якими би спростовувалися доводи відповідача. У зв`язку з вищевикладеним суд вважає необхідним застосувати до позовних вимог позивача наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed