Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

позивач та його представник просять суд встановити, що будинковолодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є суб`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за позивачем [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності без виділу в натурі на Ѕ частину будинковолодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається в цілому: житловий будинок А, веранда а, льох п, ганок г, сарай Б, прибудова б, вбиральня в, огорожа. А також просять суд вселити позивача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] в будинковолодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зобов`язавши відповідача [PERSON] не чинити позивачу перешкоди в користуванні будинковолодінням, шляхом надання вільного доступу до будинку та надвірних споруд з передачею ключів від будинку, калитки та усіх господарських споруд. Від відшкодування судових витрат позивач відмовився. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином, а тому суд вважає, що відповідач в судове засідання не з`явилася без поважних причин та вважає за можливе розглядати справу за її відсутності на підставі наявних у справі доказів, при цьому виносить заочне рішення. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подала, жодних заяв чи клопотань не надіслала. Суд, заслухавши позивача, його представника, свідків та дослідивши письмові докази справи, вважає за необхідне заявлений позов задовольнити повністю. Вимоги позивача законні та обґрунтовані. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 18.08.2001 зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Ватутінського міського управління юстиції у Черкаській області, що стверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.5). Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). Згідно рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 29.03.2018 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, що стверджується копією рішення суду (а.с.6-7). За час спільного подружнього життя позивач та відповідач придбали будинковолодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що стверджується копіями договору купівлі продажу житлового будинку від 21.04.2004 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3626113 від 19.05.2004 (а.с.9-10). Право власності на будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване на відповідача [PERSON] . Позивач [PERSON] зареєстрований в даному будинковолодінні з 29.05.2007, що стверджується копією паспорта позивача (а.с.4). Відповідно до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як було встановлено в ході судового розгляд, що стверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] , після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем склалися неприязні відносин, які негативно впливали на виховання неповнолітнього сина і тому позивач був вимушений покинути будинковолодіння, віддавши позивачу ключі від будинку та шукати собі інше житло. Однак так склалися обставини, що позивачем на даний час іншого житла не придбано і він іншого житла, крім житла за адресою місця своєї реєстрації по [ADDRESS] немає. Відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні будинковолодінням, провокує на постійні конфлікти, що і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом. Відповідно до ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст.64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. В ході судового розгляду на підставі пояснень позивача та його представника, свідків та вивчення наданих суду позивачем письмових доказів встановлено, що дійсно в період спільного проживання в зареєстрованому шлюбі позивачем та відповідачем було придбано будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] . А тому, оскільки відповідачем даний факт не спростовано належними та допустимими доказами суд вважає, що відповідно до діючого законодавства позивач має право на Ѕ частину будинковолодіння з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . А також має право на безперешкодне користування даним нерухомим майном. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А тому враховуючи викладене, суд вважає за необхідне встановити, що будинковолодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є суб`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати за позивачем [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності без виділу в натурі на Ѕ частину будинковолодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається в цілому: житловий будинок А, веранда а, льох п, ганок г, сарай Б, прибудова б, вбиральня в, огорожа. А також вселити позивача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] в будинковолодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зобов`язавши відповідача [PERSON] не чинити позивачу [PERSON] перешкоди в користуванні будинковолодінням, шляхом надання вільного доступу до будинку та надвірних споруд з передачею ключів від будинку, калитки та усіх господарських споруд. Питання про відшкодування судових витрат позивач не ставить. На підставі ст. 47 Конституції України, ст. 60 СК України, ст. 16, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст. 64, 156 ЖК України та

Outcome: approved