Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.07.2015 р. помер його брат [PERSON], після смерті якого відрилася спадщина на його майно. Після смерті брата йому стало відомо, що за життя [PERSON] склав заповіт зареєстрований у реєстрі № 338 від 23.06.2014 р. посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON], за умовами якого все належне [PERSON] майно заповів у рівних частинах йому та відповідачу, однак він вважає заповіт не дійсним. У заповіті зазначено, що він укладений у приміщенні приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу [PERSON], однак у цей час [PERSON] у приміщенні нотаріуса не перебував, оскільки знаходився у своєму будинку та не міг пересуватися містом через похилий вік та поганий стан здоровя. Таким чином, заповіт зареєстрований та складений без участі заповідача за цим заповітом. Вказаний заповіт підписаний нібито за дорученням [PERSON] іншою особою, однак останній такого доручення третій особі не надавав, оскільки у приміщенні нотаріуса не перебував. Вказаний заповіт не є складеним [PERSON], не є його розпорядженням на випадок власної смерті, а отже, не відповідає його волі. Разом з тим, слід зазначити, що відповідач [PERSON], якому за нібито заповітом заповідається половина майна, що належала [PERSON], не перебував у родинних стосунках з останнім, не проживав разом з ним, не дбав про нього та не підтримував близьких приятельських чи дружніх стосунків. Знайомими відповідач [PERSON] та [PERSON] були лише тому, що проживали неподалік один від одного, однак враховуючи різницю у віці та фізичний стан [PERSON] вони фактично не спілкувались. Крім того, під час реєстрації заповіту нотаріусом було допущено описку у посвідчу вальному написі нотаріуса, що також ставить під сумнів законність вказаного заповіту. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] проти задоволення позову заперечувала. Третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала письмові пояснення та просила розглянути без її участі. З пояснень нотаріуса вбачається, що [PERSON] зявився до неї у контору у супроводі [PERSON] та [PERSON] Дотримуючись вимоги щодо таємниці вчинюваних нотаріальних дій, на її прохання, всі залишили її кабінет, крім заповідача [PERSON] Встановивши особу за його паспортом, упевнившись у дієздатності заповідача та зясувавши дійсне його волевиявлення, шляхом бесіди з ним, вона пояснила йому, що для посвідчення заповіту необхідно запросити свідків, оскільки заповідач не міг самостійно прочитати заповіт вголос. На запитання «чи зможе він власноручно підписати заповіт», заповідач покивав головою негативно. Таким чином, з нею було встановлено, що [PERSON] ні прочитати, ні підписати та написати своє прізвище імя та по батькові не зможе, а тим паче написати фразу перед своїм підписом, про те, що текст заповіту ним прочитаний уголос у власноручно підписано, нею було розяснено [PERSON], про те, що в таких випадках, відповідно до норм ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій, за його дорученням, повинна підписувати інша особа та в присутності не менше ніж двох свідків. Пізніше, усвідомившись у дійсних намірах [PERSON], вона запросила свідків [PERSON] та [PERSON] та особу, яка могла на його прохання та за його дорученням підписатися [PERSON], попередивши вказаних осіб про вчинення нотаріальної дії, а саме посвідчення заповіту та нотаріальну таємницю заповіту. Коли зайшли свідки та особа, яка підписувалась за заповідача, вона запитала у [PERSON] чи знає він запрошених осіб, на що останній головою, що так. Вказані особи були ознайомлені нею з вимогами закону щодо посвідчення заповіту, щодо причини їх запрошення та відповідальності ,яку вони несуть у звязку з цим. Заповіт зачитали вголос [PERSON] та [PERSON], на що [PERSON] кивав головою, що розуміє, з заповітом він погодився і зазначила, що він відповідає його волевиявленню та в свою чергу, у звязку з тим, що він не міг власноручно його підписати, був підписаний на його прохання за його дорученням та в його присутності [PERSON], після цього заповіт у її та заповідача присутності був підписаний свідками. Виходячи з вищевикладеного, можна стверджувати, що посилання позивача, що заповідача не було у неї у конторі є безпідставними та не правдивими, а також твердження [PERSON] про те, що він не знав про посвідчення заповіту також не заслуговують на увагу. Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши докази по справі, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 30.07.2015 р. помер [PERSON] рідний брат позивача [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому за життя майно. Згідно заповіту № 338 від 23.06.2014 р. посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] заповів все належне йому за життя майно у рівних частинах [PERSON] та [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» розяснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння). Відповідно до ч. 2 ст. 1234 ЦК України право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Оскільки заповіт підлягає посвідченню нотаріусом (ч. 3 ст. 1247 ЦК), практично виключається порушення вимоги ч. 2 ст. 1234 ЦК про здійснення права на заповіт особисто. Але навіть пряме зазначення в ч. 2 ст. 1234 ЦК про заборону вчинення заповіту через представника не є підставою для визнання цього правочину нікчемним, оскільки ч. 2 ст. 1234 ЦК не встановлює прямо правила про нікчемність заповіту, вчиненого з порушенням ст. 1234 ЦК. Підставою недійсності (нікчемності) заповіту, вчиненого через представника, є ч. 1 ст. 1257 ЦК. Як вбачається з тексту заповіту та з письмових пояснень нотаріуса, разом із заповідачем [PERSON], у приміщенні нотаріуса знаходились позивач [PERSON], відповідач [PERSON], а при складанні заповіту свідки [PERSON] та [PERSON], рукоприкладач [PERSON] Присутність цих осіб, доводять той факт, що заповіт був складений за участю заповідача, а також спростовують необґрунтовані припущення позивача, що в день складання заповіту [PERSON] перебував за місцем свого проживання та нотаріуса не відвідував. Відповідно до п. 1.8 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 р. № 296/5, якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Тобто за даною нормою, маючи якусь обєктивну причину не підписувати заповіт, заповідач має право доручити його підписання іншій людині. Закон не наводить виключного переліку таких причин, тобто такими причинами може бути і тимчасове погане самопочуття людини у даний конкретний момент. Це право особи не може бути обмеженим, оскільки в іншому разі заповідачем не може бути реалізоване його право розпорядитись власним майном на випадок смерті. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. заповідач, зокрема, має право призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами, сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Таким чином, право заповідача на позбавлення спадкоємців є абсолютним цивільним правом, яке не залежить від жодних умов. В той же час, померлий [PERSON] у своєму заповіті не позбавив позивача права на спадщину, а навпаки все своє майно у рівних частках він поділив між позивачем та відповідачем. Стаття 1257 ЦК України визначає підстави визначення заповіту недійсним (нікчемним), а саме складення його особою, яка не мала на це права, порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Наявність описки, про яку зазначає позивач у позові, не призводить до не чинності заповіту або його нікчемності, оскільки дописки чи виправлення, зроблені у тексті посвідчувального напису, застерігаються нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчу вального напису і скріплюються його підписом і печаткою із зазначенням дати. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підстави для визнання заповіту недійсним (нікчемним) відсутні, тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed