Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач - Радушненська селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, та просила відібрати без позбавлення батьківських прав від громадян [PERSON] та [PERSON], малолітню дитину [PERSON], [INFO] та стягнути з них аліменти на утримання дитини, кожного окремо, в розмірі 1/4 частини всіх видів їх заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що на території Радушненської селищної ради проживає сім'я [PERSON]: батько [PERSON], мати [PERSON], які мають чотирьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Подружжя [PERSON] займаються вихованням своїх дітей, але батько [PERSON] жорстоко поводиться із донькою [PERSON], [INFO], яку він жорстоко побив, мати [PERSON] замовчує про факт жорстокого поводження батька із дитиною [PERSON] і не звертається до правоохоронних органів. Вона, як мати повинна захищати дитину, але після побиття наступного дня за медичною допомогою не звернулася. Тільки за втручанням адміністрації школи, селищної ради, служби у справах дітей, міліції [PERSON] погодилася заявити на свого чоловіка про те, що він жорстоко поводиться із дитиною. Своєю поведінкою мати [PERSON] наражає дітей на небезпеку. 28 січня 2014 року селищній раді стало відомо від директора Радушненської ЗОШІ, що малолітня [PERSON] , учениця 1-го класу, була у синцях і скаржилася на те, що вона не в змозі вставати на ніжки. В той же день позивачам було прийняте рішення про відібрання дитини, враховуючи той факт, що в родинні [PERSON] виникла загроза для життя та здоров'я малолітній [PERSON] [INFO], в зв'язку з побиттям її батьком. Відповідачі вже були позбавлені батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO], оскільки не забезпечували своїй донці [PERSON] повноцінне для її віку харчування та догляд, не вживали заходів щодо її лікування, не створювали задовільні побутові умови. Повернення [PERSON] до батьків створює безпосередню загрозу для життя та здоров'я дитини, оскільки батько [PERSON] б'є дитину, мотивуючи, що вона погано читає, не допомагає у догляді за малолітньою сестрою [PERSON], 2012 року народження і має випадки крадіжок їжі в дітей у класі, в якому навчається [PERSON] та мати [PERSON] взагалі не вживає заходів для безпеки дитини. Тому представник позивача - Радушненської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області - Сусєдко С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON], відповідачі [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, проти позову заперечували, в судовому засіданні пояснили, що вони постійно проживають в [ADDRESS] Дніпропетровської області зі своїми чотирма малолітніми доньками: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. До всіх дітей вони ставляться однаково, всіх однаково виховують, однаково люблять. Щодо побиття доньки [PERSON] батьком, зазначили, що це був єдиний випадок, коли батько фізично наказав дитину, однак шкодує про свій вчинок. Він постійно бере участь у вихованні дитини, відвідує школу, але в той час сердився на дитину на її небажання навчатися в силу свої здібностей. Прокурор, в ході судового засідання, вимоги позивача підтримав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Представники третіх осіб: Служби у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області Соколовська А.В. та Криворізького районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Железнякова І.А. в ході судового засідання вимоги позивача підтримали та не заперечували проти їх задоволення. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши у сукупності всі матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами Сімейного кодексу України. Так, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджуються копією свідоцтва про її народження (а.с. 7), а також копією актового запису про народження №19 від 20 квітня 2007 року [PERSON] з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 33, 34-35). 28 січня 2014 року був встановлений факт побиття малолітньої дитини [PERSON] її батьком [PERSON] Ця обставина підтверджується актом первинного огляду [PERSON], згідно якого в присутності директора школи, фахівця з соціальної роботи КрЦСССДМ, соціального педагога, медичною сестрою було оглянуто [PERSON], в результат огляду встановлено, що по всьому тілу дини синці, на спині та ногах великі синці, в результаті чого дитина не може стояти на ногах (а.с. 17). Опитана малолітня [PERSON] 28.01.2014 року пояснила, що її у вечорі побив батько кухонною дощечкою по ногах, оскільки вона не хотіла читати (а.с. 18). Факт виявлення слідів побиття підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є вчителем Радушненської ЗСШ. З висновку експерта № 205 від 30.01.2014 року, вбачається, що при огляді у дівчинки виявлено сім синців в області нижніх кінцівок, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки, ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою, а також з обмеженою, подовженою травмуючою поверхнею, що могло бути спричинено при зазначених обставинах (а.с. 15-16). [PERSON] в судовому засіданні не заперечував факт насильницького покарання дитини [PERSON], однак стверджував, що фізичну силу застосував до неї вперше та розкаюється у цьому. Окрім того, зазначив, що бив дитину паском, а не кухонною дощечкою. Визнав недопустимість подібних дій по відношенню до дітей та зобов'язався в подальшому не вчиняти подібного. З додаткового висновку експерта № 775 (205-14) від 14.04.2014 року вбачається, що тілесні ушкодження [PERSON], [INFO], утворилися за обставин на які вона вказує та могли бути спричинені паском (а.с. 81-82). На підставі висновку опікунської ради при виконкомі Радушненської селищної ради № 1/1 від 28 січня 2014 року «Про відібрання дитини [PERSON], [INFO] від батьків»(а.с. 25), винесено рішення селищного голови, голови органу опіки та піклування № 1 від 28 січня 2014 року про негайне вилучення малолітньої [PERSON], [INFO] від батьків та направлення до дитячого відділення Криворізького районного центру ПМСД для проходження медичного огляду дитини та остаточного вирішення питання перебування в родині (а.с. 27). З листа КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 «Криворізької міської ради» № 08/0293 від 16.05.2014 року, вбачається, що в КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 «Криворізької міської ради» перебуває малолітня [PERSON], [INFO], яка була влаштована до закладу 03.02.2014 року за направленням Радушненської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, в зв'язку з тим, що дитина опинилася в складних життєвих обставинах. При надходженні дитини було надано виписний епікриз № 65 про перебування дитини в педіатричному відділенні Криворізької ЦРЛ з 28.01.2014 року по 03.02.2014 року з діагнозом: забиття, підшкірні гематоми нижніх кінцівок (а.с. 99). Згідно характеристики відповідача [PERSON], наданою Радушненською селищною радою Криворізького району Дніпропетровської області від 30.01.2014 року, [PERSON] проживає в с.м.т. Радушне з 2005 року. За період проживання зарекомендував себе посередньо, тимчасово не працює. 28.01.2014 року педагогами, медиками, фахівцем з соціальної роботи, працівниками селищної ради, дільничним інспектором було зафіксовано факт жорстокого поводження з дитиною - [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Таким чином, у судовому засіданні зібрано достатньо доказів, підтверджуючих факт жорстокого поводження відповідача [PERSON] з дитиною [PERSON], [INFO], факт такого поводження з дитиною з боку матері [PERSON] матеріалами справи та іншими доказами дослідженими судом не підтверджений. Як вбачається з характеристики учениці 1-а класу Радушненської ЗОШ [PERSON], [INFO], дитина розумово і фізично розвинута, спокійна, врівноважена, дружелюбна, по відношенню до дорослих ввічлива. На початку навчального року батьки добросовісно ставилися до своїх обов'язків, відвідували батьківські збори , цікавилися навчанням дитини. З листопада 2014 року батько часто став лаяти дитину за недобросовісне ставлення до навчання. Дитина охайно одягнена, чиста (а.с. 10). З акту від 29.01.2014 року, складеного комісією у складі фахівця з соціальної роботи КрРЦССДМ Корсун Ю.А., секретаря Радушненської селищної ради Сусєдко С.В., лікаря Радушненської амбулаторії ЗПСМ [PERSON]., вбачається, що в ході інспектування було виявлено, що умови проживання дітей задовільні, загроз їх здоров'ю та життю не має (а.с. 14). Малолітня [PERSON], [INFO], в судовому засіданні пояснила, що дійсно її батько побив за те, що вона не хотіла читати, і в теперішній час вона перебуває у КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 «Криворізької міської ради», однак вона вважає, що ситуація в сім'ї змінилася, батьки відвідували її в притулку, однак не завжди їх впускали до неї, вона сумує за ними та сестрами, просить повернути її до родини. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка працює соціальним педагогом КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1», зазначила, що [PERSON], [INFO] є дитиною розвинутою, доброзичливою, сумує за сестрами та родиною, після відвідування її батьками в притулку у неї виникло бажання повернутися додому. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України сім'я, материнство та батьківство охороняється державою. Згідно ст.. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої ст.. 164 цього кодексу (в разі якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва), а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції ООН батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст. ст. 150, 151 СК України, ст. 11.12. ЗУ «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов'язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням їх характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволені позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. В судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт застосування фізичного насильства відповідачем [PERSON] щодо своєї доньки [PERSON], [INFO], при цьому мати дитини - [PERSON] не вжила заходів щодо припинення цих дій та звернення за медичною допомогою при скаргах дитини на больові відчуття, однак суд вважає, що відповідачі бажають виправити становище, в скоєному розкаюються, вони мають можливість займатися належним вихованням дитини та повноцінно утримувати її матеріально, також враховує думку малолітньої дитини [PERSON], згідно якої вона вважає за можливе залишити її разом з батьками, враховуючи принцип необхідності збереження біологічної родини, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині відібрання дитини [PERSON] з родини. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В порядку ч. 4 ст. 170 СК України, суд при задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення батьківських прав, вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Оскільки в задоволені позовних вимог, щодо відібрання дитини відмовлено, то у стягненні з відповідачів аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], теж слід відмовити.

Outcome: dismissed