Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач (Харківський національний університету внутрішніх справ) звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] проходив навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ з серпня 2008 року по червень 2012 року. 16.08.2008 року між ХНУВС та відповідачем укладено Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Відповідно до п.2.3.6. Договору відповідач зобов'язувався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням під час навчання в університеті згідно з затвердженим розрахунком. Після закінчення навчання, 02.06.2011 року відповідача було відраховано зі складу курсантів та відрекомендовано для подальшого проходження служби до УМВС України в Херсонській області. 26.02.2014 року він звільнився за власним бажанням. З даних підстав позивач просить суд стягнути з [PERSON] фактичні витрати, пов'язанні з його навчанням, а саме грошові кошти в розмірі 39839,34 грн. Судові витрати покласти на відповідача. [PERSON] звернувся до Харківського національного університету внутрішніх справ з зустрічним позовом, посилаючись на те що, позивач по первинному позову не виконав свої зобов'язання по оскаржуваному договору №4302- 08 л / с від 16.08.2008 року, що і спонукало його звернутися до суду із зустрічним позовом. Згідно п. 5.2. оспорюваного договору сторони несуть відповідальність за повне виконання зобов'язань взятих на себе згідно договору. Зі свого боку позивач ([PERSON].) частково виконав свої зобов'язання і прослужив в УМВС України в Херсонській області 1 рік і 9 місяців. Відповідач за зустрічним позовом також виконав свої зобов'язання частково. Так, відповідач не виконав наступні зобов'язання згідно Договору: Згідно п. 2.1.3. відповідач (виконавець) був зобов'язаний забезпечити позивача харчуванням за весь період навчання, згідно існуючих норм. Однак з вересня 2009 року і до закінчення навчання тобто до 2 червня 2012 його і ряду інших курсантів виселили з казарми на квартири в м. Харкові. Згідно п.2.1.6.Договора виконавець зобов'язаний був щорічно інформувати позивача про витрати, взятих з його утримання, але цього ніхто не робив. Згідно п. 2.1.7. після закінчення навчання позивачу повинні були видати нагрудний знак і грошові виплати, передбачені відповідними нормативно-правовими актами. Згідно Постанови КМУ №992 від 22 серпня 1996 п. 24 молодим фахівцям, направленим на роботу після закінчення вищого навчального закладу, представляється відпустку тривалістю 30 календарних днів за час відпустки молодим фахівцям виплачується допомога в розмірі академічної стипендії за рахунок замовника (УМВС України в Херсонській області). Таким чином, як ХНУВС так і УВС України в Херсонській області зобов'язання виконали частково. З даних підстав позивач ([PERSON],) просить суд розірвати договір №4302-08 л/с від 16.08.2008 року в зв'язку з не виконанням обов'язків ХНУВД. Представник позивача (Харківського національного університету внутрішніх справ) у судове засідання не з'явився, на адресу суду надав письмову заяву, згідно якої підтримав заявлені вимоги, просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечив посилаючись на їх необґрунтованість та просив суд розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача([PERSON].) в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог до нього у зв'язку з їх необґрунтованістю та просив суд задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Вислухавши представника [PERSON], свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов Харківського національного університету внутрішніх справ, про стягнення боргу підлягає частковому задоволенню, а позов [PERSON] про розірвання договору не підлягає задоволенню з наступних підстав: Щодо позовних вимог Харківського національного університету внутрішніх справ то суд зазначає наступне. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. З матеріалів справи судом встановлено, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ №405 о/с від 31.07.2008 року [PERSON], було зараховано до складу курсантів ХНУВС. 16.08.2008 року між ХНУВС та відповідачем було укладено Договір №4302-08 пе/Хс про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Відповідно до п.2.3.6. Договору відповідач зобов'язувався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням під час навчання в університеті згідно з затвердженим розрахунком. Після закінчення навчання, згідно з наказом ХНУВС №216 о/с від 02.06.2012 року відповідача було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби до УМВС України в Херсонській області. Однак [PERSON] наказом УМВС України в Херсонській області №38 о/с від 26.02.2014 року був звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням, відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС, тобто до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі. Відповідно до ч.7 ст.18 ЗУ «Про міліцію» особи навчального складу органів внутрішніх справ, які звільняється із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язанні з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №313 та визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах у разі звільнення осіб навчального складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажання із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за порушенням дисципліни. Відповідно до п. 2.1 Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534 (далі - Порядок розрахунку витрат), відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Згідно розрахунків фактичних витрат, пов'язаних з утриманням рядового міліції [PERSON] у ХНУВС відповідно до постанови КМ України від 01.03.2007 року №313 за 2008-2012 роки складає - 39839,34 грн., проте з вказаною сумою суд не може погодитись, оскільки правомірність її нарахування частково спростовується показами свідків та дослідженими матеріалами справи. Відповідно до п. 2.1.6 Договору виконавець (ХНУВС) повинен щороку інформувати Особу про розмір фактичних витрат, пов'язаних з її утриманням. Проте, позивачем не надано жодних доказів щодо інформування [PERSON] про розмір фактичних витрат щорічно впродовж всього терміну навчання в університеті. Розмір понесених витрат на утримання курсанта [PERSON] до нього не доводився. Загальний розрахунок коштів на відшкодування витрат, пов'язаних із його утриманням вперше складено лише 09.04.2014 року на суму 39839,34 грн. (а.с. 13). Але згідно п.2.1.8 Договору випливає, що після відрахування Особи (закінчення навчання) Виконавець зобов'язаний затвердити розрахунок фактичних витрат на її підготовку за весь термін навчання. Крім того, пунктом 2.2. Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах передбачено, що після закінчення навчального року у наказі начальника ВНЗ про переведення курсантів на наступний курс навчання проти прізвища кожного курсанта проставляється загальна сума його утримання за цей рік відповідно до розрахунків, визначених пунктом 2.1 Порядку розрахунку витрат. Щорічні витяги з цих наказів долучаються до особової справи випускника ВНЗ. Суду вони надані позивачем не були. Крім того, правильність розрахунку заперечується представником відповідача, який вважає його помилковим та завищеним з посиланням на те, що за перший рік навчання нарахування здійснено всупереч п. 5 Постанови КМУ № 313 від 01 березня 2007 року «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ» відповідно до якого витрати відшкодовуються у повному розмірі: особами чоловічої статі, що вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у навчальний заклад, та жіночої статі - за весь період навчання; особами, що навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує такий строк. Відповідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (у редакції, яка діяла на час укладання договору) для солдатів і матросів, сержантів і старшин, які проходять строкову військову службу в Збройних Силах України та інших військових формуваннях, - до 12 місяців. Таким чином, за перший курс навчання витрати (за харчування - 1664,30грн., речове забезпечення - 754,52грн., комунальні послуги - 2454,35грн= 4873,17грн.) поверненню не підлягають. Відповідно до наказу МВС України № 499 від 31.12.2007 року, починаючи з 1 січня 2008 року введена в дію Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та в п. 4 наказу зазначено, що виплату грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, затвердженому Інструкцією. Відповідно до п. 1.4. Інструкції, грошове забезпечення виплачується особам рядового, молодшого, середнього, старшого та вищого начальницького складу, які призначені на штатні посади в апараті Міністерства внутрішніх справ України, головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на залізницях, їм підпорядкованих органах, вищих навчальних закладах, науково-дослідних установах, Державній службі охорони при МВС, на підприємствах, в установах, організаціях і підрозділах системи МВС та які навчаються в навчальних закладах системи МВС або зараховані в розпорядження відповідного органу внутрішніх справ. Відповідно до п. 1.25 Інструкції, грошове забезпечення, виплачене за правилами і нормами, які діяли на момент виплати, поверненню не підлягає. У ході розгляду справи судом також встановлено, що відповідач з 2-го курсу навчання проживав за межами ХНУВС, харчувався за власний рахунок, більшу частину речового забезпечення купував за власні кошти, що також підтвердили допитані в судовому засіданні свідок [PERSON], та свідки в режимі відео конференції [PERSON], [PERSON] та не користувався комунальними послугами навчального закладу та харчуванням. Крім того, в матеріалах справи присутня ноторіально завірена заява [PERSON], яка є рідною сестрою позивача ([PERSON].). Відповідно до даної заяви [PERSON] з вересня 2009 року по липень 2012 року проживав разом з нею в її квартирі за адресою: [ADDRESS] де також харчувався, крім того він самостійно прав свій курсанський одяг та білизну власноруч. Достовірність та правдивість показань свідків сумнівів у суду не викликає. Навпроти ХНУВС не надано достатньо доказів того, що відповідач проживав у гуртожитку з 2008 року по 2012 рік та у весь період навчання знаходився на утриманні ХНУВС. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За правилами частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З даних підстав суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Харківського національного університету внутрішніх справ у розмірі 1635,55 грн. що складається з речового утримання за 2-4 курс навчання. Що стосується позовних вимог [PERSON], то вони, на думку суду, не підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем [PERSON], не було надано суду будь - яких достатніх та належних доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а саме щодо порушення договору про навчання відповідачем (ХНУВС), що могло б спричинити розірвання договору. Враховуючи наведене у суда не має підстав для задоволення позову [PERSON], про розірвати договір №4302-08 л/с від 16.08.2008 року. Згідно зі ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджено судові витрати, які в даному випадку складаються з 243,60грн., сплаченого судового збору.

Outcome: partial