Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивач у квітні 2015 року звернувся до суду та просив стягнути заборгованість з Відповідача за Договором №02/01/2015 від 02.01.2015р. в розмірі 398650,00 гривень. Свої вимоги Позивач мотивує тим, що 02.01.2015р. між Сторонами був укладений Договір, згідно з умовами якого Позивач (Виконавець) зобов'язався за технічним завданням Замовника (Відповідача) надавати послуги (виконувати роботи) щодо розробки програми обліку робочого часу персоналу, а Замовник зобов'язався прийняти та оплатити вартість наданих послуг в розмірі еквівалентному 17000 доларам США станом на день підписання акту приймання-передачі наданих послуг. Позивач вказує, що він свої зобов'язання за договором виконав, здійснив комплекс обумовлених договором робіт, у зв'язку з чим 01 квітня 2015 року між сторонами був підписаний Акт приймання-передачі наданих послуг. Проте, всупереч своїм зобов'язанням Відповідач оплати за договором не здійснив, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 398650 гривень. У зв'язку з тим, що Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, Позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення з нього повної суми заборгованості. У судовому засіданні Позивач позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити. Представник Відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Пояснив, що у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем товариство не має можливості здійснити оплату за договором №02/01/2015, хоча в повній мірі визнає заборгованість, а претензій до якості виконаних Позивачем робіт згідно з договором не має. На запитання суду представник Відповідача завірив, що визнання ним позову в межах даної справи на права та інтереси будь-яких третіх осіб не впливає. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Позовні вимоги [PERSON] підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на чинному законодавстві і визнаються Відповідачем. Встановлено, що 02 січня 2015 року між ТОВ «Омнілінк» (в подальшому - ТОВ «НЛМК») та [PERSON] був укладений Договір, згідно з умовами якого Позивач (Виконавець) зобов'язався за технічним завданням Відповідача надати послуги (виконати роботи) щодо розробки програми обліку робочого часу персоналу, а Замовник зобов'язався прийняти та оплатити вартість наданих послуг в розмірі еквівалентному 17000 доларам США станом на день підписання акту приймання-передачі наданих послуг. 01 квітня 2015 року Сторонами був підписаний Акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) за вказаним Договором, згідно з яким сторони погодили, що робота виконана якісно, в повному обсязі і відповідає умовам договору. Винагорода за Договором становить 17000 доларів США, що еквівалентно 398650,00 гривень. Замовник зобов'язався сплатити вказану суму на користь Позивача протягом п'яти днів, тобто до 06 квітня 2015 року (а.с. 12) Безспірно встановлено, що Відповідач своїх зобов'язань перед [PERSON] не виконав, оплату за договором не здійснив, і таким чином прострочив виконання грошового зобов'язання. А тому суд не має підстав для відмови у задоволенні позову, у зв'язку з чим стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає сума в розмірі 398650,00 гривень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з Відповідача підлягає стягненню на користь Позивача також сума судового збору в розмірі 3654,00 гривень.

Outcome: approved