Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Форза» (далі - ТОВ «ФК «Форза») звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання договору дійсним та стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 20.09.2018 року між ТОВ «ФК «ФОРЗА» та [PERSON] було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000180925349. Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет-сайті позивача і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачеві позику у розмірі, встановленому договором, перерахувавши на картковий рахунок [PERSON] позику у розмірі 6 099,00 грн. за допомогою платіжної системи: Liqpay, що підтверджується карточкою бухгалтерського рахунку №3611 за 20.09.2018 року. Однак, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує та станом на 20.03.2019 року має заборгованість -11 443,00 грн. В своїй позовній заяві позивач просив суд визнати дійсним Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000180925349, укладений 20.09.2018 року між ТОВ «ФК «Форза» та [PERSON] , стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Форза» заборгованість в сумі 11 443,00 грн. за цим договором та судові витрати. Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому позов визнала частково на суму боргу в розмірі 1629 грн. Вказала, що 20.09.2018 року [PERSON] зареєструвалася на Інтернет-сайті ТОВ «ФК «Форза» і на її особистий банківський рахунок були перераховані кошти у сумі 6099 грн., з яких вона повернула 4470 грн. Національна комісія фінансових послуг провела перевірку за її зверненням та встановила, що ТОВ «ФК «Форза» порушило вимоги законодавства про фінансові послуги, а саме порушило порядок укладення електронного договору, встановленого ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Отже, згідно чинного законодавства вказаний договір, який повинен бути укладений в письмовій формі, а таким фактично не був, є недійсним, а тому треба застосувати «двосторонню реституцію», яка передбачає повернення сторін у матеріальне становище, в якому вони перебували до укладення правочину. Позивач у відповіді до відзиву, не погоджуючись з висновками перевірки, проведеної Національною комісію фінансових послуг, наголошує на тому, що ТОВ «ФК «Форза» звернулося до суду з вимогою про визнання угоди дійсною, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 20.09.2019 року відповідач [PERSON] зареєструвалася на Інтернет-сайті ТОВ «ФК «Форза» та на її особистий банківський рахунок були перераховані кошти в розмірі 6099 грн. Відповідачем погашено 4470 грн. (а.с. 15). Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) встановлено, що ТОВ «ФК «Форза» надано фінансову послугу [PERSON] шляхом укладання договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Абзацем 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Однак прийняття пропозиції від ТОВ «ФК «Форза» укласти електронний договір (акцепт) [PERSON] здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з наданням онлайн формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абз. 3 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», згідно з яким відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Оскільки порядок акцептування пропозиції ТОВ «ФК «Форза» не відповідає положенням абз. 3 ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», то ТОВ «ФК «Форза» надано фінансову послугу [PERSON] з недотриманням порядку укладення електронного договору, встановленого ст. 11 та ст. 12 цього Закону, то Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000180925349 від 20.09.2018 року між ТОВ «ФК «Форза» та [PERSON] є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі та в силу приписів ст. 1055 ЦК України такий кредитний договір є нікчемним. Перевіркою Нацкомфінпослуг встановлено, що надання ТОВ «ФК «Форза» фінансових послуг здійснювалося з порушенням, зокрема при наданні фінансових послуг відповідачу [PERSON] , що підтверджується листом Нацкомфінпослуг від 04.04.2019 року за № 7143/16-12 (а.с. 49). Укладення електронного договору за відсутності належної оферти або акцепту, не може бути прирівняний до договору, укладеного в письмовій формі. У зв`язку з цим, такий договір не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з недійсністю договору. Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна сторона зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що одержала на виконання цього правочину. Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Суд вважає, що недотримання належної форми правочину, а саме письмової, свідчить про недійсність правочину, тому у задоволенні позову про визнання дійсним Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000180925349 від 20.09.2018 року між ТОВ «ФК «Форза» та [PERSON] слід відмовити. Суд бере до уваги те, що відповідач [PERSON] дійсно отримала на особистий банківський рахунок 6 099,00 грн., з яких відповідачем сплачено 4470 грн., тому суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача 1629 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд при розподілі судових витрат, які складаються зі сплати судового збору, розподіляє їх пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 273,47 грн. понесених позивачем судових витрат.

Outcome: partial