Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство Укрсоцбанк звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту №61 від 19.02.2007 року, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що 19.02.2007 року відповідач отримав відповідно до укладеного між ним та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк, який пізніше змінив назву на ПАТ Укрсоцбанк договору кредиту №61, кредит у розмірі 10000,00 грн., зі сплатою 21,50 % річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення в строк до 17.02.2009 року. Зазначають, посилаючись на вимоги чинного законодавства, що у звязку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобовязань, станом на 22.02.2016 року утворилася заборгованість, що становить 45760,62 грн., яка складається: із заборгованості за кредитом в розмірі 8829,12 грн.; заборгованості по відсоткам в розмірі 17000,14 грн.; заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 4699,30 грн.; заборгованості з пені за несвоєчасність повернення відсотків в розмірі 6853,65 грн.; інфляційні витрати за кредитом в розмірі 3408,04 грн.; інфляційні витрати за відсотками в розмірі 4970,40 грн. Просять, заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості у зазначеній вище сумі і судових витрат задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк [PERSON] не зявилався, будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи в порядку ст. 74 ч. 4 ЦПК України, від неї поступила через канцелярію суду письмова заява з клопотанням справу розглянути у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі і не заперечувала в разі повторної неявки відповідача справу розглянути в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в поному обсязі та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вивчивши та розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відносно заявлених позивачем позовних вимог судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 3 ч. 1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статей 3, 4, 11, 27, 31 ЦПК України, право визначати предмет, підставу позову і спосіб захисту порушеного права належить позивачеві. Судом, належними доказами по справі встановлено, що 19.02.2007 року відповідач [PERSON] отримав відповідно до укладеного між ним та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк, який пізніше змінив назву на ПАТ Укрсоцбанк договору кредиту №61, кредит у розмірі 10000,00 грн., зі сплатою 21,50 % річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення в строк до 17.02.2009 року, що підтверджується договором кредиту (а.с.5-7), заявкою на видачу готівки №922-10 (а.с.4). Сума заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем станом на 22.02.2016 року становить 45760,62 грн., яка складається: із заборгованості за кредитом в розмірі 8829,12 грн.; заборгованості по відсоткам в розмірі 17000,14 грн.; заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 4699,30 грн.; заборгованості з пені за несвоєчасність повернення відсотків в розмірі 6853,65 грн.; інфляційні витрати за кредитом в розмірі 3408,04 грн.; інфляційні витрати за відсотками в розмірі 4970,40 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.8). Розрахунок заборгованості по кредиту (а.с.8) відповідача [PERSON] перед банком станом на 22.02.2016 року свідчить про те, що сума заборгованості по наведеній вище сумі відповідачем не погашена. Вищенаведені правовідносини, виходячи з сукупності досліджених по справі доказів, у системному звязку регулюються наступними вимогами закону. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст.213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по справі, в повернення оплаченого банком судового збору, належним чином підтвердженого відповідним платіжним дорученням № 3593 від 08.06.2016 року в розмірі 1378,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved