Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивач через свого представника звернулася до суду з позовом до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ПАТ «Омега Банк» про визнання правочину недійсним. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 серпня 2008 року між позивачем та ПАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 30 000,00 доларів США на строк 29 серпня 2018 року. 28 листопада 2012 року між відповідачем 2 ПАТ «Сведбанк» та відповідачем 1 ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу, на підставі якого, останній набув право вимоги, зокрема, за вказаним вище Кредитним договором. Проте, як стверджує позивач, договір факторингу від 28 листопада 2012 року в частині передання права грошової вимоги відносно позивача необхідно визнати недійсним з огляду на те, що ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не мав необхідного обсягу правоздатності для укладення Договору факторингу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» у судовому засіданні у задоволенні позову просила відмовити з підстав наведених у письмових запереченнях на позовну заяву. Представник ПАТ «Омега Банк» в судове засідання не з'явився, про дату та місце проведення повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Представник Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 29 серпня 2008 року між позивачем та ПАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір №1703/0808/57-034, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 30 000,00 доларів США на строк 29 серпня 2018 року (а.с.5-8). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу №15, відповідно до умов якого до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» перейшло право вимоги до [PERSON] по кредитному договору №1703/0808/57-034 від 29 серпня 2008 року (а.с.9-16). Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 03 лютого 2016 року позичальник [PERSON] сплатила кредитні кошти на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» у повному обсязі. Згідно статуту ПАТ «ОМЕГА БАНК» рішенням загальних зборів акціонерів від 29 квітня 2013 року ПАТ «Сведбанк» змінив своє найменування на ПАТ «ОМЕГА БАНК», яке виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях ПАТ «Сведбанк». Згідно офіційної інформації Національного банку України, останній не надавав відповідачу ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності, а фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України). При цьому нормами ЦК України не встановлено жодних обмежень щодо складу осіб (боржників), по відношенню до яких здійснюється уступка права вимоги при укладенні договорів факторингу. Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України відступлення права вимоги, яке має наслідком заміну кредитора у зобов'язанні, передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи предмет договору факторингу, до фактора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи умови щодо валюти кредитування. З матеріалів справи вбачається, що оскаржений договір факторингу є укладеним у відповідності до вимог закону, при його укладенні були дотримані норми ЦК України, які регулюють дані правовідносини. До того ж відсутність валютної ліцензії у ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не може бути підставою для визнання недійсним договору факторингу, оскільки чинне законодавство не вимагає її наявності під час здійснення операцій факторингу. Таким чином, відповідно до чинного цивільного законодавства суд вважає правильним у задоволенні позовних вимог відмовити. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 514, 516, 627, 638, 1054, 1077-1079, 1081 ЦК України;

Outcome: dismissed