Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач у травні 2015 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що належить [PERSON], таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до кредитного договору №8/2006/840-к/519-н від 11.10.2006 року, укладеного між ним та відповідачем, останній зобов'язався надати [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 53800,00 доларів США зі сплатою за користування ним відсотків. В забезпечення зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки квартири, що належить позивачу. 13.01.2015 року у зв'язку із наявною простроченою заборгованістю збоку позивача на користь відповідача, останній скористався своїм правом на дострокове повне стягнення кредиту у позасудовий спосіб, а саме - звернувся до нотаріуса Бондар І. М. (третя особа) з метою вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки від 11.10.2006 року - звернення стягнення на предмет іпотеки. Третя особа (нотаріус) вчинив відповідний виконавчий напис, із яким позивач не погодився. [PERSON] вважає, що цей виконавчий напис вчинено із порушенням законодавства, сума боргу не є безспірною, нотаріусом запропоновано стягнути суми, що не підлягають стягненню у зв'язку із спливом строку давності, і відповідно такий виконавчий напис повинен бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням викладеного просив покласти судові витрати на відповідача. Позивач у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача 10.11.2015 року у судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнавав, письмових заперечень проти позову не надав. Треті особи в судове засідання не з'явились, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.10.2006 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір №8/2006/840-к/519-н, відповідно до п. 1.1 якого відповідач зобов'язався надати позивачу кредит готівкою в іноземній валюті в сумі 53 800,00 доларів США в порядку та на умовах визначених договором. У той же день в забезпечення зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки №519-н/1, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Петренко К. В., реєстровий №85. 31.01.2014 року відповідач звернувся до третьої особи (нотаріуса) Бондар І. М. із заявою №1030 від 13.01.2014 року, в якій просив нотаріуса вчинити виконавчий напис на зазначеному вище договорі іпотеки та звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою м. Дніпропетровськ, проспект газети «Правда», будинок 48 квартира 22. В обґрунтування своєї заяви відповідач зазначив, що загальна сума заборгованості за кредитним договором збоку позивача на користь відповідача станом на 12.12.2013 року складає 87 115,49 доларів США та 1 631 111,93 гривень, строк за який пропонується стягнення - сім років, два місяця та один день, а саме - з 11.10.2006 року по 12.12.2013 року. Приватний нотаріус Бондар І. М., дослідивши заяву відповідача та додані до неї документи, визнала їх достатніми та такими, що підтверджують безспірність заборгованості та вчинила виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №460 від 31.01.2014 року. Проте із таким висновком нотаріуса погодитись не можна виходячи із наступного: Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до ч. 2 статті 640 Цивільного кодексу України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника або інший документ, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 2 статті 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В той же час, відповідно до усталеної судової практики, документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір заборгованості є виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (ухвала ВССУ від 15.06.2011 р. у справі №6-4882св11). Таким чином, виходячи із змісту зазначених норм права, нотаріус, для вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки, укладеному на забезпечення зобов'язань за кредитним договором, насамперед повинен впевнитись в тому, що правовідносини набули чинності, тобто що кредит дійсно був виданий. Сам по собі кредитний чи іпотечний договір не є таким доказом, оскільки на підтвердження факту видачі кредиту повинен бути пред'явлений документ первинної бухгалтерської документації. Із матеріалів справи вбачається, що банком не було надано нотаріусу такого первинного бухгалтерського документу, у зв'язку із чим нотаріус не міг безспірно встановити дійсність кредитних правовідносин між позивачем та відповідачем та визначити, чи набули вони чинності. Враховуючи зазначені обставини, нотаріус повинен був відмовити банку у вчиненні виконавчого напису. У разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватись таким, що не підлягає виконанню. (п. 10 Узагальнень судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову у їх вчиненні, пленум ВССУ від 07.02.2014 року). Крім того, нотаріусом невірно визначено момент виникнення права вимоги у відповідача відносно позивача. Відповідно до п. 3.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом України 22.02.2012 року за №296/5 строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Відповідно до договору іпотеки банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення позичальником зобов'язання за кредитним договором. Пунктом 4.2.4 кредитного договору встановлено право банку вимагати від позичальника повного дострокового погашення кредиту у разі, якщо позичальник не сплатив чергового платежу в терміни, визначені пунктом 3.3.3 Кредитного договору. Пунктом 3.3.3 Кредитного договору встановлено, що черговий платіж сплачується щомісячно до 20 числа поточного місяця. Оскільки в кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіка погашення кредиту, то початок перебігу строку позовної давності для стягнення кредиту й процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, а тому загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений у договорі графіком платежів. (зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі №6-20цс14). Таким чином, враховуючи правову позицію ВСУ, право банку вимагати повного дострокового погашення кредиту з позичальника розпочалось наступного дня після того, як позичальник не сплатив в повному обсязі черговий місячний платіж у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України право дострокового повернення коштів виникає у кредитора в разі прострочення повернення позичальником чергової частини позики. Відповідно до пунктів 3.3.2, 3.3.3 Кредитного договору, з розрахунку за кредитним договором, наданого банком нотаріусу, вбачається, що цей день наступив і це право виникло 21.02.2007 року. Саме у цей день вперше не було сплачено черговий платіж і починаючи з цього дня триває прострочення кредиту. При цьому слід враховувати той факт, що в законодавстві визначаються як різні поняття «строк дії договору» та «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 Цивільного кодексу України). Пред'являючи вимогу про повне дострокове стягнення кредиту, банк змінив у сторону зменшення строк повного виконання зобов'язання, використавши при цьому право, надане йому договором. І початок перебігу строку пред'явлення вимоги розпочинається в розумінні статті 253 Цивільного кодексу України саме наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тобто, в даному випадку саме з 21.02.2007 року - дня коли банк дізнався про порушення свого права на своєчасне і в повному обсязі отримання платежів по кредиту та отримав право вимагати від позичальника повного дострокового погашення кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», банк мав можливість звернутись до нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису, а нотаріус, у свою чергу, міг задовольнити таке звернення шляхом вчинення виконавчого напису протягом трьох років з дня виникнення права вимоги, тобто до 21.02.2010 року. Оскільки банк звернувся до нотаріуса значно пізніше, нотаріус повинен був відмовити банку у вчиненні виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису поза межами зазначеного вище строку суперечить ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Як визначено пунктом 31 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи встановлену ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» заборону банкам вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що ця вимога закону стосується позасудового порядку повернення кредитів і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Крім того, під час розгляду справ за позовами про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, судам зокрема необхідно встановити наявність (відсутність) об'єктивних обставин, коли виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню. (п. 10 Узагальнень судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову у їх вчиненні, пленум ВССУ від 07.02.2014 року). Як вбачається з постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження за оскаржуваним виконавчим написом нотаріуса, цей виконавчий напис був пред'явлений до виконання 22.04.2015 року. Проте, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути подані до виконання протягом одного року. Відповідно до ч. 3 ст. 24 цього ж закону, строк пред'явлення виконавчого документу для виконання не підлягає поновленню. Днем вчинення виконавчого напису є 31.01.2014 року. Таким чином, він міг бути пред'явлений до виконання протягом одного року, тобто до 01.02.2015 року, проте був поданий значно пізніше. Зазначене дає підстави вважати, що починаючи із 01.02.2015 року виконавчий напис є таким, що втратив чинність, і відповідно не підлягає виконанню. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушенням законодавства, у зв'язку із чим цей виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved