Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] , [PERSON] , та просить суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] за період з жовтня 2013 року по травень 2017 року в розмірі 17048,49 грн., 3 % річних в розмірі 626,44 грн., інфляційних страт у розмірі 4465,73 грн., а всього 22140,66 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідач [PERSON] є власником квартири за вказаною адресою, а [PERSON] зареєстрований та мешкає в цій квартирі, вони отримують послуги, що надає позивач, який яке є правонаступником Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль», тобто в силу ст.634 ЦК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вважаються такими, що уклали підприємством позивача договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Як власник та користувач, відповідачі мають нести тягар по утриманню житла, оплачувати спожиті послуги щомісячно, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, але своєчасно надані позивачем послуги не сплачують, у зв`язку з чим станом на 23.05.2017 виникла заборгованість у розмірі 17048,49 грн., на яку відповідно до положень ст.625 ЦК України відповідачу було нараховано інфляційні витрати за весь час прострочення, та три проценти річних від простроченої суми. Через наявність заборгованості 26.05.2015 позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, який було видано 23.07.2015 у справі №213/1703/15-ц, а потім скасовано ухвалою від 02.09.2015, тому позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Належним чином повідомлені відповідачі в судове засідання не з`явилися, відповідач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, довірила представництво своїх інтересів адвокату Лівицькому О.М. /а.с.50-51, 181, т.1/, який подав заперечення на позовну заяву, не погодившись із підставами позову, та вказав, що квартира відповідача-1 з 2010 року обладнана індивідуальним джерелом опалення, який введено в експлуатацію на підставі проектно-технічної документації, Акта вводу в експлуатацію газифікованого об`єкта від 27.12.2010, та відключена від мережі централізованого опалення згідно Акту № 2 від 01.03.2012, складеного КПТМ «Криворіжтепломережа», яке на тої час був постачальником послуг. У 2013 році на підставі рішення міськвиконкому будинок відповідачів було передано на обслуговування ДП «КТЦ», та КПТМ надало до ДП «КТЦ» перелік споживачів, чиї квартири були відключені від мережі централізованого опалення в зв`язку з влаштуванням в них індивідуального джерела постачання теплової енергії. Зазначив, що та обставина, що відповідач-1 не користується послугами позивача визнана судом в ухвалі про скасування судового наказу. Підкреслив, що договору між підприємством позивача та відповідачем не існує, пропозицій від ДП «КТЦ» укласти такий договір до не надходило. Просив у задоволенні вимог відмовити. Після набрання чинності нової редакції ЦПК України, 08.02.2018 позивач надав відповідь на відзив (заперечення), в яких зазначив, що твердження представника відповідача-1 про те, що вона не користувалась послугами позивача не можна прийняти до уваги, оскільки є певний Порядок відключення від мережі централізованого опалення, затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22.11.2005 № 4. Внесені до нього в подальшому зміни унеможливлюють відключення окремих приміщень у житлових будинках, і дозволяють таке відключення лише повністю будинком. Акт відключення від мережі має бути в 10-денний термін переданий на затвердження до спеціальної комісії, створеної органом місцевого самоврядування. Зазначив, що оскільки відповідачами не дотримано встановлений порядок, відповідачі мають вносити плату за тепло, яку правомірно нараховує позивач. Також у відповіді на відзив йдеться про те, що скасування судового наказу не може бути доказом законності відключення квартири, де мешкають відповідачі, від мережі централізованого опалення, на що посилається представник одного з відповідачів, оскільки предметом заяви про видачу судового наказу було стягнення заборгованості з комунальних послуг, а не факт встановлення автономного опалення. Отримавши відповідь на відзив, представник [PERSON] надав заперечення, в яких зазначив, що згідно з договором купівлі-продажу власником квартири є тільки [PERSON] , договір з якою позивачем не укладався, просив відповідача [PERSON] визнати неналежним відповідачем, у задоволенні позову відмовити, оскільки відповідачі не користуються послугами позивача. В судових засіданням представники сторін підтримували свої позиції, викладені у позовній заяві, запереченнях, відзиві та відповіді на відзив. Представника позивача Нофенко Л.В. просила задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Лівицький О.М. просив у позові відмовити в повному обсязі, зазначив, що предметом позову у цій справі є стягнення оплати за теплопостачання, яке не надавалося. Факт відключення квартири від мережі не є предметом даного судового розгляду. Просив врахувати, що [PERSON] не є власником квартири, тому тільки [PERSON] має бути відповідачем. За його клопотанням в порядку ст.140 ЦПК України, з метою фіксування доказів, судом було проведено огляд квартири відповідачів, зокрема внутрішньо будинкової мережі теплопостачання та встановлено, що дійсно в квартирі відключена труба з гарячим водопостачанням, на кухні встановлено котел, про що складено протокол окремої процесуальної дії. За проханням представника позивача до нього внесено відомості про відсутність Акту про відключення, затвердженого постійно діючою комісією, порушено встановлений Порядок, здійснено самовільне втручання в систему теплопостачання. Судом витребувались докази за клопотанням представника позивача згідно зі ст.84 ЦПК України стосовно того, чи створювалась Криворізькою міською радою міжвідомча комісія для розгляду питань відключення споживачів від ЦО і ГВП, та чи зверталися [PERSON] , [PERSON] до цієї комісії з заявою про відключення квартири від централізованої мережі теплопостачання, а також в порядку ст.81 ЦПК України - докази нарахувань КПТМ «Криворіжтепломережа» плати відповідачам, про порядок затвердження форми Акту відключення та інші. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач-1 є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , обидва відповідача зареєстровані в ній /а.с.11,12,37, т.1/. 27.12.2010 представниками ВАТ «Криворіжгаз» за вказаною адресою складено Акт прийому до експлуатації газифікованого об`єкта, з якого вбачається, що в квартирі встановлено котел, а також складено Акт прийому газового лічильника за вказаною адресою. Для встановлення обладнання за заявою [PERSON] розроблено робочий проект, посадовими особами ВАТ «Криворіжгаз» розроблені технічні умови на проектування газозабезпечення обладнання автономного обладнання за вказаною адресою /а.с.39-46, т.1/. Згідно з Актом від 01.03.2012, складеним працівником КПТМ «Криворіжтепломережа», в квартирі за адресою [ADDRESS] наявний розрив в системі централізованого опалення, встановлено автономне опалення. Як зазначено в цьому Акті, за самовільне підключення до мереж КП «Криворіжтепломережа» несе відповідальність споживач. Акт підписаний [PERSON] /а.с.38, т.1/. В матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідачами вчинені інші послідовні дії, передбачені Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Разом з тим, Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22.11.2005 № 4 затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання (надалі - Порядок). Відповідно до п.1.2. Порядку, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від вказаних мереж. ^ Згідно з п.2.1. цього Порядку, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник повинен звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. Пунктом 2.6 Порядку передбачено, що по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. З витребуваних судом доказів вбачається, що рішенням виконкому Криворізької міської ради від 08.02.2006 № 90 створена міжвідомча комісія з питання відключення споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, яку рішенням від 12.11.2008 затверджено в новому складі. Розгляд та вирішення питань з відключення від мереж ЦО і ГВП належить до компетенції Департаменту розвитку інфраструктури міста,відповідно до листа якого за № 7/6/917 від 19.02.2019 звернень від споживачів [PERSON] , [PERSON] з проханням відключення квартири за адресою: [ADDRESS] від мереж ЦО і ГВП не надходило /а.с.193-200, т.1/. Наданими на запит суду КПТМ «Криворіжтепломережа» документами підтверджено, що 09.01.2013 відбувалося засідання комісії цього підприємства по розгляду колективного звернення громадян щодо влаштування індивідуального автономного опалення. Згідно протоколу № 5 комісії, 62-м заявникам було запропоновано до 09.01.2013 надати до комісії пакет документів на встановлення автономного опалення, згідно Порядку відключення окремих житлових приміщень від централізованої системи опалення, розглянуто 58 пакетів документів, перелічені адреса цих абонентів та зазначено які документи надані кожним із споживачів окремо. З цих документів вбачається, що за спірною адресою відомості щодо погодження УЖКГ або дозвіл міжвідомчої комісії, відсутні, що свідчить про те, що, незважаючи на наявність Актів про відключення та про встановлення автономного опалення, теплотехнічного розрахунку тощо, до УЖКГ або міжвідомчої комісії за дозволом на відключення та влаштування індивідуального автономного опалення відповідачі у справі не зверталися /а.с.103-107, т.1/. В судовому засіданні представником позивача суду надано копію рішення виконкому Криворізької міськради від 12.10.2011 № 343, яким надано згоду на передачу об`єктів теплопостачання від КПТМ «Криворіжтепломережа» на балансовий облік та господарське відання до ДП «Криворізька теплоцентраль». На ухвалу суду про витребування доказів щодо нарахування (не нарахування заборгованості) відповідачам суд отримав від КПТМ «Криворіжтепломережа», з якої вбачається, що за адресою: [ADDRESS] в період з 01.03.2012 по 01.10.2013 нарахування за послуги теплопостачання здійснювались; в липні 2014 року за зазначеною адресою здійснено перерахунок розмірі плати за ненадані послуги в розмірі 2407,98 грн., про що споживачів було повідомлено листом. З 01.10.2013 особові рахунки передані на обслуговування до ДП «Криворізька теплоцентраль». Дозвільних документів на вказану квартиру підприємству не надано. Також суд проінформовано, що форму акту про відключення затверджено вищезазначеним Порядком, який підписується представником власника будинку, представником монтажної організації, власником квартири або уповноваженою ним особою, представником виконавця послуг з ЦО і ГВП та затверджується рішенням комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення. В інформації вказано, що такий акт від мешканців що за адресою: [ADDRESS] до КПТМ «Криворіжтепломережа» не надходив. Акт, складений представником підприємства, є актом довільної форми, який не дає підстав для зняття теплового навантаження та припинення нарахування за послуги теплопостачання. Суд також встановив, що наданий суду акт не має печатки, не затверджений рішенням міжвідомчої комісії, підписаний лише інспектором КПТМ, підпис якого завірено кутовим штампом. Отже, надані сторонами та зібрані судом та досліджені докази свідчать про те, що відповідачами не дотримано Порядку відключення окремих житлових приміщень від централізованої системи опалення, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22.11.2005 № 4. Оскільки відповідач-1 як власник, не зверталася до міжвідомчої комісії з заявою про надання дозволу на відключення квартири за адресою: [ADDRESS] від мережі централізованого теплопостачання, не отримала такого дозволу, отже не дотрималася встановленого порядку відключення від мережі централізованого теплопостачання, суд дійшов до висновку про порушення нею Порядку та самовільне відключення від мережі. Тому об`єктивно встановити, що відповідачі не користувалася послугами позивача з теплопостачання, - неможливо. Відповідно до пунктів 24, 25 «Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 630 від 21.07.2005, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з ЦО і ГВП. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. При цьому, суд критично ставиться до заперечень представника відповідача-1 проти позову в тій частині, що відповідачем вирішено питання щодо відключення від мережі теплопостачання, оскільки це не підтверджено жодними доказами. Також не приймає його зауваження, що факт відключення квартири від мережі не є предметом даного судового розгляду, оскільки він в запереченнях на позов зазначав, що відповідачі не оплачували нараховані суми тому що, встановили обладнання для індивідуального опалення, а тому суд вважає, що виникнення боргу пов`язано із встановленням відповідачами автономного опалення з порушенням норм та правил. Згідно з актами про підключення жилого будинку до системи централізованого опалення будинок відповідачів кожного опалювального сезону підключався до системи опалення /а.с.232-234, т.1/. Як встановлено судом, і не оспорювалось сторонами, що обидва відповідача зареєстровані за вказаною в позові адресою, а тому суд вважає, що позивач обґрунтовано звернувся з позовом до двох осіб. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач поставляв теплову енергію до квартири відповідачів за встановленими тарифами, але останні оплату за отримані послуги не здійснювали, що підтверджене наданими позивачем розрахунками. Інше відповідачам та представником не доказано. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Виходячи з положень зазначених норм закону, власники житла зобов`язані його утримувати. Внаслідок неоплати нарахованих послуг у відповідачів виникла заборгованість у розмірі 17048,49 грн., на яку споживачам нараховано 3 % річних у розмірі 626,44 грн. та інфляційні витрати у розмірі 4465,71 грн., що підтверджується наданими позивачем розрахунками /а.с.5,7, т.1/. Судом також встановлено, що позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу з [PERSON] , який ухвалою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 02.09.2015 було скасовано /а.с.4, т.1/. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який був чинним на дату виникнення правовідносин між сторонами, передбачено, що до обов`язків споживача входить оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Приписами ст.67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Квартирна плата та плата за комунальні послуги вносяться щомісяця у встановлені строки. Отже, судом встановлено, що у позивача відсутні правові підстави для звільнення відповідачів від оплати послуг, що надавалися. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1192цс15, згідно з якою підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем, та в постанові Верховного Суду від 27.09.2018 у справі № 221/1596/16-ц. Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Суд вважає, що позивачем надано суду достатньо належних доказів, які підтверджують, що його права стосовно своєчасного та повного отримання оплати послуг порушено відповідачами, у зв`язку з чим вони підлягають відновленню. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. Оскільки відповідно до ст.141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору в разі задоволення позовних вимог покладаються на відповідача, то підлягає стягненню з відповідачів судовий збір, який було сплачений позивачем, порівну з кожного відповідача, відповідно до п.35 Постанови Пленуму ВСУ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: approved