Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він перебував у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], яка в даний час проживає відповідачем. Відповідач чинить йому перешкоди у побаченнях з дитиною. Тому просить зобов'язати відповідача усунути перешкоду у спілкуванні з дитиною та визначити порядок його участі у вихованні дитини шляхом систематичних побачень з дитиною кожного понеділка, вівторка, середи, п'ятниці з 17 -00 години до 20-00 години, кожної суботи та неділі зз 10-00 години до 19-00 години. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Відповідач та його представник позов визнали частково і пояснили, що відповідач згодна на участь батька у вихованні дитини на умовах визначених у висновку служби у справах дітей. Вважають, що відповідач має зустрічатися з дитиною виключно у присутності матері. Представник третьої особи позов підтримала частково і підтримала письмовий висновок служби у справах дітей СМР. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази подані сторонами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. За змістом ст.ст.141, 150 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, а предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Зазначеному обов'язку батьків відповідає відповідне право дитини, закріплене в ст.ст.8, 19 Закону України «Про охорону дитинства». Положеннями ст.ст.7, 155 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.153 СК України, ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право безперешкодне спілкуватися з нею, якщо таке право не обмежено законом або судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Положеннями ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Таким чином, законодавством України закріплено рівний обов'язок батьків, в тому числі тих що мешкають окремо від дитини, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі та мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, неповнолітня дитина залишилася проживати разом з відповідачем. Також судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися недоброзичливі стосунки та сторони не можуть самостійно погодити порядок участі батька у вихованні дитини та його зустрічей з дитиною, що визнане сторонами у судовому засіданні та доказуванню не підлягає. Окрім того, даний факт підтверджується поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Факт створення перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною фактично визнаний відповідачем, яка надаючи пояснення в судовому засіданні зазначила, що вона самостійно вирішує коли надавати можливість батьку зустрічатися з сином та обумовлює таки зустрічі своєю присутністю. З пояснень відповідача також вбачається, що у дитина має наступний режим: прокидається о 09-00 години, денний сон з 13-30 по 16-30 годин та лягає спати о 21-30 годині. Службою у справах дітей СМР надано висновок щодо можливих варіантів участі батька у вихованні дитини, за яким запропоновано встановити наступний порядок участі батька у вихованні дитини: шляхом систематичних зустрічей з дитиною кожної 1 та 3 суботи місяця з 10-00 години до 13-00 години з урахуванням стану здоров'я дитини та інших обставин, що мають істотне значення, в присутності матері або інших членів сім'ї дитини. Вказаний висновок наданий Службою у справах дітей до дослідження усіх обставин та доказів по справі, на думку суду не повністю відповідає інтересам дитини та принципу рівності прав та обов'язків батьків щодо їх спілкування з дитиною та участі у її вихованні, окрім того він суперечить наведеним вище нормам Закону. Визначений службою у справах дітей час та періодичність побачень істотно обмежують права позивача на участь у вихованні дитини, та права дитини на спілкування з батьком, обмежуючи такі зустрічі дитини з батьком 6 годинами на місяць. Окрім того, обумовлюють побачення не визначених обставинами та присутністю відповідача чи не визначених членів сім'ї дитини, що порушує право батька та дитини на особисте спілкування між собою. Враховуючи наведене суд, на підставі ст. 19 СК України та з урахуванням інтересів дитини, вважає за можливе відступитися від наданого органом опіки та піклування висновку та доповнити його вимогами щодо зустрічей батька з дитиною без участі сторонніх осіб та збільшити час участі батька у вихованні з дитиною шляхом формі систематичних побачень кожної першої та третьої суботи, другої та четвертої неділі місяця з 10-00 години до 13-00 години; щосереди з 18-00 години до 20-00 години.. Правовідносини, що виникли між сторонами є сімейними та врегульовані ст. 141, 142, 150, 151, 152, 155, 157-159, 160, 161, 164, 170 СК України. З урахування наведених вище та встановлених судом фактів, суд вважає що є підстави для часткового задоволення позову та усунення перешкод позивачу у вихованні сина [PERSON] та покладення на відповідача обов'язку не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення участі батька у вихованні дитини у наступний спосіб: у формі систематичних побачень з сином без участі сторонніх осіб кожної першої та третьої суботи, другої та четвертої неділі місяця з 10-00 години до 13-00 години; щосереди з 18-00 години до 20-00 години.. У задоволенні позову в іншій частині суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог з наведених вище підстав. На підставі викладеного,

Outcome: partial