Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позиція сторін у справі У листопаді 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якому на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просила стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 3 річних: за договором від 06 лютого 2014 року № SAMDNWFD0070072034200 в сумі 33 329, 50 дол. США; за договором від 06 лютого 2014 року № SAMDNWFD0070072033400 в сумі 44 439, 37 дол. США; за договором від 06 лютого 2014 року № SAMDNWFD007007203280 в сумі 145 441, 62 дол. США. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року у справі № 757/18976/18-ц зобов`язано АТ «Комерційний Банк «Приватбанк» перерахувати [PERSON] кошти: 13 282, 34 дол. США з рахунку № [NUMBER] на рахунок № [NUMBER] , кошти 4 058, 39 дол. США з рахунку № [NUMBER] на рахунок № [NUMBER] , кошти 3 043, 79 дол. США з рахунку № [NUMBER] на рахунок № [NUMBER] . 20 серпня 2019 року в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримано та зареєстровано заяву, в якій позивач запропонувала банку добровільно виконати рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року у справі № 757/18976/18-ц. Станом на 15 листопада 2019 року вказане рішення суду банком не виконане, у зв`язку із цим [PERSON] з вернулась до суду із позовом. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначив, що розмір неустойки підлягає зменшенню, оскільки не може значно перевищувати розмір збитків. Пеня нарахована позивачем за кожний день прострочення повернення відсотків є неправомірною та безпідставною вимогою. У випадку підтвердження позивачем позовних вимог належними та допустимими доказами та їх задоволення судом, відповідач вважає, що у резолютивній частині рішення суду має бути зазначено, що сума коштів стягується без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що стала судова практика, у тому числі і Верховного Суду, каже, що у разі застосування судом статті 551 ЦК України, зменшення пені у даній категорії справ повинно бути здійснено до розміру 100 % вкладу. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2019 року у справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 06 лютого 2014 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SAMDNWFD0070072034200. На виконання даного договору 06 лютого 2014 року позивачем було передано банку 3000,00 дол. США. 06 лютого 2014 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SAMDNWFD0070072033400. На виконання даного договору 06 лютого 2014 року позивачем було передано банку 4000,00 дол. США. 06 лютого 2014 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SAMDNWFD0070072032800. На виконання даного договору 06 лютого 2014 року позивачем було передано банку 13000,00 дол. США. Навесні 2014 року, у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим, рахунки позивача були заблоковані відповідачем. З метою отримання належних позивачу коштів за договорами у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» 28 лютого 2018 року, 28 березня 2018 року було зареєстровано заяви про перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] , але подані заяви не були задоволені. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року, у справі № 757/18976/18-ц зобов`язано АТ «Комерційний Банк «Приватбанк» перерахувати [PERSON] кошти: 13 282, 34 дол. США з рахунку № [NUMBER] на рахунок № [NUMBER] , кошти 4 058, 39 дол. США з рахунку № [NUMBER] на рахунок № [NUMBER] , кошти 3 043, 79 дол. США з рахунку № [NUMBER] на рахунок № [NUMBER] . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 20 серпня 2019 року представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою, в якій пропонував банку виконати у добровільному порядку рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року у справі № 757/18976/18-ц та зазначив, що у разі якщо протягом 10 днів з дати отримання даної заяви рішення суду не буде виконано сторона позивача буде змушена звернутися до суду із позовом про стягнення з банка пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 16 вересня 2019 року № 20.1.0.0.0./7-190820/2210 банк повідомив позивачу, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року оскаржено в апеляційному порядку, у зв`язку з чим банк не має змоги задовольнити запит. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України). У постанові від 13 березня 2017 року у справі № 6-2128цс16 Верховний Суд України зробив висновок, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення. Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. У постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6 2829цс16, від висновку у якій вважає за необхідне відступити колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, висловлено правову позицію щодо призначення до стягнення суми 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, виключно в національній валюті України - гривні. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року Справа № 761/26293/16-ц (Провадження № 14-64цс19). В судовому засіданні встановлено, що вимога про повернення коштів за договорами банківських вкладів отримана банком у листопаді 2014 року, проте останній свої зобов`язання щодо повернення коштів безпідставно не виконує більше 5 років. Суд зазначає, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року підтверджує номінальне право позивача на отримання грошових коштів внесених нею до банку на підставі договорів банківського вкладу. Обов`язок банку щодо повернення грошових коштів вкладнику виникає з умов договорів, а не із рішення суду, яке набрало законної сили після його перегляду в апеляційному порядку. Оскільки відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення позивачу грошових коштів за банківськими вкладами, чим порушив умови договорів, то в нього виник обов`язок відшкодувати три проценти річних від простроченої суми, при цьому саме у національній валюті, тому суд вважає за необхідне здійснити стягнення у гривневому еквіваленті по відношенню до долара США за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц. Враховуючи те, що розмір нарахованої неустойки значно перевищує розмір збитків, то суд,

Outcome: partial