Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач - публічнеакціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві позивач вказав, що 01 липня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 001-19061-010713, згідно якого Банк відкрив картковий рахунок в національній валюті та встановив ліміт Кредитної лінії у розмірі 15 000 гривень. Банку стало відомо, що [INFO] року [PERSON] помер та відповідно до повідомлення нотаріуса Чортківської державної нотаріальної контори Бучацької державної нотаріальної контори Максимович Л. В., яке банк отримав 05 липня 2017 року, свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] було видано [PERSON], як єдиній спадкоємиці. Станом на 07 квітня 2015 року (дата смерті позичальника) утворилась заборгованість в розмірі 12593,73 гривень, які необхідно стягнути з спадкоємиці померлого [PERSON] Представник позивача в судове засідання не з'явився. В позовній заяві просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитній лінії в сумі 12593,73 гривень та судові витрати по справі в розмірі 1600 гривень. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена, відповідно до вимог ч. 3 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). 01 липня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 001-19061-010713 на відкриття карткового рахунку [NUMBER] в національній валюті України з використанням платіжної карти та обслуговування платіжної картки. Згідно умов даного договору банк відкрив кредитну лінію на загальну суму 15 000, 00 гривень зі строком ліміту кредитної лінії - 364 календарних дні. Позивачу стало відомо, що [PERSON] [INFO] року помер, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи фотокопію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15 вересня 2015 року. Слід зазначити, що 02 жовтня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно рішення №181 було розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» строком з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб АТ «Дельта Банк» рішенням № 278 від 30.12.2015 року призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову В.В. на строк з 01.01.2016 року по 04.10.2017 року включно. 22 лютого 2017 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №619 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважних ліквідаторів», яким строк здійснення процедури ліквідації банку продовжено до 04 жовтня 2019 року включно. Станом на 07 квітня 2015 року, тобто на день смерті позичальника [PERSON], утворилась заборгованість в розмірі 12593,73 гривень. Відповідно до ч.2 ст. 1220 Цивільного кодексу України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч.1 ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 Цивільного кодексу України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Згідно ст. 1282 Цивільного кодексу України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 Цивільного кодексу України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені ст.1281 Цивільного кодексу України строки - це строки, в межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. З позовної заяви вбачається, що згідно повідомлення нотаріуса Чортківської державної нотаріальної контори Бучацької державної нотаріальної контори Максимович Л. В., яке банк отримав 05 липня 2017 року, свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] було видано [PERSON], як єдиній спадкоємиці. Однак письмові докази, які б підтвердили такий факт (чи дійсно відповідач являється спадкоємцем, померлого, з чого складається спадкове майно, її частка у спадковому майні тощо) в матеріалах позовної заяви відсутні. Також в матеріалах позовної заяви відсутні відомості, відповідно до ч.2 ст. 1281 ЦК України, про пред'явлення банком вимоги щодо сплати боргу у шестимісячний строк до спадкоємця [PERSON] Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Отже, суд не встановив, коли саме банку стало відомо про смерть боржника, чи коли банк дізнався про відкриття спадщини, що має істотне значення для вирішення даної цивільної справи по суті. Суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства позбавлений права самостійно, з власної ініціативи збирати докази, в тому числі щодо спадкової маси після смерті [PERSON] За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, що не позбавляє позивача права звернутися до суду з підстав, передбачених ст.ст. 1281, 1282 ЦК України.

Outcome: dismissed