Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Західінкомбанк» (далі - ПАТ «Західінкомбанк») звернулось в суд із позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] частково заборгованість по основну зобов'язанню (тілу кредиту) за кредитним договором № 48 від 19.11.2005 року в розмірі 25 619, 44 доларів США та сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.07.2005 року між сторонами було укладено кредитний договір № 48, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 7 500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних, з кінцевим терміном повернення до 18.07.2012 року. 22 листопада 2007 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, у відповідності до умов якої внесено зміни до п.1.1. кредитного договору, за яким позичальнику було надано кредит для купівлі автомобіля та інші власні потреби у розмірі 50 000 доларів США із сплатою 12% річних. 18 листопада 2012 року між сторонами було укладено ще одну додаткову угоду, якою збільшено термін користування кредитними коштами до 18.07.2014 року. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав належним чином не повертав отримані кошти та не сплачував нараховані відсотки згідно встановленого графіку. Сума заборгованості за кредитним договором становить 55 372, 27 долари США, з яких: 41 918, 37 доларів США - заборгованість по основному зобов'язанню (тіло кредиту) та 13 453, 90 доларів США - заборгованість за несплаченими відсотками за період з березня 2012 по червень 2014 року. У зв'язку з наведеним просить стягнути з відповідача частину основної заборгованість в розмірі 25 619, 44 доларів США. Представник позивача в судове засідання не з'явився. 24.07.2017 р. на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника ПАТ «Західінкомбанк», позов підтримує в повному обсязі, просить такий задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. У наданих суду письмових запереченнях зазначив, що позов не визнає в повному обсязі та вважає, що додаткова угода № 1 до кредитного договору №48 від 19 липня 2007 року, укладена між ним та позивачем, через не дотримання письмової форми є нікчемною, оскільки така не підписана уповноваженою особою ПАТ «Західінкомбанк» та не скріплена печаткою цієї фінансової установи, а відтак, вимога про стягнення з нього заборгованості є безпідставною. Крім того, вказує, що останній платіж ним було здійснено в червні 2013 року, а відтак, позивач подав даний позов із пропуском трирічного строку позовної давності. Просить застосувати наслідки пропуску строків позовної давності та відмовити у задоволенні позову. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 19 липня 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 48, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 7 500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних, з кінцевим терміном повернення 18 липня 2012 року (п.1.1 кредитного договору). 22 листопада 2007 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, у відповідності до умов якої внесено зміни до п.1.1. кредитного договору, за яким позичальнику було надано кредит для купівлі автомобіля та інші власні потреби у розмірі 50 000 доларів США із сплатою 12% річних. 18 листопада 2012 року між сторонами було укладено ще одну додаткову угоду, якою збільшено термін користування кредитними коштами до 18.07.2014 року. Відповідно до п.3.2.3. кредитного договору № 48 позичальник зобов'язується сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 12 % річних не пізніше останнього робочого дня поточного місяця включно, шляхом перерахунку коштів на рахунок кредитора. Згідно ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] належним чином не виконав зобов'язання, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 21.12.2016 року загальна сума боргу за кредитним договором № 48 від 19.07.2005 року становить 55 372, 27 долари США, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 41 918, 37 доларів США; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 13 453, 90 долари США. Одночасно вирішуючи питання про підставність позовних вимог, суд враховує, що відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1, ч.5 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору відповідач (позичальник) був зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим з утворилася заборгованість за кредитним договором, останній платіж вчинений ним у листопаді 2013 року, що підтверджується розрахунком, наданим позивачем. Зважаючи на те, останній платіж відповідачем було здійснено у листопаді 2013 року, перебіг строку позовної давності (в силу ч.2 ст.264 Цивільного кодексу України) розпочався у листопаді 2013 року та відповідно у листопаді 2016 року сплив, а позивач звернувся до суду із даним позовом лише 22.06.2017 року. Обставин, які б свідчили про зупинення чи переривання перебігу строку позовної давності, судом не встановлено. Будь-яких поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем не наведено. Згідно із ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові, прийнятій в результаті перегляду рішень в порядку п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, в цивільних справах № 6-31цс15 від 03.06.2015 року, № 6-116цс13 від 06.11.2013 року, №620цс14 від 19.03.2014 року Відповідно до ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Враховуючи вищенаведене, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у зв'язку із пропущенням позивачем трирічного строку позовної давності.

Outcome: dismissed