Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 12830,30 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.08.2013 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 2800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № 5211537448897251 «Універсальна 55», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач зазначає, що відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт (відповідач) дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. На думку позивача, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. У позові позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. При цьому позивач посилається на ч.1 ст. 634 ЦК України згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», а також має право односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач надав кредит, а позичальник зобов'язаний відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту та оплачувати комісії. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язання за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. В порушення статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України відповідач, на думку позивача, зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Станом на 06.07.2017 року за розрахунками позивача, відповідач має заборгованість у розмірі 12830,30 грн., яка складається з наступного: 2306,27 грн. - заборгованість за кредитом, 9436,87 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; штраф 500,00 грн - фіксована частина, 587,16 грн. - штраф (процентна складова). Позивач надав суду письмову заяву розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не відомі, заяв та клопотань від нього не надходило. Відповідно до відомостей, наданих адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УМВС України в Дніпропетровської області, відповідач [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 42). Позивач був неодноразово повідомлений повістками про дату, час та місце судового розгляду цивільної справи; відповідно до поштового конверту, поверненого на адресу суду з поміткою «не проживає», відповідач за вказаною адресою не розшуканий. Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 130 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Позивач також надав суду копію номеру газети «Вісті Придніпров'я» від 21.12.2017 року, № 99 (1898), в якому було розміщено об'яву про виклик в судове засідання, призначене на 27.12.2017 року у Покровському районному суді Дніпропетровської області відповідача [PERSON] Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки всі умови у сукупності існують, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, про що постановив відповідну ухвалу. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв'язку з неявкою всіх учасників справи. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Суд встановив, що 27.08.2012 року відповідач звернувся до позивача із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 5). Відповідно до договору позивач надав позичальнику, тобто відповідачу, споживчий кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту при укладенні договору - 2800,00 грн. на платіжну картку № 5211537448897251 «Універсальна 55», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В матеріалах справи знаходиться копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 27.08.2012 року, підписана відповідачем. В тексті даної заяви зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява, разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Також в заяві зазначається, що [PERSON] ознайомилася та згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй у письмовому вигляді. Умови і Правилами надання банківських послуг розмішені на банківському сайті і клієнт зобов'язується регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку (а.с. 5). Таким чином, судом установлено, що [PERSON] уклав з позивачем договір приєднання. Позивач також надав суду виписку з картки [NUMBER] за період з 27.08.2013 року по 30.08.2017 року, з якої вбачається перелік операцій з карткою, які здійснив відповідач за вказаний період (а. с. 51-53). У відповідності до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт надав згоду на зміну Банком самостійно розміру кредитного ліміту. Відповідно до п. 1.1.3.2.3 вказаних Умов та Правил, клієнт погодився зі зміною банком в односторонньому порядку тарифів, а також інших умов обслуговування рахунку. Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов надання споживчого кредиту, що є складовою Договору, передбачена відповідальність позичальника за невиконання умов щодо повернення кредиту, а саме, при порушенні строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням, передбачених договором плюс 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Позивач надав кредит, а позичальник зобов'язаний відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту та оплачувати комісії. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язання за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що позивач зобов'язання за договором виконав. У свою чергу відповідач своїх зобов'язань за договором належним чином не виконує, не здійснює погашення кредиту, не сплачує проценти за його користування. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до п.1.1.7.12. Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк. Таким чином, кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання основного зобов'язання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені щомісячні платежі. Саме до цього зводиться висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13. Як витікає із розрахунку заборгованості, наданого позивачем за період з 12.12.2013 року по 06.07.2017 року, заборгованість за кредитом [PERSON] складає 2306,27 грн., заборгованість за процентами складає 9436,87 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в сумі 500,00 грн - фіксована частина, 587,16 грн. - штраф (процентна складова), суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15. У даному випадку вбачається вимога подвійної відповідальності відповідача - у вигляді штрафу в твердій сумі та процентній складовій, отже, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача штраф в сумі 500,00 гривень, оскільки правова природа штрафу передбачає тверду грошову суму. На підставі викладеного,

Outcome: partial