Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

ПрАТ «СК «Юнівес» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.04.2014 р. між ПрАТ «СК «Юнівес» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №085-а/14/зп, на підставі якого застраховано майнові інтереси, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованого наземного транспорту КІА RIA держ. номер [NUMBER]. В квітні 2014 р. відповідач надав заяву про настання страхової події та розрахунок майнової шкоди. ПрАТ «СК «Юнівес» по даній страховій події проведена виплата страхового відшкодування у розмірі 2776, 50 грн. 23.04.2014 р. до договору добровільного страхування наземного транспорту №085-а/14/зп укладена додаткова угода, а також відповідачем надано заяву щодо гарантії страхувальника. Відповідно до умов яких відповідач зобовязався сплатити не оплачені страхувальником чергові частини платежу, передбачені договором. Проте, відповідач не виконує умови договору добровільного страхування наземного транспорту №085-а/14/зп додаткової угоди, заяви щодо гарантії страхувальника, не здійснив четвертий страховий платіж. У звязку з чим, утворилась заборгованість по страховому платежу - в розмірі 1780,00 грн., який у випадку прострочення страхувальником оплати, відповідно до п. 3 гарантії, подвоюється. Згідно з умовами договору, ПрАТ «СК «Юнівес» нараховано пеню за прострочення зобовязання у розмірі 15,46 грн. Посилаючись на зазначені обставини, просять суд стягнути з відповідача в порядку регресу суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 3575,46 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача зявився, заявою просить суд розглянути справу без його присутності, позов задовольнити. За клопотанням представника позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.04.2014 р. між ПрАТ «СК «Юнівес» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №085-а/14/зп, на підставі якого застраховано майнові інтереси, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованого наземного транспорту КІА RIA держ. номер [NUMBER]. 22.04.2014 р. [PERSON] надав заяву на виплату страхового відшкодування, повідомлення про настання страхової події, а саме, пошкодження лобового скла транспортного засобі КІА RIA держ. номер [NUMBER], який був залишений на стоянці. Згідно зі страховим актом № А-1572 від 28.04.2014 р. ПрАТ «СК «Юнівес» по даній страховій події проведена виплата страхового відшкодування у розмірі 2776, 50 грн. 23.04.2014 року між ПрАТ «СК «Юнівес» та [PERSON] укладено додаткову угоду б/н до договору добровільного страхування наземного транспорту №085-а/14/зп від 04.04.2015 р. Разом з тим, відповідачем надано гарантію страхувальника від 23.04.2014 р. Згідно з умовами гарантії, відповідач зобовязався сплатити не оплачені страхувальником чергові частини страхового платежу, передбачені п.п.1.16.1 , 1.16. договору вчасно та у повному обсязі, відповідно до умов договору. При цьому, відповідно до п. 2 гарантії, страхувальник розуміє, що додаткова угода №1 від 23.04.2014 р. до договору, укладається ПрАТ «СК «Юнівес» виключно через гарантування страхувальником повної та своєчасної оплати несплачених частин страхового платежу, відповідно до п.п. 1.16.2, 1.16.3,1.16. договору. Відповідно до п. 3 гарантії, у випадку прострочення страхувальником оплати на будь-якій строк чергової частини платежу, передбаченої .п. 1.16.2, 1.16.3, 1.16 договору, додаткова угода від 23.04.2014 р. буде вважатися такою, що вчинена ПрАТ «СК «Юнівес» під впливом оману (з застосуванням обману) зі сторони страхувальника, із застосуванням наслідків, передбачених ч. 2 ст. 230 ЦК України, відповідно до якої, сторона, яка застосувала обман, зобовязана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у звязку із вчиненням правочину. Згідно з п.4 гарантії, збитками ПрАТ «СК «Юнівес» буде вважатись сума, яка підлягала б зарахуванню відповідно до п.6.21. договору (3560, 00 грн.). Згідно з п.3.2. договору страхувальник зобовязаний своєчасно і в повному розмірі внести страховий платіж, що відповідно до п.1.5. договору складається з чотирьох частин у розмірі 1780, 00 грн. кожна, строк останнього платежу до 04.01.2015 р. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] сплатив лише три частини страхового платежу. За таких обставин, відповідач не виконав зобовязання щодо внесення четвертої частини платежу у розмірі 1780, 00 грн. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Уклавши зі страховою компанією договір добровільного страхування наземного транспорту №085-а/14/зп від 04.04.2015 р., додаткову угоду до нього, надавши гарантію від 23.04.2014 р., та отримавши суму відшкодування у розмірі \~2776, 50 грн., відповідач [PERSON] у відповідності з умовами договору зобовязався сплатити страхові платежі у розмірах і строки, встановлені договором. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, у разі порушення зобов'язання боржник повинен відшкодувати збитки. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з п.9.2. договору, страхувальник несе майнову відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобовязання шляхом сплати страховику пені у розмірі 0,01 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання грошового зобовязання. Сума заборгованості складає 1780, 00 грн., прострочення за період з 04.01.2015 р. по 31.03.2015 р. становить 86 днів. Таким чином, пеня складає 15,46 грн. Відповідно до п. 3 гарантії від 23.04.2014 р., страхувальник відшкодовує ПрАТ «СК «Юнівес» збитки у подвійному розмірі. За таких обставин, заборгованість відповідача перед ПрАТ «СК «Юнівес» складає 3575, 46 грн., що складається з подвійної суми страховому платежу - 3560,00 грн. та пені у розмірі 15,46 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подаючи свої докази, сторони реалізують своє право на доказування і одночасно виконують обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Всупереч зазначеним вимогам чинного законодавства, відповідачем не надано жодного доказу на обґрунтування правової позиції щодо позову. Враховуючи вищевикладене, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат.

Outcome: approved