Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позиція сторін у справі. У листопаді 2019 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом до відповідача Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, у якому просили стягнути відшкодування заподіяної їм матеріальної шкоди у сумі 2 373 993, 20 грн та моральної - у сумі 1 000 000, 00 грн. Обґрунтовуючи свій позов, позивачі вказали, що проживали у власному будинку у с. Широкине, де проводилася антитерористична операція, а нині - Операція Об`єднаних Сил, у зв`язку з чим їхній будинок був пошкоджений внаслідок бойових обстрілів та влучення снарядів, майно, і все, що знаходилося у будинку, як і власне сам будинок з документами - втрачено. З даного приводу позивачі звернулися із заявою про кримінальне правопорушення до Генеральної прокуратури України, відомості про кримінальне провадження було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, заявникам як потерпілим особам вручено процесуальні пам`ятки про права та обов`язки потерпілого. Позивачі, люди похилого віку, пережили моральний стрес під час обстрілу у березні 2015 року окупаційними військами Росії, всього майна, котре було набуто ними протягом життя, їх було позбавлено, компенсацію моральної шкоди за що оцінюють у розмірі 1 000 000, 00 грн. Відповідачем Державою в особі Кабінету Міністрів України позов не визнано, вказано у відзиві, що терористична діяльність, яка має місце певний час на визначеній території Донецької та Луганської областей України, внаслідок якої було знищено майно позивачів, є результатом агресії Російської Федерації. Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності. Тому відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на останню, відповідно до принципів і норм міжнародного права. Також вказано, що позивачами не надано суду підтвердження щодо наявності обвинувального вироку, який набрав законної сили, стосовно заподіяння майнової шкоди у результаті терористичного акту, відповідно до ст. 258 Кримінального кодексу України. Кабінетом Міністрів України, у межах його компетенції, здійснено всі можливі дії щодо вжиття заходів щодо організації боротьби з тероризмом та відшкодування завданої шкоди. Відповідач Державна казначейська служба України позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що жодних прав та інтересів позивачів не порушувало Казначейство, не вступало у правовідносини з ними і жодної шкоди не завдавало, тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачам діями інших суб`єктів. У матеріалах справи відсутні докази того, що руйнування спричинені саме терористичним актом, не визначені особи, якими були завдані зазначені руйнування, не встановлено факту наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та спричиненою позивачам шкодою. Добровільна передача зруйнованого житла не здійснювалася. Третя особа у справі Донецька обласна рада просила здійснювати розгляд справи за відсутності представника, оскільки вирішення питання відшкодування шкоди постраждалим внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру не належить до повноважень обласної ради. У поясненнях третьої особи у справі Донецької обласної державної адміністрації, обласної військово-цивільної адміністрації вказано, що як юридичної особи публічного права обласна військово-цивільна адміністрація не існує, а, окрім того, звернено увагу, що, позивачами не доказано право власності на майно. Процесуальні дії. Ухвалою суду від 25 листопада 2019 року у справі відкрито провадження, для розгляду у загальному позовному порядку. 02 січня 2020 року на позов надійшов відзив відповідача Державної казначейської служби України. 20 січня 2020 року від третьої особи у справі Донецької обласної ради надійшли пояснення щодо позову. 04 лютого 2020 року від відповідача Кабінету Міністрів України подано відзив на позов. Ухвалою суду від 02 березня 2020 року у справі закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті. 13 травня 2020 року від третьої особи у справі Донецької обласної державної адміністрації, обласної військово-цивільної адміністрації до суду надійшли пояснення у справі. 15 липня 2020 року позивачами подано заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримуються і просять їх задовольнити. У судове засідання позивачі, їхній представник, представники відповідачів та третіх осіб у справі не з`явилися, у матеріалах справи містяться заяви по суті позову з відображенням позиції кожного із учасників. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Фактичні обставини. Позивачі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 лютого 1963 року у м. Дніпропетровськ (з 19 травня 2016 року, відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про перейменування міста Дніпропетровськ Дніпропетровської області» - м. Дніпро) Дніпропетровської області, що підтверджується відміткою про сімейний стан у паспорті громадянина України позивача [PERSON] Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато антитерористичну операцію. У відповідності до Постанови Верховної Ради України від 11 грудня 2014 року № 32-VII «Про зміни в адміністративно-територіальному устрої Донецької області, зміну і встановлення меж міста Маріуполь, Волноваського, Новоазовського та Тельманівського районів Донецької області» із змінами, внесеними Постановою Верховної Ради України від 20 травня 2015 року № 457-VIII, з метою упорядкування адміністративних зв`язків між окремими населеними пунктами Донецької області, які були розірвані внаслідок проведення антитерористичної операції, створення умов для ефективного здійснення повноважень органами місцевого самоврядування адміністративно-територіальних одиниць, що знаходяться поза межами зони проведення антитерористичної операції, та забезпечення життєдіяльності у таких населених пунктах, тимчасово, до переходу під контроль органів державної влади та органів місцевого самоврядування неконтрольованих ними населених пунктів Донецької області, землі Широкинської сільської ради (у тому числі села Широкине, села Бердянське) віднесено до земель Волноваської районної ради Донецької області. Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 02 грудня 2015 року № 1275-р (у редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 січня 2019 року № 28-р) село Широкино Новоазовського району Донецької області, відноситься до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до Актів обстеження об`єкту, пошкодженого (зруйнованого) від 28 червня 2015 року, складених Комісією у складі Голови Широкинської сільської ради та депутатів сільської ради, а саме будинку [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] та [PERSON] , виявлено 100 % руйнування стін та перегородок, перекриття та покриття, даху та покрівлі, внутрішніх інженерних мереж, на 80 % зруйнований фундамент. За звітом про оцінку вартості об`єкта нерухомості (житлового двоповерхового будинку [ADDRESS] ), складеним 04 вересня 2015 року, ринкова вартість витрат на заміщення об`єкта з врахуванням ПДВ (20 %), складає 1 742 653, 20 грн. Указом Президента України від 03 листопада 2017 року № 351/2017 утворено військово-цивільну адміністрацію сіл Широкине та Бердянське Волноваського району Донецької області. Згідно з довідками від 10 листопада 2017 року № 5840 та 26 грудня 2017 року № 5845 [PERSON] та [PERSON] взяті на облік як внутрішньо переміщені особи з с. Широкино Новоазовського району Донецької області. Позивачі визнані потеплілими особами у кримінальному провадженні № 42014000000000457, за фактом розв`язання та ведення представниками влади Російської Федерації і Збройних Сил Російської Федерації та іншими особами за попередньою змовою групою осіб агресивної війни проти України, що спричинило загибель людей та інші тяжкі наслідки, досудове розслідування у якому здійснювалося Головною військовою прокуратурою Генеральної прокуратури України. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за довідкою № 208349279, сформованої 06 травня 2020 року о 15:50:12 год., відомості про право власності на будинок [ADDRESS] , яке адміністративно віднесено до Волноваського району Донецької області, відсутні. Позиція суді та оцінка аргументів сторін. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Статтею 10 ЦПК України закріплено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Частиною четвертою статті 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин першої-третьої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Згідно з частиною першою статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з предметом й підставою позову. Згідно з пунктами 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Разом з тим позивачами суду не надано документів на підтвердження права власності на об`єкт нерухомості, компенсацію знищення якого вони просять стягнути суд. Тобто слід зробити висновок у справі, що позивачами за відсутності доказів права власності, не доказано порушення їхнього права. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди. Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння (бездіяльності) її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Для наявності підстав для зобов`язання відшкодувати моральну шкоду необхідно наявність незаконних дії чи бездіяльності держави в особі компетентних органів, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинного зв`язку між його діями та шкодою, а тому позивачі у цій справі повинні довести належними та допустимими доказами завдання їм шкоди, і що дії або бездіяльність відповідачів є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статті 1167 ЦК України. Оскільки позивачами залишився недоказаним факт права власності, у зв`язку із чим суд приймає рішення про відмову у задоволенні вимог про відшкодування майнової шкоди, у частині компенсації моральної шкоди слід також відмовити як у похідній вимозі. На підставі встановлених судом обставин, що мають вирішальне значення у справі,

Outcome: dismissed