Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Позивач у лютому 2021 р. звернувся до суду з позовом до відповідача Тисменицької міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності на будинковолодіння у порядку спадкування. Ухвалою суду від 26.05.2021 р. до участі у розгляді справи в якості співвідповідача залучено [PERSON] . Заявлений позов обґрунтовував тим, що [INFO] померла його матір [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина на будинковолодіння [ADDRESS] . Він є спадкоємцем за заповітом матері, посвідченим секретарем Хом`яківської сільської ради 24.05.2013 р. Він прийняв спадщину у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкове будинковолодіння складається із житлового будинку загальною площею 56,7 кв.м житловою площею 19,7 кв.м, 1940 року побудови, воріт та огорожі загальною вартістю 84610 грн. Незважаючи на те, що реєстрація права власності на спадкове будинковолодіння не проводилась, належний правовстановлюючий документ відсутній, його матір вважалася власником вказаного нерухомого майна, і це право презюмується. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, що підтверджується постановою державного нотаріуса Тисменицької районної державної нотаріальної контори від 26.01.2021 р. про відмову у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Просив визнати за ним право власності на будинковолодіння у порядку спадкування після померлої матері. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Павликівська Г.М. подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просив його задоволити та справу розглянути у відсутності сторони позивача. Представник відповідача Тисменицької міської ради Івано-Франківської області у судове засідання не з`явився, відповідач у поданому суду відзиві від 13.04.2021 р. просив справу розглянути у відсутності свого представника; посилався на те, що належним відповідачем у даному спорі є спадкоємець за заповітом [PERSON] - чоловіка матері позивача, який помер після смерті дружини 12.06.2016 р., - [PERSON] [PERSON] після смерті дружини як спадкоємець за законом першої черги прийняв обов`язкову частку у спадщині. Орган місцевого самоврядування може виступати відповідачем у справі про визнання права власності на спадкове нерухоме майно лише за відсутності інших спадкоємців. Просив відмовити у позові до Тисменицької міської ради з підстави заявлення позову до неналежного відповідача. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, не повідомила суду про причини неявки, не подала відзиву. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що матір позивача [PERSON] була власником будинковолодіння [ADDRESS] , 1940 року побудови, вартість якого на даний час складає 84610 грн. Будинковолодіння складається із житлового будинку загальною площею 56,7 кв.м житловою площею 19,7 кв.м, воріт та огорожі. Право власності [PERSON] , яка була головою робітничого двору, на вказане будинковолодіння підтверджується відповідним записом у погосподарській книзі Хом`яківської сільської ради, який визнавався в якості акту органу влади (публічного акту), що підтверджує право приватної власності.Однак, належний правовстановлюючий документ відсутній, реєстрація права власності не проводилась. Вказані обставини підтверджуються довідкою виконавчого комітету Хом`яківської сільської ради від 25.11.2020 р. № 320 (а.с.12), належно засвідченою випискою з погосподарської книги Хом`яківської сільської ради (а.с.13-14), технічним паспортом на булинковолодіння, копія якого міститься на а.с.18-21, довідкою про вартість спірного нерухомого майна (а.с.22), довідкою виконавчого комітету Тисменицької міської ради від 31.03.2021 р. № 73 (а.с.39). Статею 100 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) визначалося, що в особистій власності громадян може бути, зокрема, і житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією. Відповідно до п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 р., реєстрації підлягали всі будинки та домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності та були розташовані в межах міст і селищ міського типу. Жодною інструкцією не встановлювався обов`язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у сільських населених пунктах. Закон України «Про власність» від 07.02.1991 р. також не передбачав обов`язкової державної реєстрації права власності. За загальним правилом закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплено у ч.1 ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України, згідно якої дію акту цивільного законодавства в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності. До події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Таким чином, спадкодавець [PERSON] вважалася власником вказаного нерухомого майна, і це право презюмується. Вказана обставина відповідачами не оспорювалась. Після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.8) відкрилась спадщина на належне їй будинковолодіння, яку прийняли два спадкоємці у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.12), а саме: позивач [PERSON] як єдиний спадкоємець за заповітом, посвідченим 24.05.2013 р. секретарем Хом`яківської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області (а.с.11), та чоловік померлої [PERSON] , 1936 року народження, як єдиний спадкоємець за законом першої черги, який мав право на обов`язкову частку у спадщині, розмір якої складав ј частину спадкового будинковолодіння. Після смерті вітчима позивача [PERSON] , що настала [INFO] (а.с.62), відкрилась спадщина на належну йому ј частину будинковолодіння [ADDRESS] . Спадкоємцем за заповітом [PERSON] , посвідченим 16.05.2016 р. секретарем Хом`яківської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області (а.с.37), є відповідачка [PERSON] . Судом встановлено, що остання не прийняла спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , оскільки не проживала постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Вказана обставина підтверджується інформацією Тисменицької районної державної нотаріальної контори, згідно якої після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців не подавав заяви про прийняття спадщини, спадкової справи після смерті спадкодавця не заведено ( а.с.58), та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с.59). Суд зазначає, що відповідачка [PERSON] після залучення її до розгляду даної справи ухвалою суду від 26.05.2021 р. могла скористатись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.1272 ЦК України, на звернення до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, однак, станом на час ухвалення даного судового рішення відповідачка з позовом до суду не звернулась. У зв`язку з неприйняттям спадщини після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем за заповітом [PERSON] спадщину після смерті свого вітчима прийняв позивач як спадкоємець за законом четвертої черги. Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до вимог ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). До першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України). Відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини. Як передбачено ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що позивач успадкував ѕ частини спірного будинковолодіння за заповітом після померлої матері та ј частину за законом після смерті вітчима, ставши власником всього будинковолодіння. З огляду на те, що відсутність правоустановлюючого документу на спадкове будинковолодіння позбавляє позивача можливості отримати свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку, за ним слід визнати право власності на будинковолодіння з підстав належності ѕ частин у порядку спадкування за заповітом після померлої матері та ј частини у порядку спадкування за законом після померлого вітчима. Заявлена позивачем вимога до Тисменицької міської ради до задоволення не підлягає, оскільки орган місцевого самоврядування може виступати відповідачем у справі про визнання права власності на спадкове нерухоме майно лише за відсутності інших спадкоємців. Пред'явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову до такої особи та вирішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. На підставі наведеного, відповідно до ст.58 Конституції України, ст. 5, 1216, 1218, 1220, 1223, 1233, 1241, 1261, 1264, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: dismissed