Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач, уточнивши позов, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Вказує про те, що на підставі договору дарування від 24.04.1991 року, набув право власності на частку належного йому будинку. Відповідач [PERSON] , яка є його колишньою дружиною, фактично з вересня 2016 року без поважних причин не проживає в будинку, ніяких витрат за комунальні послуги не несе, її особистих речей в будинку немає, її фактичне місце проживання позивачу не відоме. Своїми діями відповідач порушує права позивача, як власника частини будинку, а також законні інтереси на отримання субсидії. За клопотанням позивача судом 04.11.2019р. було залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] (а.с. 37). Позивач та його представник надали письмові заяви про підтримку позову, просили справу розглянути за їх відсутності, не заперечували проти заочного розгляду справи (а.с. 35, 44, 45). Відповідач про час і місце судового засідання повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування) (а.с. 21), про що свідчить отримання судової повістки, копії позовної заяви з доданими до неї документами (а.с. 43), однак в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала, поважності неявки не убачається. Третя особа надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала (а.с. 40, 46). Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача в розгляді справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). Позивач згідно Договору дарування від 24.04.1991 року, є власником 5/14 частин домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8, 9). Третя особа [PERSON] та позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.2019р. є власниками інших 9/14 часток вищевказаного домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель та споруд в розмірі по 1/2 частці (а.с. 27). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.09.2019р. домоволодіння за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві спільної часткової власності у розмірі 9/28 часток (а.с. 28). Як вбачається з копії будинкової книги та довідок виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області, відповідач [PERSON] , яка є колишньою дружиною позивача (а.с. 17а), зареєстрована за вищевказаною адресою з 02.08.2016р. (а.с. 10-17). Згідно до акту обстеження від 23.09.2019р. відповідач за зареєстрованою адресою місця проживання з вересня 2016 року не проживає, місце її знаходження не відомо, її особистих речей та предметів вжитку в будинку немає, що підтверджено свідками: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Суд, захищаючи права власності позивача, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає у зазначеному будинку понад один рік, втратила зв`язок і зацікавленість до вказаного житла, а тому за правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України втрачає право на користування цим житлом. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved