Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивач у липні 2017 р. звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що в період з 25.08.2007 по 05.07.2017 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого народився син [PERSON], [INFO] Дитина перебуває на утриманні та вихованні позивача. Відповідач батьківського обов'язку по утриманню та вихованню сина не виконує, коштів не надає, вихованням дитини не займається, а тому позивач просить стягнути відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не енше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Сторони в судове засідання не з'явились, подали заяви, відповідно до яких просили розглянути справу за їх відсутності, позивачка позов підтримала, відповідач позов визнав та не заперечував проти його задоволення (ас. 15, 16). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 25.07.2007 р. сторони зареєстрували шлюб (а.с. 4). [INFO] р. у сторін народився син - [PERSON] (а.с. 5). Позивач зазначає, що син перебуває на утриманні та вихованні позивача. Відповідач допомоги на утримання сина не надає, вихованням не займається. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Суд, при визначенні суми аліментів, яка підлягає стягненню, враховує неналежне виконання відповідачем батьківського обов'язку по утриманню дитини та перекладення обов'язку по утриманню та вихованню сина на позивача. На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю, стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина - [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.07.2017 р. і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачкою, відповідно до вимог ст. 8111 ЦПК України, позовні вимоги доведені в судовому засіданні, які знайшли своє підтвердження та обґрунтування, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved