Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач у вересні 2013 року звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики посилаючись на те, що 02 жовтня 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким він передав відповідачу грошові кошти у сумі 380000 грн., що підтверджується розпискою. Відповідач зобовязався повернути борг до 01 січня 2013 року. Однак до теперішнього часу відповідач грошові кошти не повернув. Тому позивач просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 380000 грн., проценти у розмірі 16355 грн. 61 коп., суму інфляційних витрат у розмірі 380 грн., 3% річних у розмірі 6652 грн. 60 коп., суму сплаченого судового збору у розмірі 3441 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суду пояснив, що він знайомий з відповідачем з 2008 року. У 2008 році відповідач взяв у нього в борг 60000 доларів США для придбання автомобіля та погашення боргів. У серпні 2009 року відповідач повернув частину боргу, а на іншу частину боргу написав розписку та зазначив графік погашення суми боргу. Гроші відповідачу передавалися у м. Дніпропетровську в офісі його товариша. На неодноразові звернення до відповідача з приводу повернення боргу, він відмовляється повернути борг. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання зявився, позовні вимоги не визвав. Суду пояснив, що він не отримував грошей від позивача. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач 02 жовтня 2012 року уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого передав відповідачеві у борг 380000 грн., що що підтверджується написаною власноруч відповідачем розпискою від 02.10.2012 року (а. с. 6). Відповідно до договору позики відповідач зобовязався повернути кошти до 01 січня 2013 року. Своїх зобовязань відповідач не виконав. Причини невиконання таких зобовязань правового значення для справи не мають. Суд ставиться критично до посилання відповідача на те, що він не писав власноруч розписку від 02.10.2012 року, оскільки для перевірки цього твердження судом 13 березня 2015 року була призначена судова почеркознавча експертиза документу. Однак відповідач не надав експериментальних та вільних зразків свого підпису та почерку для проведення експертизи. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики, який згідно зі ст. 1047 ЦК України був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума боргу за договором позики складає 380000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також підлягають стягненню з відповідача інфляційні витрати у розмірі 380 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 6652 грн. 660 коп. Суд не вбачає підстав для стягнення процентів на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 16355 грн. 61 коп., оскільки позивачем не було надано доказів укладання оплатного договору позики. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 3441 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial