Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

покликаючись на те, що відповідач повідомив недостовірні відомості, що призвело до надмірно виплачених коштів у вигляді допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, представник позивача [PERSON] у поданій до суду 05 травня 2017 року позовній заяві просить стягнути з відповідача на користь позивача 2 851 грн. 66 коп. та 158 грн. 00 коп. за послуги з публікації оголошення. Учасників цивільного процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. У поданій до суду заяві представник позивача [PERSON] не заперечує справу слухати у відсутність сторін та винесення заочного рішення у справі, позов підтримує повністю. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони позивача, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як вбачається з матеріалів справи, 20 серпня 2015 року відповідач звернувся до позивача із заявою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, оскільки зареєстрований [INFO]. Зазначив, що ніхто з членів сімї не має житлового приміщення, розташованого в інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції. 25 серпня 2015 року відповідачу призначена допомога щомісячно з 20 серпня 2015 року по 19 жовтня 2015 року в сумі 442,00 грн., з 20 жовтня 2015 року по 19 грудня 2015 року в сумі 221, 00 грн. для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. З 22 жовтня 2015 року по 31 травня 2016 року відповідач за допомогою не звертався. Заявою від 17 листопада 2015 року відповідач просив зробити перерахунок виплат тимчасово переміщеним особам у звязку з отриманням другої групи інвалідності. Рішенням від 18 листопада 2015 року зроблено перерахунок з 17 листопада 2015 року по 19 лютого 2016 року в сумі 1 074,00 грн. на місяць. Згідно інформації УСБУ в Рівненській області відповідач перебував за межами України або на непідконтрольній українській владі території з 30 листопада 2015 року по 06 травня 2016 року. Малошпаківська сільська рада Рівненського району Рівненської області в своїй інформації підтвердила, що відповідач на території сільської ради не проживав, а був лише зареєстрований з серпня 2015 року. Згідно пояснень мами дружини [PERSON] від 21 червня 2016 року відповідач з листопада 2015 року перебуває в Німеччині на лікуванні. 29 червня 2016 року на адресу відповідача надіслано претензією №07-06/166 з вимогою повернення коштів. На даний час кошти на рахунок Управління не надійшли. Ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» вказує на те, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Відповідно до ч.2 ст.9 така особа зобовязана - дотримуватися Конституції та законів України, інших актів законодавства; повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання, - у разі виявлення подання такою особою завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки про взяття на облік відшкодувати фактичні витрати, понесені за рахунок державного та місцевих бюджетів у результаті реалізації прав, передбачених цим Законом, - виконувати інші обовязки, визначені Конституцією та законами України, - у разі добровільного повернення до покинутого постійного місця проживання повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем отримання довідки не пізніш як за три дні до дня відїзду. Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. П.10 Порядку передбачено, що уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. П.6 Порядку встановлює, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сімї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції. П.12 Порядку визначає, що виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі, зокрема виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги. П.11 Порядку говорить про те, що суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Суд вважає, що позивачем належними доказами доведено порушення відповідачем вимог вказаного Закону, тому позов підлягає до задоволенню. Відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доказів, наданих позивачем і у суду немає підстав вважати обставини, викладені в позові, такими, що не відповідають дійсності. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 2 851 грн. 66 коп. У зв»язку із задоволенням позову з відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню в прибуток держави судові витрати у виді судового збору, оскільки позивач звільнений від його сплати при подачі позову до суду, та 158 грн. 00 коп. за послуги з публікації оголошення на користь позивача. З огляду на викладене,

Outcome: approved