Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач ТОВ Агрофірма «Матюші» звернувся до суду з даним позовом , мотивуючи тим, що відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером 3220483500:01:013:0006, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. 08.08.2014 року [PERSON] уклав з ТОВ Агрофірма «Матюші» договір оренди землі № б/н, за яким передав в оренду вказану земельну ділянку. 04.01.2016 року державний реєстратор Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Гаражун Р.Ю. прийняв рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за позивачем за індексним номером 27743548. Наприкінці грудня 2017 року позивач отримав від [PERSON] повідомлення про розірвання Договору оренди з позивачем в односторонньому порядку за вих. № б/н від 26.12.2017 року. Повідомлення про розірвання було мотивоване тим, що нібито ТОВ Агрофірма «Матюші» не виконало належним чином зобов`язання щодо сплати відповідачу [PERSON] орендної плати за 2016, 2017 роки. Позивач вважає, що підстав для розірвання Договору оренди в односторонньому порядку у орендодавця не було, оскільки ТОВ Агрофірма «Матюші» належним чином сплатило відповідачу орендну плату за 2016,2017 роки. В лютому 2018 року з відомостей ДРРПНМ позивачу стало відомо, що 28.12.2017 року на підставі повідомлення [PERSON] про розірвання договору оренди землі державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В. прийняла рішення про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на земельну ділянку з індексним номером 39030640 . Крім того, позивачу стало відомо, що 29.12.2017 року [PERSON] уклав з ТДВ «Шамраївський цукровий завод» договір оренди № б/н, за яким передав останньому в оренду вказану земельну ділянку, 23.02.2018 року державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на цю земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» з індексним номером 39847937. Позивач вважає, що внаслідок розірвання відповідачем [PERSON] Договору оренди з позивачем в односторонньому порядку за відсутності правових підстав і передачі земельної ділянки в оренду ТДВ «Шамраївський цукровий завод» за оспорюваним договором позивача незаконно було позбавлено права оренди земельної ділянки. Позивач ТОВ Агрофірма «Матюші» просив суд: визнати недійсним вчинений [PERSON] односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку Договору оренди № б/н від 08.08.2014 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ Агрофірма «Матюші», оформлений повідомленням [PERSON] за вих. № б/н від 26.12.2017 року, скасувати рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В. про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди індексний номер: 39030640 від 28.12.2017 15:04:49, визнати недійсним договір оренди землі № б/н від 29.12.2017 року, укладений між [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером 3220483500:01:013: 0006 , скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди індексний номер: 39847937 від 23.02.2018 18:00:17 та стягнути солідарно з відповідачів понесені ним судові витрати. Ухвалою від 24.10.2018 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження . Ухвалою суду від 26.11.2018 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, яка частково виконана. Ухвалою від 02.01.2019 року ТОВ Агрофірма « Матюші» відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову . Постановою Київського апеляційного суду від 02.04.2019 року ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.01.2019 року скасовано, заяву ТОВ Агрофірма « Матюші» задоволено частково, вжито заходів забезпечення позову. Представником відповідача ТДВ «Шамраївський цукровий завод» адвокатом Кузьменком Є.А. 18.01.2019 року подано відзив, в якому просив відмовити ТОВ Агрофірма « Матюші» в задоволенні позову за безпідставністю вимог. Представником позивача ТОВ « Агрофірма « Матюші» адвокатом Танцюрою Ю.Б. подано 13.02.2019 року відповідь на відзив та 21.02.2019 року детальний опис робіт \\ наданих послуг\\ та здійснення витрат в процесі надання правничої допомоги. Представником ТДВ «Шамраївський цукровий завод» адвокатом Кузьменком Є.А . 27.05.2019 року подано заяву про відвід судді Кошель Л.М. Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 04.07.2019 року заяву про відвід судді залишено без задоволення. 24.06.2019 року представником позивача адвокатом Танцюрою Ю.Б. через канцелярію суду подано доповнення до відповіді на відзив з додатковими письмовими доказами, які при вирішенні спору до уваги судом не приймалися на підставі ч.8 ст.83 ЦПК України , як такі, що не подані у встановлений законом строк. 03.10.2019 року від представника відповідачів [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» адвоката Кузьменка Є.А. надійшла заява про розгляд справи відсутності відповідачів та їх представника. Відповідачі державні реєстратори [PERSON] та [PERSON] відзив не подавали, в судове засідання не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що 08.08.2014 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та [PERSON] було укладено Договір оренди землі №б/н (том І а.с. 10-11), за яким останній передав позивачу в оренду земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером: 3220483500:01:013:0006 строком на 10 років, зі сплатою орендної плати, яка нараховується та видається орендарем в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 814,44 грн. Додаткові умови: оранка, культивація , збір зернових на присадибній ділянці орендодавця площею до 0,30 га буде проводитись безкоштовно з оплатою лише собівартості паливо-мастильних матеріалів, у разі смерті орендодавця допомога на поховання в розмірі 1 000,00 грн. Обчислення розміру орендної плати на землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі, без врахування індексів інфляції. Орендна плата видається у строк до 31 грудня поточного року. Видача грошей, продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відомістю на видачу грошей, продукції та послуг. Розмір орендної плати переглядається 1 раз на 5 років за взаємною згодою сторін. За п.32 цього договору оренди землі дія договору припиняється шляхом його розірвання за : взаємною згодою сторін ; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором ; внаслідок випадкового знищення чи пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, передбачених законом. Відповідно до п.33 договору розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є несплата в повному обсязі орендної плати в строки, встановлені договором. 04.01.2016 року державний реєстратор Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Гаражун Р.Ю. прийняв рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за позивачем за індексним номером 27743548 \\ том 1 а.с.15\\ Встановлено, що наприкінці грудня 2017 року позивач отримав від [PERSON] повідомлення про розірвання Договору оренди з позивачем в односторонньому порядку за вих. № б/н від 26.12.2017 року, яке мотивоване невиконанням ТОВ Агрофірма «Матюші» зобов`язань щодо сплати орендної плати за 2016, 2017 роки\\ том 1 а.с.16\\ 28.12.2017 року на підставі повідомлення [PERSON] про розірвання договору оренди землі державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В. прийняла рішення про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на земельну ділянку з індексним номером 39030640 \\ том 1 а.с.20\\ Встановлено, що 29.12.2017 року [PERSON] уклав з Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» договір оренди землі б\\н , за яким передав останньому в оренду вищевказану земельну ділянку том 1 а.с.20\\ 23.02.2018 року державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на цю земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» з індексним номером 39847937\\ том 1 а.с.20\\ Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст.11 ЦК України). Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За ч.2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним Кодексом України та Законом України «Про оренду землі», який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини з оренди земельних ділянок. Ст. 1 Закону України від 06.10.1998 року (№ 161-XIV) «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно з ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 792 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про оренду землі» за договором оренди землі орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України. (Статтю 31 доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 1533-VIII від 20.09.2016). Відповідно до ч. 1,ч.3 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Аналізуючи зміст вищезазначених норм матеріального права можливо зробити висновок, що якщо укладеним між сторонами договором передбачено розірвання договору у односторонньому порядку і зацікавленою стороною дотримано порядку його розірвання, він відповідно є розірваним у порядку, визначеному договором. Тлумачення ч.4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» свідчить про те, що за загальним правилом не допускається розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку. Проте сторони в договорі оренди можуть встановити як умову про одностороннє розірвання договору оренди землі, так і процедуру її реалізації. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ Агрофірма «Матюші» був укладений договір оренди землі , який зареєстрований у встановленому законодавством порядку, земельна ділянка була передана орендодавцем орендареві у володіння і користування на визначений ними строк. Відповідно до п.33 договору розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є несплата в повному обсязі орендної плати в строки, встановлені договором. Суд встановив, що зазначений договір було розірвано на підставі повідомлення орендодавця [PERSON] про розірвання договору в односторонньому порядку № б/н від 26.12.2017 року. Як зазначено в цьому повідомленні, з мотивів невиконання орендарем ТОВ Агрофірма « Матюші» своїх зобов`язань з виплати орендної плати за 2016-2017 роки. Позивач ТОВ Агрофірма « Матюші» заперечує наявність підстав у [PERSON] для розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку за п.33 цього договору, стверджує про належну виплату орендної плати. Суд, дослідивши умови договору оренди землі № б/н від 08.08.2014 року, прийшов до висновку, що повідомлення [PERSON] про розірвання договору в односторонньому порядку від 26.12.2017 року не може вважатися правомірним одностороннім правочином, оскільки в договорі не прописана процедура його реалізації, [PERSON] діяв на власний розсуд, бо п.33 договору не обумовлено порядку його дій у разі розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку. А так як між сторонами існує спір щодо належного виконання орендарем своїх зобов`язань , договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною на підставі ч.2 ст.651 ЦК України. Тому, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача про визнання недійсним вчиненого [PERSON] одностороннього правочину про розірвання договору оренди землі № б/н від 08.08.2014 року. За ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно із ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема і шляхом визнання угоди недійсною. За приписами ст. 15 ЦК України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 (справа про Охоронюваний законом інтерес) дано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту інтересів, зокрема, є: визнання правочину недійсним. Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідно до ст. ст. 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. В даному випадку, позивач не є стороною договору оренди землі від 29.12.2017 року, який укладено між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки з кадастровим номером: 3220483500:01:013:0006, разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки. Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.11.2016 року у справі № 6-2540цс16. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту його прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими у справі обставинами. Як наслідок недійсності правочинів, позивач просив суд скасувати рішення державних реєстраторів Янчук С.В. та Мироненко Ю.Ю. про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма « Матюші» на спірну земельну ділянку та державну реєстрацію права оренди на цю земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод». Однак, рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав чи їх припинення із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, а тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно \\ пункт 9 частини першої статті 27 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\\ Рішення суду про скасування правочинів щодо спірної земельної ділянки є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Такі висновки суду узгоджуються правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 29.05.2019 року у справі № 357\\2022\\15-ц. Отже, вимоги ТОВ Агрофірма « Матюші» в частині скасування рішень державних реєстраторів не підлягають до задоволення з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Так, позивачем ТОВ Агрофірма « Матюші» було сплачено 7 048 грн та 881 грн судового збору\\ том 1 а.с.9, 99\\ , витрати на професійну правничу допомогу Адвокатського об`єднання «ЕВЕРЛІГАЛ» склали 26 458,32 грн \\ том 1 а.с.23-29, 36,37,201-207\\, разом судові витрати, понесені позивачем ТОВ Агрофірма « Матюші» в зв`язку з розглядом даної справи, склали 34 418,32 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було заявлено чотири позовні вимоги, з яких задоволені дві, а тому відшкодуванню підлягають судові витрати в сумі 17 209,16 грн \\ половина понесених\\ , тобто, по 4 302,29 грн з кожного відповідача.

Outcome: partial