Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач у березні 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача, в обґрунтування якого посилався на те, що заявою про приєднання до умов і правил надання фінансового лізингу № DO00A+28268903 від 03.06.2013 року [PERSON] висловив своє бажання щодо приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, розміщених на веб-сайті www.privatbank.ua. Заява про приєднання до умов і правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови і правила надання банківських послуг, а також Тарифи складають Договір фінансового лізингу. Відповідно до умов договору, відповідач отримав від позивача у платне користування автомобіль марки Lifan, модель X60, 2013 року випуску, тип ТЗ: внедорожник, № кузова/шасі: [NUMBER], держаний реєстраційний номер: [NUMBER], який належить на праві власності ПАТ КБ «ПриватБанк», та зобов'язався сплачувати щомісячні платежі, пов'язані з виконанням договору лізингу в строки та розмірах, встановлених у Графіку з виконання договору лізингу, з переходом права на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Відповідно до п.2.9.4.8.2.1 Умов та правил надання банківських послуг, у разі настання події дефолту лізингодавець надає Лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання події дефолту та повернення предмета лізингу. У цьому ж повідомленні лізингодавець ставить вимогу про повернення заборгованості за фактичний строк користування предметом лізингу та виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов'язань за цим договором.. У порушення зазначених норм закону та умов договору зобов'язання належним чином не виконані. Пунктом 2.9.4.8.2.4 Договору передбачено, що якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення про дефолт, лізингоодержувач не усунув подію дефолту, лізингоодержувач зобов'язаний негайно повернути в повному обсязі заборгованість за цим договором, яка відповідно до розділу 2.9.4.1 означає залежно від контексту грошові зобов'язання лізингоодержувача перед лізингодавцем, строк сплати за якими настав або (і) суму коштів за такими зобов'язаннями. Станом на 29 січня 2016 року заборгованість відповідача за фактичний строк користування предметом лізингу складає 107901,53 грн., з яких: 89277,91 грн. - заборгованість по залишку вартості предмету лізингу, 16671,93 грн. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу, 1951,69 - заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором фінансового лізингу. Представник позивача у судове засідання не з'явився, в прохальній частині позовної заяви просив, в разі його неявки, провести судове засідання за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у зв'язку з реєстрацією місця проживання в м.Шахтарську Донецької області і неможливості направлення повістки засобами поштового зв'язку, в судове засідання викликався шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр №81 від 28.04.2016 року, проте до суду не з'явився, тому суд на підставі ст.ст.169, 224-226 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Так, судом встановлено, що 03 червня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір фінансового лізингу № DO00A+28268903, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу у платне користування автомобіль марки Lifan, модель X60, 2013 року випуску, тип ТЗ: позашляховик, № кузова/шасі: [NUMBER], держаний реєстраційний номер: [NUMBER], який належить на праві власності ПАТ КБ «ПриватБанк», на строк 60 місяців. Відповідач прийняв предмет лізингу та зобов'язався щомісячно в період сплати з 16 по 20 число кожного місяця сплачувати позивачу частину вартості предмету лізингу, винагороди за користування та моніторинг предмету лізингу та інші платежі, пов'язані з виконанням вищевказаного договору у розмірі та строки визначені у Графіку лізингових платежів, що становить 3934,58 грн., який є додатком № 2 до договору фінансового лізингу. Позивач повністю виконав свої зобов'язання за договором фінансового лізингу № DO00A+28268903 від 03 червня 2013 року та передав відповідачу предмет лізингу, а відповідач отримав у платне користування автомобіль марки Lifan, модель X60, 2013 року випуску, тип ТЗ: позашляховик, № кузова/шасі: [NUMBER], держаний реєстраційний номер: [NUMBER], але свої грошові зобов'язання перед позивачем не виконав. Наслідки неналежного виконання договору фінансового лізингу зі сторони лізингоодержувача визначені у ст..10 Закону України «Про фінансовий лізинг». У результаті чого станом на 29 січня 2016 року виникла заборгованість за фактичний строк користування предметом лізингу в розмірі 107901,53 грн., з яких: 89277,91 грн. - заборгованість по залишку вартості предмету лізингу, 16671,93 грн. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу, 1951,69 - заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу, яка підтверджена розрахунком заборгованості. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною ч. 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 вказаного Закону, лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору. Враховуючи, що відповідач свої зобов'язання за договором фінансового лізингу не виконав, а позивач має право вимагати відшкодування збитків відповідно до Закону України «Про фінансовий лізинг» та вказаного договору, суд вважає що сума боргу підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на корить позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved