Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість по нарахованим відсоткам за кредитним договором № 010-2008-2171 від 27 червня 2008 року за період з 07 березня 2013 року по 01 грудня 2014 року в сумі 24 526,30 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ у сумі - 367 141,54 гривень; стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» суму боргу у вигляді курсової різниці за кредитним договором № 010-2008-2171 від 27 червня 2008 року у розмірі 1 073 343,45 гривень; покласти на відповідачів судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] 27 червня 2008 року укладено кредитний договір № 010-2008-2171. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач [PERSON] отримав у ВАТ «Універсал Банк» кредит у сумі 97 300 доларів США строком користування до 10 червня 2028 року зі сплатою 14,95 % річних за користування кредитом. Для забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки № 010-2008-2171-Р від 27 червня 2008 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2013 року по справі № 2-1070/11 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості по кредитному договору в розмірі 1 229 768,53 гривень, державного мита в розмірі 1823,20 гривень та збору ІТЗ розгляду справи в розмірі 120 гривень. Даним рішенням суду стягнуто з відповідачів за кредитним договором тіло кредиту, нараховані включно до 06 березня 2013 року відсотки та підвищені відсотки. Станом на день звернення ПАТ «Універсал Банк» із даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором не погашена, рішення суду не виконано. Станом на 01 грудня 2014 року заборгованість по нарахованим відсоткам за кредитним договором № 010-2008-2171 від 27 червня 2008 року складає 24 526,30 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ (курс 14,9693 гривень за 1 долар США) сумі 367 141,54 гривень, з яких: заборгованість за відсотками: 24 526,30 доларів США, еквівалент: 367 141,54 гривень; заборгованість за підвищеними відсотками: 0,00 доларів США, еквівалент 0,00 гривень. Відсотки нараховані за період з 07 березня 2013 року по 01 грудня 2014 року включно. Відповідно до кредитного договору валютою кредиту є долари США. Станом на 01 грудня 2014 року заборгованість за кредитним договором в розмірі 153 855,69 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ (курс 14,9693 гривень за 1 долар США) становить 2 303 111,98 гривень. Таким чином, з моменту ухвалення судового рішення, курсова різниця заборгованості за кредитним договором в розмірі 153 855,69 доларів США, складає 1 073 343,45 гривень (2 303 111,98 гривень - 1 229 768,53 гривень), що підлягає сплаті відповідачами. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Зазначив, що позичальником [PERSON] були порушені умови кредитного договору, у зв'язку з чим позивач звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості станом на 06 березня 2013 року. В подальшому, позичальником і надалі не виконувалися умови по поверненню кредитних коштів, у зв'язку з чим позивач і звернувся до суду з даними позовом про стягнення заборгованості по нарахованих відсоткам за період з 07 березня 2013 року. Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав викладених у запереченні, просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив суду, що позивачем було пропущено строк позовної давності за даними вимогами, оскільки 15 липня 2009 року позивачем на адресу [PERSON] було направлено вимогу про сплату протягом тридцяти днів з моменту отримання цієї вимоги прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти та штрафні санкції, з огляду на що з 16 серпня 2009 року розпочався трирічний строк можливості звернення позивача з позовом до суду та закінчився 15 серпня 2011 року. Саме в період цього часу позивач міг звертатися з вимогою про стягнення кредитної заборгованості з відповідачів. Крім того, зазначив, що йому не відомі відомості про повернення кредитних коштів з боку позичальника за кредитним договором. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 27 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 010-2008-2171 (на споживчі потреби), відповідно до умов якого кредитор зобов'язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 97 300,00 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14,95 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього договору. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 471 797,97 гривень за курсом НБУ на день укладення цього договору, при цьому сторони обумовили, що такий гривневий еквівалент має визначатися в цьому договорі лише в разі, якщо сума кредиту виражена у іноземній валюті. Відповідно до п. 1.2. Розділу 1 кредитного договору, строк кредитування за цим договором становить період: з дати надання кредитором кредиту позичальнику по 10 червня 2028 року включно (що є датою остаточного погашення всієї суми кредиту). Строки та терміни надання та погашення кредиту визначається умовами цього договору. Відповідно до п.1.6 витягу із Статуту Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», банк виступає правонаступником усіх прав та обов'язків відкритого акціонерного товариства «Банк Універсальний», який у відповідності до рішення Загальних зборів акціонерів ВАТ «Банк Універсальний» (протокол № 4-2007 від 27 серпня 2007 р.) було перейменовано на Відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк», яке в свою чергу, відповідно до п. 1.1 Статуту (протокол № 2-2009 від 22 червня 2009 р.) було змінено на публічне акціонерне товариство та перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (а.с.26). Частинами 1, 2 статті 553 Цивільного кодексу України, визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з боку [PERSON], 27 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 010-2008-2171-Р, відповідно до якого [PERSON] зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 010-2008-2171 від 27 червня 2008 року, укладеного між кредитом та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п.п. 5.3.1., 5.3.2., п. 5.3. Розділу 5 кредитного договору, позичальник зобов'язаний: належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за цим договором, використовувати кредит на цілі, визначені в п. 1.3. цього договору; повернути кредит в сумі, вказаній у п. 1.1. цього договору, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, а також у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за цим договором сплатити штрафні санкції та інші платежі, у строки та на умовах, що визначені цим договором. За правилом статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності з положенням частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: 1. припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2. зміна умов зобов'язання; 3. сплата неустойки; 4. відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно п. 6.1. Розділу 6 кредитного договору, за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за цим договором, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених чинним законодавством України та цим договором. Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором з боку відповідача [PERSON], ПАТ «Універсал Банк» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2013 року з [PERSON], [PERSON] було стягнуто солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» 1 229 768, 53 гривень заборгованості по кредитному договору № 010-2008-2171 від 27 червня 2008 року, суму сплаченого державного мита в розмірі 1823,20 гривень та збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень, всього стягнувши 1 231 711 гривень 73 копійки. Як вбачається з рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2013 року, заборгованість відповідачів за кредитним договором станом на 06 березня 2013 року складає 153 855,69 доларів США, що включає в себе 96 219,25 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 57 636,44 доларів США заборгованості за відсотками, що загалом та в перерахунку на національну валюту становить 1 229 768,53 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по нарахованим простроченим відсоткам за кредитним договором, сторона відповідачів в судовому засіданні посилалася на пропущення позивачем строку позовної давності за даними вимогами з боку позивача, при цьому рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості було відмовлено та встановлений факт зміни банком строку кредитного договору у липні 2008 року. В той же час, суд не може погодитися з даними твердженнями сторони відповідачів, з огляду на наступне. Так, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2013 року в частині стягнення з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № 010-2028-2171 від 27 червня 2008 року в розмірі 1 229 768 гривень 53 копійки, судового збору в розмірі 1823 гривні 20 копійок та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень було скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмолено, у зв`язку із припиненням поруки у відповідності до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» до поручителя [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог до позичальника [PERSON] про стягнення відсотків за кредитним договором № 010-2008-2171 від 27 червня 2008 року, за період з 07 березня 2013 року по 01 грудня 2014 року то суд зазначає наступне. Верховний Суд України розглядаючи справу № 6-1206цс15 у своїй постанові від 23 вересня дійшов висновку про те, що виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Отже суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що з відповідачів на користь банку підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема: прострочена заборгованість за процентами, прострочена заборгованість по комісії, пеня за несвоєчасне погашення процентів, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, пеня за несвоєчасне погашення комісії. За таких обставин суди апеляційної та касаційної інстанцій дійшли неправильного висновку про те, що нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору та з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання не передбачено. За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції та ухвалу касаційного суду необхідно скасувати, а рішення суду першої інстанції - залишити в силі. З даного приводу Верховний Суд України виклав правову позицію, яка полягає у наступному: «Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України». Таким чином, наявність судового рішення про стягнення кредитної заборгованості не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання зобов'язань за кредитним договором. При цьому, одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України у справі № 6-249цс15 від 02 грудня 2015 року, «Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності». Таким чином, позивачем у межах строку позовної давності було пред'явлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за прострочення сплати відсотків за користування кредитними коштами, при цьому в судовому засіданні не було встановлено факту виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2013 року з боку позичальника в частині погашення кредитної заборгованості». Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 01 грудня 2014 року розмір відсотків, розрахованих за період з 07 березня 2013 року по 10 листопада 2014 року, за кредитним договором № 010-2008-2171 від 27 червня 2008 року складає 24 526,30 доларів США, що за курсом НБУ на день проведення розрахунку становить 367 141,54 гривень. Таким чином, з огляду на викладене, вбачається що з боку відповідача [PERSON] має місце порушення покладених на нього кредитним договором зобов'язань, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором по сплаті відсотків. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що цивільне (майнове) право позивача по отриманню з відповідача [PERSON] в заборгованості по сплаті відсотків за несвоєчасне повернення кредиту підлягає судовому захисту в порядку визначеному статтею 16 ЦК України, а відповідно позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованість по нарахованих відсотках за кредитним договором у розмірі 24 526,30 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 367 141,54 гривень, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення суми боргу у вигляді курсової різниці за кредитним договором № 010-2008-2171 від 27 червня 2008 року у розмірі 1 073 343,45 гривень, то дані вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2013 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду м, Києва від 18 лютого 2015 року, з відповідача стягнуто суму заборгованості за кредитними договором за курсом НБУ, що існував на момент стягнення в гривневому еквіваленті. Крім того, згідно ст. 192 Цивільного кодексу України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За статтею 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, законодавцем не передбачено стягнення з жодної із сторін кредитного договору після постановлення рішення суду про стягнення заборгованості курсової різниці в разі збільшення або зменшення курсу іноземної валюти до національної грошової одиниці. Посилання ж позивача на зміну офіційного курсу гривні щодо долара США, не може бути прийнято судом як правомірність заявлених вимог, оскільки позивач, укладаючи кредитний договір у доларах США, а не в гривні, брав на себе певні ризики щодо коливання курсу. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Крім того, відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial