Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Позивач у жовтні 2020 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якій просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь матеріальну шкоду в сумі 239 879,06 грн та вартість послуг на проведення дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку у розмірі 1 500,00 грн. Окрім того просив стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 05 липня 2017 року у м. Києві по просп. Степана Бандери сталася ДТП, внаслідок якої у зв`язку з порушенням ПДР України відповідачем [PERSON] було пошкоджено автомобіль позивача «КІА», реєстраційний номер [NUMBER] , та завдано йому тілесних ушкоджень. Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 326 218,95 грн, а ринкова вартість становить 235 616,17 грн. Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди позивача було доставлено до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де він проходив лікування. За період лікування ним було витрачено на ліки та препарати 4 262,89 грн. За проведення дослідження щодо встановлення вартості матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження транспортного засобу «КІА», реєстраційний номер [NUMBER] , позивачем було витрачено 1 500,00 грн. Щодо виплати страхового відшкодування позивач звертався до відповідача МТСБУ та 19.10.2020 отримав лист, в якому зазначено, що МТСБУ не може прийняти рішення щодо виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки вина іншого учасника ДТП не підтверджена документально. Крім матеріальних збитків [PERSON] було завдано моральної шкоди, яка полягає у спричиненні йому фізичного болю та страждання у зв`язку із завданням середньої тяжкості тілесного ушкодження, численні обмеження фізичної діяльності, в душевних стражданнях у зв`язку з усвідомленням себе потерпілим від вчинення щодо нього протиправних дій з боку водія, а також в душевних стражданнях у зв`язку з пошкодженням майна. Вказану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 200 000,00 грн. 16 листопада 2020року по справі відкрито провадження. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги визнавали частково, а саме у частині стягнення моральної шкоди у розмірі 12 000,00 грн. Саме такий розмір завданої моральної шкоди вони вважали обґрунтованим та доцільним. У решті позовних вимог без конкретизації та належного обґрунтування позивачем своїх вимог та підтвердження їх належними доказами просили відмовити. Зокрема пояснювали суду, що дійсно 05.07.2017 відбулася ДТП за участю позивача і відповідача [PERSON] , проте при проведенні огляду транспортного засобу з визначенням матеріального збитку відповідач не був присутнім. Витрати на складення вказаного звіту та на лікування не обґрунтовані належними доказами. Додатково просили, у випадку стягнення з винної особи матеріальних збитків, зобов`язати позивача передати відповідачу [PERSON] у власність транспортний засіб марки «KIA CERATO», державний номерний знак [NUMBER] , після сплати останнім матеріальної шкоди. Представник відповідача МТСБУ у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, надав відзив, у якому в задоволенні позовних вимог до його довірителя просив відмовити у повному обсязі. У обґрунтуванні своїх вимог зазначив, що у ДТП має нести відповідальність саме винна особа. Позивачем не надано до позовної заяви доказів настання цивільно-правової відповідальності водія автомобіля «Mitsubishi», державний номерний знак [NUMBER] , відповідальність якого не була застрахована на момент ДТП, у зв`язку з чим вказана подія не є страховим випадком. Окрім того заяву про виплату відшкодування до МТСБУ позивач подав більше ніж через 3 роки, а саме 17 серпня 2020 року, тобто з порушенням строку, що дає право МТСБУ відмовити у виплаті відшкодування. Представник відповідача також не погоджуються із розміром шкоди, що завдана здоров`ю позивача, оскільки відсутні документи лікаря, які б підтверджували необхідність купівлі всіх препаратів, зазначених в чеках. Оплата благодійного внеску, на його думку, не може бути доказом матеріального збитку. Додатково представник відповідача МТСБУ просив застосувати строки позовної давності у зв`язку з тим, що позов подано 26 жовтня 2020 року, а ДТП мало місце 05 липня 2017 року. Тобто позивач звернувся до суду після пропуску трирічного строку з моменту настання ДТП. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав. 05 липня 2017 року о 15.50 у м. Києві по проспекту Степана Бандери сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зіткнулися автомобілі «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] та «КІА Cerato», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача. Відомості про вищевказаний факт дорожньо-транспортної пригоди внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження за № 42017100000000845 за ознаками злочину, передбаченого ст. 286 КК України. У ході досудового розслідування встановлено, що 05.07.2017 водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер [NUMBER] , та рухаючись по просп. Степана Бандери в м. Києві порушив вимоги п. 1.3; п. 1.5; п.п. б п. 2.3; п.п. д п. 2.3; п. 10.1, п. 12.1 та п. 12.4 Правил дорожнього руху України, чим проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, створивши своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху та загрозу здоров`ю громадян. Крім того [PERSON] у порушення вищезазначених пунктів ПДР, рухаючись у населеному пункті зі значним перевищенням допустимої швидкості руху, при здійсненні маневру перестроювання з другої смуги руху у третю, не впевнившись в безпеці маневру, діючи з необережності та легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, внаслідок своїх технічно невиправданих дій, втратив керованість свого транспортного засобу та почав зміщуватись праворуч у напрямку крайньої правої смуги, де сталося зіткнення з автомобілями «КІА Cerato», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , «Renault Duster», реєстраційний номер [NUMBER] , та ВАЗ-2106, реєстраційний номер [NUMBER] . 30 травня 2018 року обвинувальний акт відносно [PERSON] направлено до Оболонського районного суду м. Києва. 21 липня 2020 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва відповідача [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 42017100000000845, відкрите відносно нього 06.07.2017 за ч. 1 ст. 286 КК України закрито. Цивільний позов потерпілого [PERSON] про стягнення з обвинуваченого [PERSON] матеріальної шкоди залишено без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано матеріальних збитків у зв`язку із пошкодженням його автомобіля «КІА Cerato», реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем [PERSON] на виконання вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не спростовано належними та допустимими доказами факт винуватості у ДТП, що відбулася 05.07.2017, та внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача «КІА Cerato», реєстраційний номер [NUMBER] . Зібраними доказами у кримінальному провадженні було доведено, що вищевказана ДТП сталася саме з вини [PERSON] . Звільнення останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою обставиною. Згідно Звіту № 105-17 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, що складений 23 жовтня 2017 року, вартість відновлювального ремонту КТЗ «КІА Cerato», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження в ДТП складає 326 218,95 грн. Зі Звіту № 105-17 також вбачається, що вартість матеріального збитку визначена відповідно до ринкової вартості КТЗ на момент пошкодження на підставі того, що вартість відновлювального ремонту КТЗ є вищою за його ринкову вартість, яка складає 235 616,17 грн. За проведення оцінки пошкоджень позивачем 23.10.2017 сплачено 1 500,00 грн на рахунок ФОП [PERSON] , що підтверджується відповідною квитанцією та актом виконаних робіт. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згаданий вище розмір матеріального збитку відповідно до Звіту № 105-17, що був завданий позивачу, а саме 235 616,17 грн, не спростований відповідачами належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не була застрахована. Підпункт 37.1.4. п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає підставу для відмови у здійсненні регламентної виплати МТСБУ потерпілому в разі, якщо заява про страхове відшкодування не була подана впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. 20 липня 2017 року позивач протягом року звернувся до відповідача МТСБУ із заявою про настання страхового випадку. Відповідно до пп. а п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Беручи до уваги ті обставини, що позивач звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в межах строків, що передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до вимог наведеного нормативно-правового акту суд вважає правильним стягнути з відповідача МТСБУ на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 грн. У частині відмови у задоволенні позовних вимог до МТСБУ у зв`язку з пропуском строків позовної давності суд вважає необхідним відмовити, оскільки кримінальне провадження № 42017100000000845 відносно [PERSON] було закрито ухвалою суду лише 21 липня 2020 року. До того ж згідно п. 5 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування). Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Беручи до уваги ті обставини, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] було пошкоджено автомобіль позивача, у зв`язку з чим завдано матеріальної шкоди з відрахуванням страхової виплати на суму 185 616,17 грн, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача зазначену сума та вартість послуг на проведення дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку у розмірі 1 500,00 грн. Абзацом 2 п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. На підставі зазначеного положення суд вирішує зобов`язати позивача передати відповідачу [PERSON] у власність пошкоджений ним транспортний засіб марки «KIA CERATO», державний номерний знак [NUMBER] , після сплати останнім матеріальної шкоди у розмірі 185 616,17 грн. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тому визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд вбачає справедливим та розумним стягнути з відповідача на користь позивача грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. Саме така сума, на думку суду, є співмірною з понесеними позивачем моральними стражданнями. У частині стягнення понесених позивачем витрат на лікування у розмірі 4 262,89 грн суд вбачає необхідним відмовити у зв`язку з тим, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем не доведено належними та допустимими доказами ті обставини, що придбання ним медичних засобів лікування було у причинно-наслідковому зв`язку з порушенням відповідачем [PERSON] . ПДР України. Окрім того у матеріалах справи відсутні документи лікаря, які б підтверджували необхідність купівлі всіх препаратів, зазначених в чеках. Оплата благодійного внеску також не може бути доказом матеріального збитку. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України на користь позивача необхідно стягнути судовий збір з відповідача МТСБУ пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 500,00 грн. Окрім того враховуючи ті обставини, що відповідач [PERSON] звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю другої групи, що підтверджується відповідним посвідченням, суд відповідно до положень ст. 141 ЦПК України вважає необхідним повернути позивачу частину сплаченого судового збору у розмірі 2 371,16 грн. На підставі вищевикладеного та ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, ст. 3, 9, 30, 37, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial