Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач у березні 2016 року звернулася до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якої посилалася на те, що вона працювала у відповідача в період з 24.03.2014 року по 19.11.2014 року. В порушення закону з березня 2014 року заробітна плата їй виплачувалася нерегулярно. Згідно довідки відповідача від 03.12.2014 року заборгованість по заробітні платі становить 11453,12 грн. Компенсація заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати виплачується в разі затримки виплати на один і більше календарних місяців. За її розрахунком у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з березня 2014 року по грудень 2015 року включно з урахуванням приросту споживчих цін у відсотках, який складає за березень 2014 року 77,35%, компенсація за затримку виплати нарахованої заробітної плати за березень 2014 року в період з березня 2014 року по грудень 2015 року становить 1451,28 грн. (1876,25 х77,35); компенсація за затримку виплати зарплати за квітень 2014 року (6186,67 грн.) за період з квітня 2014 року по грудень 2015 року становить 4549,68 грн. (6186,67 х 73,54%); компенсація за затримку виплати зарплати за травень 2014 року (6063,91 грн.) за період з травня 2014 року по грудень 2015 року становить 4123,46 грн. (6063,91 х 68%%); компенсація за затримку виплати зарплати за червень 2014 року (6419,12 грн.) за період з червня 2014 року по грудень 2015 року становить 3970,23 грн. (6419,12 х 61,85%); компенсація за затримку виплати зарплати за липень 2014 року (6419,12 грн.) за період з липня 2014 року по грудень 2015 року становить 3867,52 грн. (6419,12 х 60,25%); компенсація за затримку виплати зарплати за серпень 2014 року (5538,62 грн.) за період з серпня 2014 року по грудень 2015 року становить 3301,57 грн. (5538,62 х 59,61%); компенсація за затримку виплати зарплати за вересень 2014 року (6419,12 грн.) за період з вересня 2014 року по грудень 2015 року становить 3764,17 грн. (6419,12 х 58,34%); компенсація за затримку виплати зарплати за жовтень 2014 року (6433,74 грн.) за період з жовтня 2014 року по грудень 2015 року становить 3466,50 грн. (6433,74 х 53,88%); компенсація за затримку виплати зарплати за листопад 2014 року (9275,12 грн.) за період з листопада 2014 року по грудень 2015 року становить 4562,06 грн. (9275,12 х 50,27%). Таким чином, загальна сума компенсації заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, яку необхідно стягнути з відповідача, складає 33056,25 грн. Остаточний розрахунок до теперішнього часу з нею не проведений. Згідно розрахункових листів, за вересень 2014 року вона відпрацювала 22 дні, за які нарахована заробітна плата 6419,12 грн., за жовтень 2014 року 23 дні, за які нарахована зарплата в сумі 6433,74 грн. Отже, її середньоденний заробіток згідно постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року становить 285,75 грн. ((6419,12 : 22) + (6433,74 :23)) :2. Час затримки розрахунку при звільненні з 19.11.2014 року по дату подання позову до суду 18.02.2016 року складає 304 дні, отже сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні на час звернення до суду становить 86868,00 грн. (304 х 285,75). Тому просила стягнути з відповідача на свою користь суму компенсації у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати 33056,25 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з дати звільнення по дату ухвалення рішення суду у цій справі, сума якого на дату подання позову складала 86868,00 грн.. Позивач у судове засідання не зявилася, в матеріалах справи є її заява від 30.03.2016 року про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та клопотання від 30.03.2016 року про згоду на заочний розгляд справи в разі неявки відповідача. Представник відповідача до суду не зявився, з місця знаходження юридичної особи м.Київ, вул.. Толстого,59 повернувся конверт за закінченням терміну зберігання. Крім цього до суду надійшов лист, в якому колишній директор підприємства [PERSON] повідомив суд, що на його телефон надійшло СМС-повідомлення про виклик до суду Державного підприємства «Шахта імені [PERSON]» як відповідача, проте згідно наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 31.12.2015 року №213к/к його звільнено з посади директора за власним бажанням, тому він не може представляти інтереси підприємства. Суд, з урахуванням того, що повістка направлялася за юридичною адресою ДП «Шахта імені [PERSON]», а повернення до суду конверту з повісткою відповідно до положень ч.5 ст.74 ЦПК України вважається належним повідомленням про розгляд справи, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів в заочному порядку за згодою позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено та таке вбачається з наданої позивачем копії довідки відповідача б/н від 03.12.2014 року, що позивач працювала на підприємстві начальником ОТіЗ з 24.03.2014 року по 19.11.2014 року. Загальна сума доходу за період з березня 2014 року по листопад 2014 року склала 44765,22 грн., затримка по виплаті заробітної плати за останні девять місяців складає 11453,12 грн. Згідно із судовим наказом у справі №310/860/16-ц від 11 лютого 2016 року, виданого Бердянським міськрайонним судом, з державного підприємства «Шахта імені [PERSON]» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі з березня 2014 року по листопад 2014 року в сумі 11453 грн. 12 коп., як вбачається з його копії. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. \~\~ Статтею116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата усіх належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням,\~\~ отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого, права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, для звернення працівника до суду з вимогою про вирішення трудового спору щодо виплати середнього заробітку за час затримки проведення належного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та про виплату втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати, в також моральної шкоди. встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатись про те , що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталась затримка виплати усіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Оскільки відповідач не надав суду доказів щодо виплати заборгованості по заробітній платі на час ухвалення судом рішення, суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, затримка якої становить з 19.11.2014 року по день ухвалення рішення судом 21.04.2016 року 359 робочих днів, тому на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 102584,25 грн. з урахуванням середньоденного заробітку в розмір 285,75 грн. (285,75 грн. х 359 роб.днів). з відрахуванням з цієї суми податків та інших обов'язкових платежів при виплаті. Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Оскільки таких обставин судом не встановлено, відсутні підстави для зменшення розміру середнього заробітку. Втім суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача компенсації заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати в сумі 33056,25 грн., виходячи з наступного. Судом позивачу було направлено ухвалу від 30.03.2016 року, яку вона отримала на свою електронну адресу 04.04.2016 року та у встановлений судом строк не виконала, в якій їй суд, в порядку ч.3 ст.10 ЦПК України, розяснив, що нею розрахунок компенсації заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати проведений за період з березня 2014 року по листопада 2014 року включно, виходячи з сум нарахованої заробітної плати помісячно, загальний розмір якої становить 54631,67 грн. Проте згідно тієї ж довідки сума заборгованості з виплати заробітної плати за останні 9 місяців складає лише 11453, 12 грн., без зазначення місяців, в яких вона утворилася, з якої і має проводиться розрахунок суми компенсації. У звязку з цим позивачу було запропоновано надати іншу довідку про заборгованість з заробітної плати помісячно, з якої б було видно, в якому саме місяці та в якому розмірі утворилася заборгованість з заробітної плати, а за які місяці заробітна плата виплачена у повному обсязі, банківські платіжні документи на підтвердження отриманих сум по заробітній платі та розрахункові листки за період роботи. Проте позивач на ухвалу до суду не надіслала ані нової довідки, ані інших доказів у підтвердження заявлених вимог, навіть відповіді на ухвалу суду. Між тим, згідно судового наказу, саме така сума заборгованості 11453,12 грн. була стягнута на користь позивача, а з копій розрахункових листів за вересень 2014 року та за жовтень 2014 року, що є в матеріалах справи, лише на останньому зазначено, що заборгованість по виплатам заробітної плати становить 4084,96 грн., тому посилання позивача на те, що їй не виплачена заробітна плата за період і в розмірах, які нею вказані в позовній заяві та на яку вона нарахувала суми компенсації, не відповідають дійсності та не доведені належними і допустимими доказами, тому позов в частині стягнення компенсації заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати задоволенню не підлягає за недоведеністю. Враховуючи, що суд звільнив позивача від сплати судового збору згідно ухвали від 17.03.2016 року, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial