Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Позивач ТОВ «Місто для людей Енергодар», в особі свого представника адвоката Турчинського М.І. звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою в якій просить суд: стягнути зі [PERSON] на користь позивача, заборгованість по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01.08.2018 по 01.01.2020 у розмірі 6125 грн. 12 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що рішенням виконкому Енергодарської міської ради №161 від 06.06.2018 ТОВ «Місто для людей Енергодар» починаючи з 01.08.2018 обслуговує багатоквартирні будинку в місті Енергодарі. 08.06.2018 укладено Договір №08/06/2018-27 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком між ТОВ «Місто для людей Енергодар» та від імені співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] - міським головою міста Енергодара [PERSON] якого уповноважено на укладання цього договору пунктом 3 рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 06.06.2018 №161. Відповідно до вказаного Договору на співвласників багатоквартирного будинку покладено обов`язок сплачувати за надані послуги з управління багатоквартирним будинком. Пунктом 5 Договору визначено розмір і форму оплати послуг управителя відповідно до якого, замовник сплачує за надані послуги управителем щомісяця додатково до встановленого тарифу на житлово-комунальні послуги для житлових та нежитлових приміщень в розмірі 6,40 гривень на місяця за 1 квадратний метр у загальній площі житлового або нежитлового приміщенні у об`єкті яке перебуває у власності або у користуванні кожного зі співвласників. На відповідача було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] та за період з 01.08.2018 по 01.01.2020 мешканцю багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] надано послуги з управління багатоквартирним будинком за які кожного місяця повинно бути сплачено 408 грн. 32 коп., що розраховується за формулою: тариф х загальну площу квартири. Відповідач не здійснював оплату за надані послуги з управління багатоквартирним будинком, в наслідок чого виникла заборгованість, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом (а.с.2-4а). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 01.12.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків позову (а.с.23). 16.12.2020 позивачем надано заяву про усунення недоліків (а.с.26-28). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 16.12.2020 р. по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.32-32зворот). Ухвалою суду від 29.03.2021 р. підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.41-41зворот). В судове засідання, для розгляду справи по суті, представник позивача ТОВ «Місто для людей Енергодар» не з`явився, у пункті 2, 3 вимог позову, представник позивача адвокат Турчинський М.І. просить розглянути справу на підставі наявних доказів та матеріалів, в разі не явки відповідача просить ухвалити заочне рішення (а.с.4а). В судове засідання, для розгляду справи по суті, відповідач не з`явилась, поважності причин неявки суду не повідомила, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи не надала. Про розгляд даної справи судом відповідач повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки представником відповідача - адвокатом Галька Н.О (а.с.72), який діє в інтересах відповідача на підставі ордеру про надання правової допомоги (а.с.48). Відповідачем не надано відозву на позовну заяву, заперечень проти позову, зустрічного позову. Враховуючи відсутність підстав які б перешкоджали суду розглянути справу у відсутності сторін, положення ст.280 ЦПК України, суд ухвалив: провести розгляд справи у відсутності учасників справи, в порядку заочного провадження, на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. За змістом статей\~12 та\~81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтями 77-80 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень частини 5\~статті 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», який набрав чинності 01.07.2015 р., в разі, якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим\~Законом, співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. У разі, якщо місцевою радою або її виконавчим органом відповідно до законодавства прийнято рішення про делегування іншому органу - суб`єкту владних повноважень функцій із здійснення управління об`єктами житлово - комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг, управитель призначається на конкурсних засадах таких органом. У такому разі ціна за послуги з управління багатоквартирним будинком визначається за результатами конкурсу, який проводиться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства, а договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя. Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», із змінами, управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Зі змісту рішення Виконавчого комітету\~Енергодарської міської\~ради №161 від 06.06.2018 «Про призначення управителя багатоквартирних будинків» встановлено, що виконавцем послуг з управління багатоквартирними будинками у місті Енергодарі визначено ТОВ «Місто для людей Енергодар» (а.с.6). 08.06.2018 р. між співвласниками багатоквартирного будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , від імені яких діє Енергодарський міський голова Музика Павло Олексійович, якого уповноважено на укладання цього договору рішенням виконавчого комітету ЕМР від 06.06.2018 №161, згідно з Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», надалі іменовані «Замовник», з однієї сторони та ТОВ «Місто для людей Енергодар», в особі директора Шепеленка Володимира Миколайовича, що діє на підставі Статуту, який надалі йменується «Управитель», з іншої сторони, було укладено Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №08/06/2018-27 (далі Договір №08/06/2018-27) (а.с.7-9зворот). Відповідно до п.5 Договору №08/06/2018-27, сторони погодились, що замовник сплачує за надані управителем послуги щомісяця додатково до встановленого тарифу на житлово-комунальні послуги для житлових та нежитлових приміщень 6,40 гривень на місяць за 1 квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у Об`єкті, яке перебуває у власності або користуванні кожного зі Співвласників (а.с.7). Відповідно до п.20, 21 Договору №08/06/2018-27, надання послуг з управління багатоквартирним будинком розпочалось з 01.08.2018 року та Договір діє до 08.06.2019 (а.с.9), в силу положень ч.6 ст.11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», договір вважається продовженим на наступний однорічний строк, якщо за один місяць до закінчення строку дії жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про відмову від договору. Наявності такої відмови від сторін Договору, судом не встановлено, як і не встановлено наявності доказів які б свідчили на те, що Договір №08/06/2018-27 припинено з підстав визначених і умовами самого Договору, або його скасовано чи визнано недійсним у встановленому законом порядку. Відповідно до положень п.1 Договору №08/06/2018-27, управитель, зобов`язався надавати замовникові послуги з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях (далі об`єкт), для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень (далі мешканців об`єкта) у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості (далі послуги), а замовник надає право управителю відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, а також відшкодовувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлінням об`єктом, у разі коли управитель отримав на такі витрати письмову згоду замовника. Відповідно до приписів положень ст.12, ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV в редакції від 26.11.2016, яка була чинна на час прийняття Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради рішення №161 від 06.06.2018 та укладання Договору №08/06/2018-27, послуги, що відповідно до п.1 Договору №08/06/2018-27 зобов`язався надавати ТОВ «Місто для людей Енергодар», відносились до житлово-комунальних послуг. На час надання послуг з управління багатоквартирним будинком за Договором №08/06/2018-27, був чинним Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 09.11.2017 р. №2189-VІІІ, частиною 1 статті 5 якого, послугу з управління багатоквартирним будинком віднесено до житлово-комунальної послуги, яка включає в себе: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Встановлено, що позивач заявляє вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком яка виникла за період з 01.08.2018 по 01.01.2020 в загальній сумі 6125,12 грн. до [PERSON] (а.с.2, 4а) зазначаючи на те, що вказана відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В інформаційному повідомлення з Сектора реєстрації ЕМР отриманого судом в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України, зазначається на те, що за адресою: [ADDRESS] з 15.02.1997 зареєстрована [PERSON] (а.с.22). При цьому, із заяви поданої адвокатом Галька Н.О. про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.46), ордеру (а.с.48), заяви адвоката про відкладення розгляду справи з 21.07.2021 на іншу дату (а.с.59), власне ім`я відповідача в її повному імені зазначено і як [PERSON] , і як [PERSON] . Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна (далі Державний реєстр речових прав на нерухоме майно), власне ім`я відповідача, якій на праві приватної спільної часткової власності також належить квартира [ADDRESS] , зазначено як [PERSON] (а.с.64зворот). У зв`язку з чим, суд розцінює різницю в написанні власного імені відповідача як різницю в перекладах з російської мови на українську мову та вважає, що зазначена у вказаних документах особа - є однією і тією ж особою, тому можливим є зазначення імені відповідача як [PERSON] . Зазначені вище відомості із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та повідомлення з Сектора реєстрації ЕМР, крім того, що підтверджують посилання позивача про те, що відповідач зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , заборгованість з послуги управління багатоквартирним будинком по якій заявляється до стягнення так і є співвласником вказаної квартири. На доведення розміру заборгованості, який заявляється до стягнення з відповідача, позивачем надано Довідку №01/647-03 від 15.11.2020 в якій наведено розрахунок заборгованості (а.с.5), з якого встановлено, що сума боргу складається із щомісячних нарахувань за період з 01.08.2018 по 01.12.2019 (включно). З Довідки також встановлено, що у вказаний період по особовому рахунку № [NUMBER] відкритого на відповідача по квартирі [ADDRESS] , одноразово - у травні 2019 року, здійснено платіж на суму 408 грн. в рахунок оплати наданих послуг, проте у період з 01.08.2018 по 01.04.2019 (включно) та у період з 01.06.2019 по 01.12.2019 (включно) оплата за послугу з управління багатоквартирним будинком по вказаному особовому рахунку не здійснювалась. Відповідачем не заперечується здійснення часткової оплати у травні 2019 року, користування послугами з управління багатоквартирним будинком у період за який позивачем заявляється до стягнення заборгованість, не надається доказів про відмову відповідача від послуг які надавав позивач, а судом такої відмови не встановлено. Відповідно до ч.1\~ст.14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до положень\~ст.ст.509, 525, 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до частини 1\~статті 9 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ в редакції чинній станом на 01.08.2018 так і на дату розгляду справи судом, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. При цьому, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг укладеного безпосередньо зі споживачем послуг, само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц). Слід зазначити, що Договір №08/06/2018-27 є колективним і укладання окремого договору із кожним зі споживачів не потребує. Відповідно до статті 322 ЦК України\~передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Обов`язок щодо оплати споживачами житлово-комунальних послуг, закріплений у\~статтях 67, 68 Житлового кодексу Української РСР, якими передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймачі (власники) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Даних, що розмір заборгованості який заявляється позивачем до стягнення, на дату розгляду справи судом, відповідачем сплачено на користь позивача повністю або частково у добровільному порядку, матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позову про стягнення з відповідача на користь позивача розміру заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком підлягає задоволенню. Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення. Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~ч.2\~ст.141\~ЦПК України,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані\~з розглядом\~справи,\~покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжного доручення від 22.10.2020 №657, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн. (а.с.1). Враховуючи доведення понесення позивачем витрат зі сплати судового збору, положення ст.141 ЦПК України, висновок суду про задоволення позовної вимоги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем розмір судового збору в сумі 2102 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат з правничої допомоги про які просить позивач, суд дійшов наступного висновку. Положеннями частин 1 та 2 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п.1 ч.2); розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п.2 ч.2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до положень ч.4 ст.10 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини»,\~при розгляді\~справи,\~суд застосовує\~Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~1950\~року (далі\~ Конвенція)\~і протоколи\~до неї,\~згоду на\~обов`язковість яких\~надано Верховною\~Радою України,\~та практику\~Європейського суду\~з прав\~людини як\~джерело права\~(далі\~ ЄСПЛ).\~ ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі\~ст.41 Конвенції, зокрема у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п.95), в рішенні у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (п.268) (заява № 19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Згідно з пунктом 4 частини 1статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 у №5076-VI, із змінами визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представником позивача на обґрунтування вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу надано Договір про надання правової допомоги №02/01/2020 від 02.01.2020 (а.с.10-15), у змісті підпунктом 4.2 пункту 4 Договору про надання правової допомоги №02/01/2020 від 02.01.2020 р. встановлено розмір винагороди в сумі 2000 грн. (а.с.10), проте зміст самого Договору не містить, у тому числі, які саме були виконані роботи (надані послуги). При цьому, відповідно до Додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги №02/01/2020 від 02.01.2020 до п.4.2 Договору внесено зміни в частині розміру винагороди за надання правової допомоги та зазначено суму в розмірі 1000 грн. (а.с.52). Однак, представником позивача надається платіжне доручення №694 від 29.10.2020 на суму 750 грн. (а.с.16), яке, при цьому, не містить відомостей за яку саме послугу з правничої допомоги було здійснено вказаний платіж, а також того, що цей платіж стосується Договору про надання правової допомоги №02/01/2020 від 02.01.2020, як і не вбачається цього і з самого Договору. Таким чином, розрахунок зазначений у позовні заяві не може вважатися належним підтвердженням надання вказаних у ньому послуг, виходячи як з того, що зазначені в ньому послуги та сума не передбачаються як умовами самого Договору про надання правової допомоги №02/01/2020 від 02.01.2020 р. так і не є його складовою, враховуючи і відсутність у вказаному договорі умов що його предметом є надання послуг з правової допомоги у цій конкретній цивільній справи та/або пов`язані саме зі наданням правничої допомоги щодо даного конкретного відповідача (боржника). Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат з правничої допомоги. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed