Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «РАНТЬЕ»звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 45\~098,33 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що 10.06.2014 року між ПАТ «Ідея Банк» (первісним кредитором) та відповідачем було укладено кредитний договір № Р24.211.71125,згідно вимог якого, відповідач отримав кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 35\~000,00 грн., зі сплатою 10 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Однак, [PERSON], порушує вимоги кредитного договору, а саме: не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просить на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 10.06.2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р24.211.71125, згідно умов якого, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 35\~000,00 грн., а позичальник зобовязався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами) та платою за обслуговування кредитної заборгованості і комісіями згідно умов кредитного договору. За користування кредитом позичальник зобовязався сплатити проценти в розмірі 10.0000% річних від залишкової суми кредиту. За обслуговування кредиту позичальник зобовязався сплатити плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі 2.3500 % від початкової суми кредиту (а.с.13-15). Згідно п.2.1 кредитного договору позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 60 щомісячних внесках включно до 10 числа дня/числа кожного місяця згідно графіку внесення щомісячних внесків за кредитним договором. Платежі повинні здійснюватись на транзитний рахунок № 29096421171125 в банку, МФО 336310. На підставі п.2.3 кредитного договору нарахування процентів здійснюється 2 рази на місяць за методом «факт/факт», а плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця, до дати сплати щомісячного внеску. Нарахування процентів і плати за обслуговування кредитної заборгованості припиняється після повного повернення кредиту, а також у інших випадках, передбачених кредитним договором. Відповідно до п.2.3 кредитного договору графік щомісячних платежів позичальника в розрізі сум погашення кредиту, процентів і плати за обслуговування кредитної заборгованості є невідємною частиною кредитного договору. Згідно п.2.5 кредитного договору в разі розірвання банком договору: термін повернення кредиту вважається таким, що настав, нарахування процентів і плати за обслуговування кредитної заборгованості припиняється з дати розірвання договору, та позичальник зобовязаний повернути заборгованість за кредитним договором, сплатити штрафні санкції (пеню) та відшкодувати завдані банку збитки. Однак, [PERSON]вимоги кредитного договору № Р24.211.71125,від 10.06.2014 року не виконує, в обумовлені строки кредит, відсотки та комісію по ньому не сплачує. Станом на 31.12.2015 року у [PERSON]виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 45\~098,33 гривень, а саме: 26\~638,08 гривень основний борг; 5\~127,88 гривень прострочений борг; 13\~058,23 гривень прострочені проценти; 274,14 гривень строкові проценти. 31.12.2015 року між ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» таПАТ «Ідея Банк» було укладено договір факторингу №31/12-2, згідно умов якого клієнт (первісний кредитор, банк) відступив передав у власність факторові (новому кредитору) з 31.12.2015 року, а фактор (позивач), відповідно до договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Право вимоги позивач набув з моменту підписання акту прийому-передачі прав вимог. Після відступлення права вимоги відповідачем не здійснювалось жодної оплати за кредитним договором. Станом на 11.02.2016 року заборгованість [PERSON]за кредитним договором становить: 45\~098,33 гривень, а саме: 31\~765,96 гривень за тілом кредиту; 13\~332,37 за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору № Р24.211.71125 від 10.06.2014 року ПАТ «Ідея Банк» первісний кредитор надав відповідачу [PERSON] кредит. Однак, відповідач порушує вимоги зазначеного кредитного договору, а саме: не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту, відсотків та комісії по ньому. За умовами договору факторингу №31/12-2 від 31.12.2015 року право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором набуло ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» (позивач). Тому, є підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, відсотках та комісісії відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним, достовірним та допустимим доказом по справі. З урахуванням викладеного, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved