Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач УПСЗН Самарської районної у м. Дніпрі ради у серпні 2014 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], прохаючи суд стягнути з нього на користь УПСЗН Самарської районної у м. Дніпрі ради 13721 гривню 10 копійок, як суму наданої тимчасової державної допомоги у зв'язку з тим, що відповідач ухилявся від сплати аліментів (а.с. 1-2). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначають, що виконавчим листом Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2004 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з 28 вересня 2004 року і до досягненням дитиною повноліття. Однак, рішення суду він не виконує. 25 лютого 2011 року [PERSON] звернулась до УПСЗН Самарської районної у м Дніпрі ради за призначенням тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання яких не відоме, на доньку [PERSON], з [INFO] і в подальшому до досягнення дитиною 18 років, [PERSON] було призначено державну допомогу. Відповідно до п. 10 ст. 181 глави 15 ІІІ розділу СК України суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Спираючись на норми СК України вважає, що позов підлягає задоволенню. 25 січня 2017 року представник позивача [PERSON] звернулася до суду із письмовою заявою, у якій прохала розглянути позовну заяву за її відсутності, вимоги, викладені в заяві, підтримала у повному обсязі та прохала задовольнити (а.с. 49). Відповідач, в силу вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с. 52). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлювати заочне рішення). З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Розглянувши позовну заяву та перевіривши фактичні обставини справи наданими до неї письмовими доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до виконавчого листа Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2004 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] встановлено стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з 28 вересня 2004 року і до досягненням дитиною повноліття. Однак, рішення суду він не виконує. 25 лютого 2011 року [PERSON] звернулась до УПСЗН Самарської районної у м Дніпрі ради за призначенням тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх не відоме на доньку [PERSON] [INFO] і в подальшому до досягнення дитиною 18 років [PERSON] було призначено державну допомогу (а.с. 1-2). Відповідно до положень п.п. 8, 9 ст. 181 глави 15 ІІІ розділу СК України, якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім'ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України; роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Згідно з вимогами п. 10 ст. 181 глави 15 ІІІ розділу СК України суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Відповідач є платником аліментів, які за рішенням суду зобов'язаний сплачувати на користь колишньої дружини, на утримання їх спільної дитини. Однак, маючи час та можливість виконувати зазначене рішення суду, аліментів не сплачував, внаслідок чого має заборгованість, через те, що колишня дружина звернулась до УПСЗН для отримання коштів на утримання дитини. Позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів, і скористалось цим правом, звернувшись до суду. Підстав вважати розрахунки боргу, зроблені позивачем, невірними, у суду немає. Доказів того, що заборгованість зі сплати відповідачем аліментів виникла внаслідок непереборної сили, чи з вини позивача, суду не надано. Тому суд вважає, що відповідач, і ніхто інший, є особою, винною у невиконанні рішення суду у вигляді несплаті аліментів на утримання своєї дитини. Враховуючи те, що він є повнолітнім, та те, що суду не надано доказів того, що він не в змозі, внаслідок свого сімейного чи матеріального стану, їх сплачувати, підстав для зменшення розміру заборгованості чи відмови у її стягненні, немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved