Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Позивач прохає стягнути з [PERSON] на користь КС «ЛВК» суму заборгованості по кредиту за травень 2014 року - серпень 2014 року включно в сумі 1094,87 грн.; суму заборгованості по відсотках за травень 2014 року - серпень 2014 року включно в сумі 1777,62 грн.; сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог, Позивач у позовній заяві посилається на те, що 25 лютого 2014 року було укладено Договір споживчого кредиту (пенсійний) ПД № 112 (далі - Договір) між [PERSON] та Кредитною спілкою «Лозівський взаємний кредит», за яким Позичальнику було надано кредит у розмірі 10000,00 грн. під 54 % річних, загальним строком користування 24 місяці, з обов'язком погасити кредит до 25.02.2016 року. Несплата кредиту відповідачем підтверджується Довідкою КС «ЛВК» № 08/07/2 від 08.07.2014 року, заборгованість за кредитом станом по серпень 2014 року складає 1094,87 грн. Несплата Позичальником траншів по кредиту призвела до виникнення заборгованості по відсотках за травень - серпень 2014 року включно в сумі 1777,62 грн., що підтверджується довідкою про нарахування та сплату відсотків по кредиту. 10.06.2014 року Позивачем була відправлена вимога № 07/06 від 07.06.2014 року на адресу відповідача, проте відповідач на неї не відреагував. Позивач підтримав позовні вимоги, прохав задовольнити їх в повному обсязі, прийняти заочне рішення (а.с. 27). Відповідач надав заяву у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти стягнення з нього заборгованості. (а.с. 28). Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: 25 лютого 2014 року було укладено Договір споживчого кредиту (пенсійний) ПД № 112 (далі - Договір) між [PERSON] та Кредитною спілкою «Лозівський взаємний кредит», за яким Позичальнику було надано кредит у розмірі 10000,00 грн. під 54 % річних, загальним строком користування 24 місяці, з обов'язком погасити кредит до 25.02.2016 року. (а.с. 4). У відповідності до п.3.3 р. 3 Договору сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів здійснюватиметься щомісячно згідно графіку (а.с. 5) шляхом внесення готівки в касу або платіжним дорученням на поточний рахунок Кредитора не пізніше, ніж в останній робочий день поточного місяця. Згідно п. 4.2 Договору протягом дії кредитного договору або до повного погашення заборгованості по кредиту Позичальник зобов'язується отримувати пенсію у Сахновщинському відділенні «Ощадбанку». Оскільки п.п. 3.3 Договору передбачає безготівкове погашення кредиту, то Позичальник скористався цим правом і 24.02.2014 року уклав з банком ф. 190 на списання щомісячного регулярного платежу (а.с.6) на користь КС «Лозвський взаємний кредит», по 690,00 грн., але Відповідач дану домовленість порушив. Несплата кредиту відповідачем підтверджується Довідкою КС «ЛВК» № 08/07/2 від 08.07.2014 року, заборгованість за кредитом станом по серпень 2014 року складає 1094,87 грн. (а.с. 9). Несплата Позичальником траншів по кредиту призвела до виникнення заборгованості по відсотках за травень - серпень 2014 року включно в сумі 1777,62 грн., що підтверджується довідкою про нарахування та сплату відсотків по кредиту (а.с. 10). 10.06.2014 року Позивачем була відправлена вимога № 07/06 від 07.06.2014 року на адресу відповідача, проте відповідач на неї не відреагував (а.с. 7-8). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо строк виконання зобов'язань визначено моментом пред'явлення вимог кредитор має право вимагати їх виконання у будь-який час. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо не встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України, зокрема, щодо сплати неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що зазначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунку), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього Платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм Цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» судам слід неухильно дотримуватись вимог ст.ст.58, 59 ЦПК України про належність і допустимість доказів. Відповідно до ч.3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач та його представник, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору при подачі позовної заяви до суду в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved