Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк» пред`явив до суду позов до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 березня 2006 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та відповідачем був укладений договір кредиту № 770/38-64. Згідно з умовами цього договору банк надав [PERSON] грошові кошти в сумі 25000 доларів США із сплатою 12,5% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10 березня 2016 року. Свої зобов`язання позивач виконав, надавши відповідачу грошові кошти в сумі 25000 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №64 від 21 березня 2006 року. В порушення умов договору [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав в результаті чого станом на 30.07.2018року має прострочену заборгованість: 8288,69 доларів США - сума заборгованості за кредитом, 9172,69 доларів США - сума заборгованості за відсотками, 2533,34 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 3154,83 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення відсотків. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором 21.03.2006року між кредитором та іпотекодавцем [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого останній передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] . Із врахуванням того, що відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання за кредитним договором, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 770/38-64 від 21.03.2006 року, яка складається з: 8288,69 доларів США - сума заборгованості за кредитом, 9172,69 доларів США- сума заборгованості за відсотками, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Представник позивача Акціонерного товариства «Альфа-банк» в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у задоволенні позову просила відмовити з підстав зазначених у відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. 21 березня 2006 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», а в подальшому Акціонерне товариство «Альфа-банк») та [PERSON] (позичальник) був укладений договір кредиту № 770/38-64 (далі договір). Згідно з п. 1.1 статті 1 договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 25000 доларів США, зі сплатою12,5 процентів річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 10 березня 2016 року. Пунктами 3.3.8, 3.3.9 статті 3 договору передбачено обов`язок позичальника сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 2.4, 2.5. договору, а також своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному, п. 1.1 договору. Відповідно до п. 2.4 статті 4 договору в разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4. договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1, 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 5.4 договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період. З огляду на неналежне виконання [PERSON] умов договору, ПАТ «Укрсоцбанк» у грудні 2011 року звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором. 24 квітня 2012 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в справі №1915/3251/2012 позовні вимоги банку задоволено частково, стягнуто із [PERSON] в користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2006 № 770/38-64 на загальну суму 120516,23 гривень та 1205,16 гривень судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 24 квітня 2012 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист на виконання рішення суду у справі №1915/3251/2012. Як вбачається з постанови головного державного виконавця Побер І.І. Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про закінчення виконавчого провадження від 31 березня 2016 року, боржником борг сплачено згідно платіжного доручення №101 від 30 березня 2016 року. За період з 26 грудня 2011 року по 04 квітня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» продовжувало нараховувати позичальнику проценти за користування кредитом, які [PERSON] не сплачувались у встановлені договором строки. За вказаний період відповідачу було нараховано проценти за користування кредитом в загальній сумі 8426,89 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 20 лютого 2017 року становить 227746,29 гривень, а також пеню в розмірі 181251,88 гривень, з яких: 82677,28 гривень пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 98574,60 гривень пеня за несвоєчасне повернення нарахованих відсотків за користування кредитом. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.12.2017року у справі №607/3470/17 вимоги банку задоволено частково, стягнуто із [PERSON] в користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту №770/38-64 від 21 березня 2006 року, за період з 26 грудня 2011 року по 04 квітня 2016 року, в загальній сумі 128738 (сто двадцять вісім тисяч сімсот тридцять вісім) гривень 46 копійок, з яких: проценти за користування кредитом 4072,12 доларів США (що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 20 лютого 2017 року складає 110053,67 гривень), та пеня за несвоєчасне погашення кредиту 18684,79 гривень. У задоволенні решти вимог відмовлено. Згідно даного рішення суду, 05 січня 2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було видано виконавчий лист № 607/5162/17 про стягнення з [PERSON] в примусовому порядку вищезазначених сум боргу за договором кредиту. 23 січня 2018 року зазначена у рішенні суду заборгованість [PERSON] була погашена в добровільному порядку, що підтверджується квитанціями від 23.01.2018року та довідкою виданою начальником Тернопільського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» від 25.01.2018року №08.206-297/96-745. Частиною 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищезазначене відповідач [PERSON] вважає, що він належним чином виконав свої зобов`язання за договором кредиту № 770/38-64 від 21 березня 2006 року і відповідно 25 серпня 2018 року на адресу ПАТ «Укрсоцбанк» ним було надіслано заяву про необхідність визнання припиненими договору кредиту № 770/38-64 від 21.03.2006 року та іпотечного договору від 21.03.2006 року у зв`язку з виконання зобов`язань згідно рішень суду. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановленні договором. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно п.7.3 Договору кредиту передбачено, що цей Договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Згідно до п. 6.3 Іпотечного договору від 21.03.2006 року передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення Основного зобов`язання. Дія цього Договору також припиняється із інших підстав передбачених чинним законодавством України, зокрема ЗУ «Про іпотеку». Однак позивач вважає, що [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав в результаті чого має прострочену заборгованість за договором кредиту № 770/38-64 від 21.03.2006 року та просить звернути стягнення на предмет іпотеки. Як зазначає [PERSON] залишок боргу виник за рахунок курсової різниці, що виникла внаслідок різкого збільшення курсу долара США в порівнянні між датою винесення рішення суду та датою погашення заборгованості. Пред`явлена до стягнення сума заборгованості згідно договору № 770/38-64 від 21.03.2006 року не може бути стягнута судом виходячи із наступного. Як зазначено в постанові Верховного суду України від 06.07.2016 року у справі № 6-118цс16, при зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду на рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою. Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими. Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема,на підставі виконання. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, а відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання. Отже за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється. Верховний Суд у своїй постанові від 17.01.2018 року у справі №910/27064/15 зазначив, що рішення суду, яке набрало законної сили та виконане боржником, та яким з боржника стягнуто остаточну заборгованість, не може бути поставлене під сумнів та не підлягає тлумаченню, в розумінні повноти розміру заборгованості. При цьому, офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстав стороні у зобов`язанні, спір щодо якого вже вирішений судом та боржником належним чином виконано рішення суду, пред`являти після цього до іншої сторони додаткові вимоги. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд і у своїй постанові Великої Палати Верховного суду від 30 травня 2018 року по справі № 750/8676/15-ц, згідно якої «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору. Надання кредитів та їх повернення здійснюється виключно на договірних відносинах. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін. У відповідності до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В силу вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В силу ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Враховуючи вище наведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки а саме квартиру [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 770/38-64 від 21.03.2006 року, яка складається з: 8288,69 доларів США - сума заборгованості за кредитом, 9172,69 доларів США- сума заборгованості за відсотками, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій - до задоволення не підлягають, оскільки позивачем не надано суду будь-яких доказів, які б обґрунтовували заявлені ним позовні вимоги, забезпечувальне зобов`язання має похідний характер і повинно призвести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням, яке вданому випадку є виконане [PERSON] .

Outcome: dismissed