Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі у власність. Уточнивши позовні вимоги позивач просив суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 5018556,88 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 50,90 кв.м., житловою площею 30,4, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачам [PERSON] та [PERSON] на праві власності на підставі купівлі-продажу квартири посвідченого 19.12.2005 року приватним нотаріусом КМНО шляхом визнання правав власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк». Також просив стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 19.06.2008 року між Акціонерним комерційним банком та [PERSON], був укладений кредитний договір № 11362119000, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 105000,00 доларів США з розрахунку 14,5 % річних за користування кредитом на строк до 19.06.2018 року. 08.12.2011 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, Акціонерний комерційний банк «УкрСиббанк» передав АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює Акціонерний комерційний банк «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від Акціонерного комерційного банку «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати (замість Акціонерного комерційного банку «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавці [PERSON] та [PERSON] за договором іпотеки № 88488 від 19.06.2008 року передали у іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 50,90 кв.м., житловою площею 30,4, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], Позичальник свої зобов'язання за кредитними договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим, станом на 01.07.2015 року перед позивачем наявна заборгованість у сумі: 5018556,88 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом - 2079394,22 грн.; сума заборгованості за відсотками - 2138276,26 грн.; пеня - 748837,01 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 23643,31 грн.; сума з ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 28406,08 грн. В судове засідання представник позивача не з'явилася, про місце і час судовго розгляду повідомлена належним чином. На адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про місце і час судового розгляду повідомлялися судом за місцем реєстрації. Судові повістки повернулись до суду за закінченням терміну зберігання. На підставі положень ст.ст. 224-226 ЦПК України, суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 19.06.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (відповідно до Договору Купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набув право вимоги по кредитному договору) та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11362119000, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 105000,00 дол. США з розрахунку 14,5 % річних на строк з 19.06.2008 року до 19.06.2018 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені договором (а.с.6-13). Одночасно з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором про надання споживчого кредиту іпотекодавці [PERSON] та [PERSON] за договором іпотеки № 88488 від 19.06.2008 року передали у іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 50,90 кв.м., житловою площею 30,4, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка є власністю іпотекодавців (а.с.20-22). 08.12.2011 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, Акціонерний комерційний банк «УкрСиббанк» передав АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює Акціонерний комерційний банк «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від Акціонерного комерційного банку «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати (замість Акціонерного комерційного банку «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Позичальник свої зобов'язання за кредитними договором належним чином не виконув, у зв'язку з чим, станом на 01.07.2015 року перед позивачем наявна заборгованість у сумі: 5018556,88 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом - 2079394,22 грн.; сума заборгованості за відсотками - 2138276,26 грн.; пеня - 748837,01 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 23643,31 грн.; сума з ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 28406,08 грн. Жодного заперечення на вказаний представником банку розрахунок відповідачі не надали, як і надали суду свого розрахунку заборгованості. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Згідно п. 4.2. Іпотечного договору, звернення стягнення здійснюється на підставі: - рішення суду; - виконавчого напису нотаріуса; - застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п.4.6. Іпотечного договору, звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Згідно п. 5.3. Іпотечного договору, у разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п.5.1. цього договору іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Частина 1 ст. 35 Закону передбачає, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш, ніж тридцяти денний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вказаний порядок надсилання вимоги про усунення порушень умов кредитного договору № 11362119000 від 19.06.2008 року боржнику-відповідачу [PERSON] позивачем був дотриманий та на виконання вказаних вимог закону позивачем на адресу відповідача було надіслано листа-вимогу про усунення порушень, що підтверджується наявною в матеріалах справи вимогою від 17.07.2015 року (а.с.24-26). Проте, вказані у вимозі порушення відповідачем усунуто не було. Крім того, положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (ч.1, ч.2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві. Положення ст.ст. 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку» передбачають можливість задоволення забезпечених іпотекою вимог шляхом набуття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність або шляхом його продажу іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі. На відміну від продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів, звернення стягнення на предмет іпотеки цими способами може відбуватися за умови, якщо вони безпосередньо передбачені окремим договором з іпотекодавцем або застереженням у договорі іпотеки. Так, згідно зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передання іпотекодавцем предмета іпотеки у власність іпотекодержателю на підставі окремо укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя або перехід до нього права власності на предмет іпотеки на підставі застереження в договорі іпотеки є позасудовим способом задоволенням вимог, що здійснюється за взаємною домовленістю іпотекодавця та іпотекодержателя. Однак наведеною нормою не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб та набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. Такий висновок виходить зі змісту статей 36, 37 Закону про іпотеку, у яких, зокрема, задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який поряд з іншими може застосовуватися, якщо його передбачено договором. Тому у разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України вправі вимагати застосування його і судом, оскільки у розумінні змісту ч. 5 ст. 11 ЦК України вказані норми Закону про іпотеку є передбаченим законом випадком, коли рішення суду може бути підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків. Таким чином, незважаючи на можливість позасудового вирішення питання про передання іпотекодержателю у власність предмета іпотеки у рахунок погашення забезпечених іпотекою його майнових вимог ст. 36 Закону про іпотеку не виключає і можливість прийняття судом рішення про визнання за ним права власності на предмет іпотеки. Цей висновок повністю узгоджується зі змістом ч. 2 ст. 35 Закону про іпотеку, якою встановлено право іпотекодержателя у будь-який час звернутися до суду, оминаючи передбачений ч. 1 ст. 35 цього Закону позасудовий порядок добровільного задоволення його вимог іпотекодавцем. Також у п.39 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Отже, банк самостійно визначає передбачений чинним законодавством України, у тому числі Законом України «Про іпотеку», а також Іпотечним договором, укладеним сторонами, спосіб захисту своїх прав, зокрема шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. При цьому в силу вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Враховуючи те, що відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, а договором іпотеки передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та в рахунок погашення заборгованості в сумі 5018556,88 грн. за кредитним договором № 11362119000 від 19.06.2008 року звернути стягнення шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, загальною площею 50,90 кв.м., житловою площею 30,4, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачам [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved