Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач у лютому 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення суми боргу. Позивач в позовній заяві посилався на те, що 26 липня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № МL-302/229/2006, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 9000 доларів США з фіксованою процентною ставкою 11,00% річних за користування кредитом. 26.07.200 року між банком та [PERSON] з метою забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором укладено договір поруки № SR-302/229/2006, відповідно до якого порукою забезпечуються вимоги банку щодо сплати боржником кожного і всіх його зобовязань у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі. Відповідач умови кредитного договору в частині погашення кредиту та погашення відсотків за користування кредитом виконував не належним чином. Станом на 17.01.2017 року загальна сума боргових грошових зобовязань за кредитом становить 4093,19 доларів США, що еквівалентно 113463,23 грн., у тому числі: 3174,98 доларів США, що еквівалентно 88010,44 грн. заборгованість за кредитом, 918,21 доларів США, що еквівалентно 25452,78 грн. проценти за користування кредитом. Просив стягнути з відповідачів солідарно суму боргових зобовязань за кредитним договором в розмірі 4093,19 доларів США, що еквівалентно 113463,23 грн. та судові витрати по справі у розмірі 1701,95 грн. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі у судове засідання не зявилися. Повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Представник позивача у письмовій заяві не заперечував щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26 липня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № МL-302/229/2006, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 9000 доларів США з фіксованою процентною ставкою 11,00% річних за користування кредитом, що підтверджується кредитним договором та кредитною заявою від 26.07.2006 року. Відповідно до п.1.5.1 Кредитного договору відповідач зобовязався повертати позивачеві частину кредиту, а також сплачувати проценти, загалом щомісячний платіж у розмірі платежу відповідно до графіку повернення кредиту не пізніше дати платежу. Зобовязання щодо погашення заборгованості по кредиту відповідно до графіку [PERSON] належним чином не виконував. Так, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредиту станом на 17.01.2017 року загальна сума боргових грошових зобовязань за кредитом становить 4093,19 доларів США, що еквівалентно 113463,23 грн., у тому числі: 3174,98 доларів США, що еквівалентно 88010,44 грн. заборгованість за кредитом, 918,21 доларів США, що еквівалентно 25452,78 грн. проценти за користування кредитом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, оцінюючи всі докази по справі суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №МL-302/229/2006 від 26.07.2006 року з відповідача [PERSON] знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушенням зобовязання боржником. Згідно частин 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить вимогу до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. В п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо кредитним договором не визначені інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих коштів має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком може бути несплата чергового платежу. В разі предявлення вимоги до поручителя, кредитор має звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником взятих на себе зобовязань перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України. За своєю правовою природою строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК є преклюзивним (припиняючим). Його закінчення є підставою для припинення поруки, цей строк не може бути поновлено, зупинено чи перервано з підстав, передбачених статтями 263, 264, ч. 5 ст. 267 ЦК України. Враховуючи те, що строк поруки не є строком порушеного права, а строком існування самого зобовязання поруки, права кредитора і обовязок поручителів по його закінченню припиняються, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого за межами передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку, бо з його закінченням припиняється матеріальне право. 26.07.2006 року між банком та [PERSON] з метою забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором укладено договір поруки №SR-302/229/2006, відповідно до якого порукою забезпечуються вимоги банку щодо сплати боржником кожного і всіх його зобовязань у такому розмірі, у такій валюті, у таки строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором почала виникати з травня 2014 року. З даним позовом до суду банк звернувся у 03.02.2017 року. Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON], як з поручителя. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 88 ЦПК України [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі в сумі 1701,95 грн.

Outcome: partial