Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач у жовтні 2013 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до кредитного договору № HAXRF755690513 від 21.07.2008 року [PERSON] отримала кредит у сумі 5936,60 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 20.07.2010 року. Відповідач порушила умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, в зв'язку з чим станом на 06.08.2013 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 135773,0 грн., що складається з: 4818,76 грн. - заборгованість за кредитом, 178,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1781,04 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 122053,76 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 6441,60 грн. - штраф (процентна складова). Вимоги до відповідача, що випливають із вказаного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки. Просив суд, стягнути з відповідачки [PERSON] суму заборгованості у розмірі 125773,70 грн. за кредитним договором № HAXRF755690513 від 21.07.2008 року, витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн. судові витрати по справі, стягнути солідарно з відповідачів 10000 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені частково. Ухвалою суду від 10.09.2015 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2013 року було скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку. При новому розгляді справи ухвалою суду від 21 грудня 2015 року провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк» було закрито. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачка та її представник у судове засідання з'явилися, позовні вимоги визнали частково в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсоткам за користування кредитом, комісії та частково пені. В іншій частині просили відмовити. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 21 липня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № HAXRF755690513, який складається із заяви позичальника разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(«Стандарт»). Датою укладання договору є дата підписання позичальником заяви. За умовами договору відповідачка отримала на споживчі цілі 5936,60 грн. кредитних коштів строком на 24 місяці (до 20 липня 2010 року включно) під 5,04% річних. Загальний щомісячний платіж становив 409,16 грн., який відповідачка повинна була сплачувати з 23 до 28 числа кожного місяця для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, а також інших витрат згідно з Умовами. Також відповідачка зобов'язалася за порушення зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом сплачувати банку пеню у розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки, але не менше 1 грн. (п. 6.1 Умов). Крім того, при порушенні строків будь-яких платежів, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язана сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п. 6.3 Умов). Із заяви, підписаної позичальником вбачається, що вона ознайомлена та погоджується з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(«Стандарт»). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 1054 ЦК України, обов'язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Право кредитора, в даному випадку, вимагати від боржника повернення кредиту, передбачене ст. 1050 ЦК України. Відповідачка неналежно виконувала умови договору. Згідно з розрахунком банку станом на 06.08.2013 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 135773,0 грн., що складається з: 4818,76 грн. - заборгованість за кредитом, 178,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1781,04 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 122053,76 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 6441,60 грн. - штраф (процентна складова). Розмір неустойки (пені, штрафів), який визначений банком у заборгованості за вказаним кредитним договором значно перевищує розмір збитків банку, а тому відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України підлягає зменшенню до 4500 грн. Так, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду,якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс/14 від 03 вересня 2014 року, яка є обов'язковою для застосування у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідачки штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд вважає дані вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконаного обов'язку новим, або у приєднані до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладання на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] становитиме 11278,34 грн. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає можливим відмовити у їх задоволенні виходячи з наступного. Порядок відшкодування витрат на правову допомогу визначений ч. 1 ст. 84 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» закріплені підстави та умови визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу. Позивачем не надано суду підтвердження того, що позивач отримав правову допомогу від особи, яка має право на надання правової допомоги, розрахунок вартості правової допомоги, підтвердження понесених витрат на правову допомогу, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] на його користь пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial