Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Компанієць М.М. звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, та в якому просить визнати протиправними дії державного виконавця та визнати недійсними електронні торги щодо земельної ділянки загальною площею 0,1018 га. з невід`ємними поліпшеннями у вигляді будівлі, кадастровий номер 5121085200:02:004:0072 за адресою: [ADDRESS] та скасувати акт передачі нереалізованого нерухомого майна стягувачу та Свідоцтво, серії та номер 2-1747, виданого 08.11.2019 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 2014 році [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2014 року у справі №522/3791/14-ц задоволено заяву про забезпечення позову і накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,1018 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5121085200:02:004:0072, яка належить [PERSON] 04 грудня 2019 року Постановою Верховного Суду у складі колегії судців Другої судової палати Касаційного цивільного суду прийнято остаточне рішення у справі №522/3791/14-ц, яким: змінено Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року в частині вирішення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 17 травня 2012 року; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за договором позики 1 091 020,27 грн, із яких: 960 000,00 грн - сума позики; 72 000 грн - проценти за користування коштами; 59 020,27 грн - З % річних та 2 985,32 грн. судового збору. У лютому 2020 року [PERSON] звернувся до Другого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з метою стягнення з [PERSON] грошової суми на виконання Постанови Верховного суду від 04 грудня 2019 року у справі №522/3791/14-ц. Однак, в процесі виконання Постанови позивачу стало відомо, що майно, яке належало [PERSON] , а саме земельна ділянка, площею 0,1018 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5121085200:02:004:0072 зареєстроване за іншим власником, а саме за [PERSON] попри те, що заходи забезпечення позову накладені ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2014 року все ще були чинними. [PERSON] не був учасником судової справи №522/3791/14-ц, в межах розгляду якої був накладений арешт на земельну ділянку. Згідно інформаційної довідки № 199068996 від 05.02.2020 р., державним реєстратором - приватним нотаріусом Фроловою Р.В. 26.12.2019 року проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку на підставі Свідоцтва, серія та номер 2-1747, виданого 08.11.2019 р. Біляївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області. З сайту ДП «Сетам» позивачу стало відомо, що проводились електронні торги, предметом яких була вищевказана земельна ділянка, але вони не відбулись через відсутність учасників торгів. З офіційного сайту Міністерства юстиції також стало відомо, що [PERSON] був стягувачем, а [PERSON] боржником у ВП № 57058887, яке було відкрито 22.08.2018 р., та в рамках якого [PERSON] незважаючи на існуючий арешт став власником земельної ділянки. Ухвалою суду від 27.0.2020 р. позовна заява була залишена без руху (т. 1 а.с. 36-37). Ухвалою суду від 01.06.2020 р. відкрито загальне позовне провадження по справі (т. 1 а.с. 44-45). Ухвалою суду від 07.12.2020 р. позовна заява повторно залишена без руху (т. 1 а.с. 111-114). В судових засідання, в яких приймали участь представники сторін, останні надавали пояснення. В подальшому, від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (т. 2 а.с. 31-32, 44-45). У своїх додаткових поясненнях представник повивача зазначає що, арешт майна, накладений судом - це заборона його реалізації в будь-який спосіб, в тому числі з метою виконання рішення іншого (судового) органу. Майно у такому разі не може бути відчужене до винесення судом рішення у справі та/або скасування арешту у справі, в межах якої такий арешт накладено з тією метою, щоб майно не вибуло із власності особи, до вирішення спору у справі і набрання рішенням суду законної сили, а також з метою можливості реального виконання судового рішення у такій справі. По-друге, зазначає, що відповідно до абз. 1, 2 ч. З ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише становить засіб підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно. Свідоцтво про право власності лише фіксує факт наявності відповідного права, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється. Тобто, ні державна реєстрація, ні видача свідоцтва про право власності не породжує виникнення права власності. Підставою виникнення речового права на земельну ділянку з кадастровим номером 5121085200:02:004:0072 у [PERSON] є незаконно проведені електронні торги, за результатами яких майно не будучи реалізоване передано [PERSON] як стягувану за його бажанням у рахунок погашення боргів, що підтверджується актом передачі нереалізованого нерухомого майна стягувану. Факт наявності права власності на земельну ділянку зафіксовано Свідоцтвом, серія та номер 2-1747, виданого 08.11.2019 р. Отже, позивачем заявлено і вимогу про скасування правочину, що став підставою виникнення речового права і вимогу про скасування документу, який зафіксував факт наявності такого права, а тому умови абз. 1, 2 ч. З ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виконуються та позовні вимоги повинні бути задоволені. Відповідно до п. 9. ч. 1. чт. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, змін або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином, позивачу не обов`язково заявляти вимогу про скасування державної реєстрації, оскільки скасування державної реєстрації проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Окрім того, якщо спір вже вирішено у судовому порядку, позивач не позбавлений права скасувати державну реєстрацію права власності у порядку адміністративного судочинства, про що зазначила ВП ВС у Постанові від 14 березня 2018 року, справа № 619/2019/17 (т. 2 а.с. 22-24). Також надав суду копії Постанов Верховного суду, які стосуються проведення електронних торгів щодо майна (т. 1 а.с. 187-221). Від Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника (т. 2 а.с. 34). Не погоджуючись із позовними вимогами від представника виконавчої служби надійшов відзив в якому представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. 31.07.2018 року [PERSON] звернувся до Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого листа виданого Біляївським районним судом Одеської області за рішенням від 24.10.2017 року справа № 496/3257/17. 22.08.2018 року було відкрито ВП № 57058887, в ході виконання якого було встановлено, що боржнику [PERSON] належить земельна ділянка кадастровий № 5121085200:02:004:0072, 30.08.2018 року державним виконавцем було здійснено опис та арешт майна боржника, з метою подальшої його реалізації. В межах наданих ЗУ «Про виконавче провадження» (Закону) та Інструкції (Інструкції) з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 2.04.2012 р. № 512/5, державним виконавцем 30.08.2018 року було винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника. У відповідності ч. 3, 4 ст. 50 Закону виконавець здійснив у встановленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірив, чи перебуває це майно під арештом, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.09.2018 р. В порядку Інструкції виконавцем було підготовлено заяву до якої додано: копію виконавчого листа, копію постанови про опис та арешт майна, копію документів, що підтверджують вартість майна (експертну оцінку), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого земельна ділянка знаходиться під обтяженням за ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 23.06.2014 р. Електронні торги були призначені на 19.11.2018 р., 19.12.2018 р., 18.01.2019 р. однак не відбулись за відсутності учасників торгів. 29.01.2019 р. в порядку п. 6 ст. 61 Закону державним виконавцем було повідомлено [PERSON] (стягувача) про можливість залишення за собою нереалізованого майна. 30.01.2019 р. [PERSON] надав згоду щодо залишення за собою майна. 20.02.2019 р. в порядку п. 9 ст. 61 Закону виконавець виніс постанову, склав акт, які є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. Також представник відповідача зауважив, що ні Законом, ні Порядком не встановлюється заборона реалізації майна, що має обтяження, на електронних торгах в порядку примусового виконання рішення суду. Щодо визнання електронних торгів, то позивачем не обґрунтовано порушення порядку їх проведення. Щодо порушення його прав у зв`язку з відчуженням майна, що належало боржнику у рішенні, яким задоволено його вимоги, то [PERSON] (боржник) мала також заборгованість перед [PERSON] , позовні вимоги якого за рішенням Біляївського районного суду Одеської області було задоволено та в порядку Закону та Інструкції виконано. Представник відповідача зауважує, що позивач сам обґрунтував правомірність видачі Свідоцтва про право власності, крім того оскільки дії державного виконавця щодо реалізації земельної ділянки та проведення електронних торгів правомірні, то не підлягає і задоволенню вимога про скасування даного Свідоцтва. Також відповідач заперечує проти визначеної суми витрат на правничу допомогу, що складає 50 000 грн. (т. 1 а.с. 127-129). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ноздрін О.М. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав вказаних ним в наданих суду поясненнях та відзиву, аргументи в якому є тотожними з відзивом представника Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Крім того накладений арешт на майно в інтересах позивача автоматично не трансформує його у право власності на арештоване майно (т. 1 а.с. 151-178). Від представника Біляївської районного державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника (т. 1 а.с. 82, т. 2 а.с. 20). Дослідивши матеріали справи, надані письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до статі 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог надав суду: - ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2014 року у справі №522/3791/14-ц задоволено заяву про забезпечення позову і накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,1018 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5121085200:02:004:0072, яка належить [PERSON] (т. 1 а.с. 12); - інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого земельна ділянка, площею 0,1018 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5121085200:02:004:0072 зареєстроване за [PERSON] (т. 1 а.с. 13-14); Також надав суду копії запитів до Біляївської районної нотаріально контори та ДП «СЕТАМ» та відповіді на них, згідно яких представник позивача встановлював дані про те, яким чином відбулась реєстрація прав власності на землю (т. 1 а.с. 24-27). Позивач вважає, що головною підставною для визнання протиправними дії державного виконавця є порушення ним процедури звернення стягнення на майно, а саме в порушення ч. 3 ст. 50 Закону виконавець не здійснив в установленому законом порядку заходи щодо перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Встановивши, що виконавець порушив цю вимогу, підлягають визнанню недійсними електронні торги щодо земельної ділянки та скасуванню акт передачі нереалізованого нерухомого майна стягувачу та видане на підставі цього Свідоцтво, серії та номер 2-1747, виданого 08.11.2019 року. Як встановлено матеріалами справи, 30.08.2018 року було винесено постанову виконавця про арешт усього майна боржника, 03.09.2018 р. виконавець постановив про призначення суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, (т. 1 а.с 134, 136). У відповідності ч. 3, 4 ст. 50 Закону виконавець здійснив в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірив, чи перебуває це майно під арештом, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.09.2018 р., про що було зазначено в заявці виконавця на реалізацію арештованого майна та додано до неї (т. 1 а.с. 139). Суд зауважує, що доводи позивача, що ухвала суду про забезпечення позову, зокрема про заборону відчуження нерухомого майна, встановлює обтяження такого майна, отже, є підставою для визнання електронних торгів недійсними, є безпідставними, з огляду на таке. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обов`язковість виконання судових рішень закріплена також Конвенцією «Про захист прав та свобод людини», яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав та свобод людини і основоположних свобод» від 17 липня 1997 року. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною. Стаття 6 Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України. Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили повинно бути виконано, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не приймаються. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської конвенції з прав людини. Судове рішення підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення частина перша 26 Закону України «Про виконавче провадження»). За правилами ч.1, п.1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, в пункті 66 рішення у справі «Immobiliare Saffi проти Італії», заява №22774/93, зазначено, що ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Рішенням суду від 24.10.2017 року справа № 496/3257/17 було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] 22.08.2018 року було відкрито ВП № 57058887 з примусового виконання рішення суду (т. 1 а.с. 158-161). Примусова реалізація майна в рамках виконавчого провадження зі звернення стягнення на нерухоме майно боржника у відповідності до Закону України №1404-VІІІ складається з наступних етапів: відкриття виконавчого провадження (стаття 26), з`ясування належності майна боржнику на праві власності, та перевірка, чи перебуває майно під арештом (стаття 50); опис та арешт майна, на яке рішенням суду звернуто стягнення (стаття 56); визначення вартості описаного та арештованого майна та повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам (стаття 57); реалізація арештованого майна на електронних торгах. За результатами електронних торгів майно передається переможцю торгів, який сплатив вартість майна, або пропонується стягувачу в рахунок погашення боргу. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України (стаття 61). Порядок реалізації арештованого майна, затверджено наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2831/31 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1301/29431 (далі - Порядок №2831/31). Пунктом 2 Розділу 2 Порядку (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства юстиції № 413/5 від 12.02.2019 р.) визначено, що організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Заявка на реалізацію арештованого майна повинна містити в тому числі такі дані: відомості про чинні обтяження майна, зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек). Дані щодо обтяження об`єкту нерухомого майна виконавець отримує в установленому законом порядку, здійснюючи заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом (ч. 3 ст. 50 Закону). При цьому, не підлягає передачі на реалізацію майно, щодо якого наявний письмовий висновок експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі, якщо витрати, пов`язані зі зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано (п. 3 Розділ 2 Порядку). Начальник відділу державної виконавчої служби після отримання проекту заявки та документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до трьох робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, який становить не більше трьох робочих днів, а у разі, якщо відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються державному виконавцю, який їх подав, із зазначенням визначених законодавством підстав, що унеможливлюють реалізацію майна. У разі встановлення відповідності заявки на реалізацію арештованого майна та доданих документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує таку заявку (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, Організатору в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для внесення інформації про проведення електронного аукціону (аукціону за фіксованою ціною) до Системи. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Організатор перевіряє повноту заповнення заявки. У разі невідповідності заявки вимогам, передбаченим пунктом 2 цього розділу, Організатор через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) повідомляє начальника відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) про необхідність усунення недоліків протягом трьох робочих днів (п. 4 Розділу 2 Порядку). Таким чином, суд погоджується з позиціями відповідачів, щодо відсутності заборон на реалізацію майна, що має обтяження, на електронних торгах в порядку примусового виконання рішення суду, оскільки це прямо не передбачено Законом чи Порядком. Крім того, Порядком визначено, що не підлягає передачі на реалізацію тільки те майно, щодо якого наявний письмовий висновок експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі, якщо витрати, пов`язані зі зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано (п. 3 Розділ 2 Порядку). Заявка на реалізацію арештованого майна державного виконавця не може не містити відомостей щодо існуючих обтяжень нерухомого майна, в іншому випадку організатор не здійснив би формування лота, шляхом внесення до Системи інформації про арештоване майно, що спростовую твердження представника про те, що виконавцем не було здійснено належної перевірки наявності арешту земельної ділянки з кадастровим номером 5121085200:02:004:0072 за адресою: [ADDRESS] . Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18.11.2015 у справі № 6-1884цс15 та від 12.10.2016 у справі № 6-1981цс16, а також постанов Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 911/494/17, від 11.06.2019 у справі № 920/1316/14, від 26.09.2019 у справі у справі № 11/19, від 18.08.2020 у справі № 5023/4363/12, підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення того, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності з ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи те, що порушень при передачі державним виконавцем для реалізації майна не встановлено, [PERSON] є добросовісним набувачем і земельна ділянка ним придбана в порядку, встановленому для виконання судового рішення, при цьому власником земельної ділянки була [PERSON] , порушень прав і законних інтересів [PERSON] щодо неналежної йому земельної ділянки не відбулось. Щодо посилання представника позивача на судову практику Верховного суду, то ознайомившись з наданими копіями постанов, суд встановив відмінність правовідносин, що були предметом розгляду даної справи з тими, на яких в тому числі ґрунтується думка представника позивача. Тому суд не приймає їх до уваги. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed