Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу платіжної картки від 15.03.2016 року та заяви про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії відкрито кредитну лінію з лімітом кредиту та відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн. зі сплатою 30% річних за користування кредитом. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки у строки та у порядку, встановленими кредитним договором. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, але у порушення зазначених норм закону та умов укладеного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором його заборгованість перед позивачем становить 8004,52 грн., у тому числі заборгованість за кредитним договором (основний борг) - 5923,30 грн., заборгованість за відсотками за користуванням кредитом - 1965,09 грн., заборгованість за розрахунково-касове обслуговування - 6,00 грн., сума витрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 50,39 грн., 3% річних від на суму простроченого кредиту - 31,65 грн., 3 % річних нарахованих та несплачених процентів - 28,09 грн. Суму заборгованості, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921 грн. позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Представник позивача до судового засідання не з`явився, позивач про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, в наданій суду заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача, наполягає на задоволенні позовних вимог та не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» і відповідачем було укладено договір відповідно до заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу платіжної картки від 15.03.2016 року та заяви про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії відкрито кредитну лінію з лімітом кредиту та відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн. зі сплатою 30% річних за користування кредитом (а.с.34, 35, 36, 37-56, 57-58). Згідно наданого розрахунку станом на 09.01.2019 року в результаті порушення відповідачем умов договору за ним утворилася заборгованість в розмірі 8004,52 грн., у тому числі заборгованість за кредитним договором (основний борг) - 5923,30 грн., заборгованість за відсотками за користуванням кредитом - 1965,09 грн., заборгованість за розрахунково-касове обслуговування - 6,00 грн., сума витрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 50,39 грн., 3% річних від на суму простроченого кредиту - 31,65 грн., 3 % річних нарахованих та несплачених процентів - 28,09 грн. (а.с. 4-8, 9, 10-11). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до п.1.33 Розділу ХХІІ Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відповідач зобов`язався у разі виникнення заборгованості за кредитом погасити її шляхом поповнення рахунку у безготівковому порядку чи шляхом внесення готівки до 25 числа місяця, наступного за звітним. Відповідно до п.1.34 Розділу ХХІІ Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, при виникненні простроченої заборгованості за рахунком та кредитом, її непогашення у строки, визначені правилами, клієнт гарантує повернення сум такої заборгованості Банку всіма належними йому коштами, майном, майновими правами тощо. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, за якою боржник зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, неповерненням кредиту, несплатою процентів відповідач в односторонньому порядку порушив зобов`язання, що витікають з умов кредитного договору, що є неприпустимим, тому з нього на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, за нарахованими відсотками за користування кредитом, інфляційні нарахування та три відсотки річних від простроченої заборгованості. При цьому суд зауважує, що згідно з п.3.1. та п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921 грн. На підставі ст.ст.526, 527, 530, 546, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved