Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

Позивач у грудні 2019 року звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 490910215 від 16.12.2013 року у розмірі 50\~867,96 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн., а також понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20\~000 грн. Ухвалою судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 січня 2020 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу справ від 18.02.2020 року цивільна справа розподілена судді Кухтіну Г.О. Ухвалою судді від 04 березня 2020 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.12.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 490910215, за умовами якого відповідачці було надано кредит у розмірі 12\~611,04 грн., зі сплатою 39,9 % річних. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, відкривши відповідачці відновлювальну кредитну лінію з лімітом 12\~611,04 грн. 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» укладено договір факторингу №1, у відповідності до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» передав право вимоги за кредитним договором № 490910215 від 16.12.2013. 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні Ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» укладено договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА, за умовами якого право вимоги за кредитним договором № 490910215 від 16.12.2013 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА». 16 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №16-01/19/1, в тому числі і за кредитним договором № 490910215 від 16.12.2013 року. Зазначили, що станом на день подання позовної заяви до суду відповідачка не повернула отримані кредитні кошти у зв`язку з чим станом на 15.11.2019 року виникла заборгованість у розмірі 50\~867,96 грн., з яких: 12\~459,60 грн., - заборгованість за кредитом, 12\~941,38 грн., - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 4\~198,24 грн., - заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості), 11\~700 грн., - заборгованість по пеням і штрафам, 1\~122,26 грн., - 3% річних, 4\~059,34 грн., - інфляційне збільшення боргу, 4\~387,14 грн., - нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ. Наведене зумовило позивача звернутися до суду з даним позовом. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; кількість сторін та інших учасників справи (ч. 2 ст. 274 ЦПК України). При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено,що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 16 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490910215, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 12\~611,04 грн., зі сплатою відсотків за користування у розмірі 39,90 % річних, строком користування до 17.12.2018 року /а.с. 12/. 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» укладено договір факторингу №1, у відповідності до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» передав право вимоги за кредитним договором № 490910215 від 16.12.2013 року /а.с. 29/. 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні Ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» укладено договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА, за умовами якого право вимоги за кредитним договором № 490910215 від 16.12.2013 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» /а.с. 30-40/. 16 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №16-01/19/1 /а.с.41-50/. Відповідно до додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги від 16.01.2019 року - Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 490910215 від 16.12.2013 року /а.с. 71/. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідачка не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором. Станом на 15.11.2019 року заборгованість позичальника перед банком становить 50\~867,96 грн., з яких: 12\~459,60 грн., - заборгованість за кредитом, 12\~941,38 грн., - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 4\~198,24 грн., - заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості), 11\~700 грн., - заборгованість по пеням і штрафам, 1\~122,26 грн., - 3% річних, 4\~059,34 грн., - інфляційне збільшення боргу, 4\~387,14 грн., - нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ. Відповідно до статей 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Всупереч умовам кредитного договору, відповідачка не виконала свого зобов`язання - кредитні кошти не повернула. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Наведений позивачем розрахунок заборгованості є арифметично вірним, а тому такий судом береться до уваги. Згідно ч. 1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідачка у свою чергу, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, не надала суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, за своїм власним переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню частині стягнення вказаної суми заборгованості. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до положень ст.. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що сплачений позивачем судовий збір в сумі 1921 грн. підлягає стягненню з відповідачки. Щодо вимоги стягнення витрат на правову допомогу суд виходить із наступного. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано наступні документи: договір про надання правової допомоги № б/н від 17.12.2018 року укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Вердикт»; довіреність № 86 від 05.07.2019 року надана ТОВ «Вердикт Капітал» адвокату Радченко В.Ю.; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії РН № 1310 від 04.11.2017 року; платіжне доручення № 18 від 29.03.2020 року про сплату 100 000,00 грн. призначення платежу «надання правової допомоги згідно договору № б/н від 17.12.2018 року»; заявка та акт про надання правових послуг. Дослідивши надані докази, суд зауважує, що відповідно до положень ЦПК України позивачем не надано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс та які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а тому реально оцінити доцільність понесених витрат не є можливим, у зв`язку із чим, заявлені до відшкодування судові витрати суд вважає значно завищеними, необґрунтованими та непропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, яка складає 50\~867,96 грн., з урахуванням того, що дана цивільна справа відноситься до категорії малозначних справ, розгляд якої проводився в спрощеному провадженні без виклику сторін. Також, позивачем не надано доказів сплати послуг за надану правову допомогу в рамках саме цієї справи, а платіжне доручення № 18 від 29.03.2020 року про сплату 100 000,00 грн. призначення платежу «надання правової допомоги згідно договору № б/н від 17.12.2018 року» не може бути прийнятим як належний доказ. Кім того, правовим висновком постанови Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №372/1010/16-ц визначено, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Таким чином, зважаючи на вищевикладене суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 20 000,00 грн. не підлягають задоволенню, з огляду на їх недоведеність.

Outcome: partial