Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач у січні 2015 року звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу. Посилався на те, що 19 серпня 2013 року між відповідачкою [PERSON] та позивачем було укладено Кредитний договір №51. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 10 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 55% річних з кінцевим терміном повернення до 10 серпня 2014 року. В якості забезпечення повернення кредиту, між позивачем та відповідачем [PERSON] 19 серпня 2013 року укладено договір поруки №51/1. Разом з тим, позичальник зобовязання належним чином не виконала, у звязку з чим у неї перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 4060 грн. 31 коп. Відповідачі повідомлялися про існуючу заборгованість, однак жодним чином на неї не відреагували. Уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість в розмірі 4060 грн. 31 коп. а також 243 грн. 60 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду. Справа слухалась у відсутність сторін, які в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися судом про місце та час розгляду справи. Представник позивача - Гордаш А. надала заяву, в якій судове засідання просила провести у її відсутність. Позов підтримала у повному обсязі. У разі відсутності відповідачів, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Причину своєї неявки суду не повідомили. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що представник позивача не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідачів, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 19 серпня 2013 року між Кредитною спілкою «Західна кредитна група» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №51 (а.с.7-8, 10, 15). Відповідно до умов договору, погоджених сторонами, відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 10\~000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 55 % річних з кінцевим терміном повернення до 10 серпня 2014 року. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Про те, що відповідачці [PERSON] дійсно було надано кредитні кошти, свідчить її підпис у розписці від 19.08.2013 року (а.с.11). З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Банком та [PERSON] 19 серпня 2013 року укладено договір поруки №51/1, за умовами якого поручитель взяв на себе відповідальність за повне, своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобовязань (а.с.9,16,17). Крім того, умовами договору поруки передбачено, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитодавець може звернутись з вимогою про виконання боргових зобовязань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно (п.п.1.2). Однак, як встановлено судом та підтверджується наданими позивачем доказами, позичальник повністю припинив сплату платежів згідно кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості, яка становить 4060 грн. 31 коп. (а.с.12, 46-47). У звязку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору, позивач 10 квітня 2014 року надіслав відповідачам вимоги про погашення простроченої заборгованості, однак відповідачі жодним чином на неї не відреагували (а.с.18-19). Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч.1 ст.530 ЦК України)). Відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Оскільки відповідачка [PERSON] не виконала взятих на себе зобовязань за кредитним договором, й відповідно не надала доказів своєчасного повернення кредиту та сплати процентів,\~\~суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими і\~\~такими, що підлягають задоволенню. Крім того, згідно із положеннями ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання (ст. 541 ЦК України). У разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обовязку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України). Враховуючи наведене, позичальник [PERSON] та поручитель [PERSON] несуть солідарну відповідальності за виконання вимог кредитного договору. Таким чином, суд вважає, що вказаний вище борг по кредитному договору підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача у повному обємі. Крім того, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача також підлягають солідарному стягненню і судові витрати, понесені останнім у звязку із зверненням до суду з даним позовом.

Outcome: approved