overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що на підставі договору відповідачу надавалася електроенергія у будинок по [ADDRESS]. За договором відповідач несе відповідальність за порушення правил користування електроенергією. Втім 20.06.2014 року представниками товариства при огляді електрообладнання будинку було встановлено самовільне підключення струмоприймачів з порушенням схеми обліку. У зв'язку з цим розрахована вартість не облікованої електроенергії у сумі 8228 грн. 86 коп. Тому позивач просив стягнути саме цю суму. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав. Відповідач повідомлявся належним чином про час і місце судових засідань, але до суду не повторно з'явився. Були надані докази на підтвердження поважності причини повторної неявки до суду. Втім повторна неявка до суду не перешкоджає судовому розгляду. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між ПАТ «Сумиобленерго» та відповідачем був укладений договір про користування електричною енергією №3401018 від 19.09.2006 року (а.с.6). Відповідно до п.п. 18.2, 18.4, 18.6 зазначеного договору споживач несе відповідальність за порушення правил користування електричною енергією, виявлення у ньому будь-яких видів крадіжки електричної енергії або порушення схеми обліку електричної енергії, самовільне підключення до електромереж енергопостачальника. 20.06.2015 року представниками ПАТ «Сумиобленерго» при огляді електрообладнання відповідача [ADDRESS], було виявлено порушення п.48 Правил, а саме: самовільне підключення струмоприймачів до електромережі з порушенням схеми обліку, що призвело до не облікового електроспоживання. У зв'язку з виявленими порушеннями представниками ПАТ «Сумиобленерго» складений акт №003290 від 26.06.2014 року.(а.с.3-4) 16.07.2014 року комісією ПАТ «Сумиобленерго» прийнято рішення яким нарахована вартість не облікованої електроенергії у сумі 8228,86 грн..(а.с.22) Відповідно до ст.ст. 26, 27 Закону України «Про електроенергетику», п.п. 48, 53 «Правил користування електричною енергією для населення» затверджених Постановою КМ України №1357 від 26.07.1999 року із змінами та доповненнями, п.п. 3.3, 3.5 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, споживач несе відповідальність за самовільне підключення до об'єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку. Таким чином заявлена сума підлягає стягненню з відповідача. З відповідача також підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що на підставі ордеру № 132, що виданий 08.04.2002 року СП ЖЕД ОСС, вселився і проживає у кімнаті №112 гуртожитку по вул. Лесі Українки, 14 у м.Суми. У 2009 році гуртожиток перейшов у власність територіальної громади. Позивач вважає, що має право на приватизацію цього житла, а тому звернувся до відповідача з відповідною заявою. Втім відповідач відмовляє у вчиненні дій по приватизації, не визнаючи зазначеного ордеру. Тому позивач просить визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати відповідача вчинити дії щодо приватизації кімнати. В судове засідання сторони не зявилися. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є громадяном України./а.с.8-9/ У 2002 році на підставі ордеру № 132, що виданий 08.04.2002 року СП ЖЕД ОСС, позивач вселився у кімнату № 112 гуртожитку по вул. Лесі Українки, 14 у м. Суми. З того часу там проживає постійно. /а.с.11, 13, 14-15/ Ордер виданий СП ЖЕД ОСС відповідно до повноважень переданих Постановою правління Сумської обласної спілки споживчих товариств №264 від 31.10.1997 року./а.с.16/ У 2012 році гуртожиток перейшов у власність територіальної громади м. Суми./а.с.17/ Позивач звернувся до відповідача з заявою про приватизацію займаної кімнати. Втім відповідач відмовляє у вчиненні дій по приватизації не визнаючи зазначеного ордеру. Так листом від 19.01.2017 року за № 2/11.04-11 управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради повідомило позивача, що їй відмовлено у приватизації. Так зазначено, що СП ЖЕД ОСС не мало права видавати ордер, оскільки тільки утримували гуртожиток. Таким чином вважають, що ордер не відповідає ст.ст. 9,10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208, а тому немає законних підстав для приватизації кімнат. /а.с.12/ З встановленого вбачається, що спірні правовідносини є цивільними і врегульовані ст. 345 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до положень зазначених законів право на приватизацію кімнат у гуртожитках державного житлового фонду мають громадяни України, які постійно на законних підставах проживають у гуртожитках. Органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними\~\~житла, крім випадків, передбачених законом. Ордер на підставі якого вселені позивачі не визнаний недійсним відповідно до ст.59 ЖК України, тому відповідач не мав права відмовляти позивачам у приватизації займаного ними житла саме з підстави невідповідності ордеру вимогам законодавства. Тобто відмова відповідача є неправомірною. Тому заявлений позов слід задовольнити, зобовязавши відповідача вчинити дії по приватизації спірної кімнати позивачу. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 723 від 16.12.1993 року йому було відмовлено в оформленні права власності та приватизації земельної ділянки [NUMBER], яка розташована у садівничому товаристві «Озера» спілки Сумського міського громадського об'єднання садівничих товариств «Олдиш-86», що знаходиться в його користуванні. Просить визнати зазначене рішення незаконним та скасувати його. Від позивача надійшла заява про слухання справи у його відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач в своєму письмовому відгуку позовні вимоги визнав, просив розглянути справу без участі його представника. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідно до витягу від 08.10.2014 року та довідки від 31.10.2014 року позивач є членом Садівничого товариства «Озера» спілки Сумського міського громадського об'єднання садівничих товариств «Олдиш - 86» та користується земельною ділянкою [NUMBER], що розташована у Садівничому товаристві «Озера» спілки Сумського міського громадського об'єднання садівничих товариств «Олдиш - 86» (а.с.5,6). При зверненні позивача до Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради йому було відмовлено у прийнятті заяви із технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку у зв'язку з тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 723 від 16.12.1993 року вона передана у приватну власність [PERSON] ( а.с.7-9). У своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що з моменту прийняття оскаржуваного рішення і до травня 2004 року [PERSON] спірну земельну ділянку не приватизував, відповідних документів не оформляв та припинив членство у садівничому товаристві «Озера». Відповідно до садівничої книжки на земельну ділянку позивач є фактичним користувачем вказаної ділянки, заборгованості по членським внескам не має та є дійсним членом садівничого товариства «Олдиш-86»( а. с.31-36). Відповідно до ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Згідно ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином необхідно визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 723 від 16.12.1993 року у частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки [NUMBER], що розташована у Садівничому товаристві «Озера» спілки Сумського громадського об'єднання садівничих товариств «Олдиш - 86». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.02.2001 року він є власником частини квартири за адресою [ADDRESS]. 31.12.2014 року він видав на ім»я [PERSON] довіреність, якою уповноважив останню продати належну йому частину майна. 27.01.2015 року на підставі договору купівлі - продажу відповідачем було продано дану квартиру за 340\~000 грн., але до цього часу вона не повернула позивачу кошти за його частку в житлі. Тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло він є співвласником квартири № 26 по площі Пришибська, 15/1 в м. Суми. Також співвласниками квартири є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Зазначив, що [PERSON] померла 05.04.2011 року. З реєстру речових прав на нерухоме майно він дізнався про те, що на квартиру накладено арешт у звязку з виконанням судового рішення про стягнення коштів з [PERSON] на користь ДКП «Сумитеплокомуненерго». Вважає, що державний виконавець безпідставно описав та наклав арешт на належну йому квартиру, окрім того з у ВДВС СМУЮ відсутні будь-які виконавчі провадження у яких боржником є він чи померла [PERSON], а тому просить звільнити його з під арешту. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав. Інші сторони в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду сповіщені належним чином. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Державним виконавцем Зарічного ВДВС Сумського міського управління юстиції на виконання рішення суду від 20.03.2005 року про стягнення коштів з [PERSON] було накладено арешт на квартиру № 26 будинок 15/1 м. Суми площа Пришибська із зазначенням, що вказана квартира належить боржнику. Також встановлено, що вказана квартира № 26 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 8) З копії свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] померла 05 квітня 2011 року. Тобто, з встановленого вбачається, що зазначена квартира на яку було накладено арешт державним виконавцем на час проведення виконавчої дії не належала в повному обсязі боржнику, оскільки боржник був лише співвласником квартири та належна йому частка не була виділена. Відповідно до Закону України „Про виконавче провадження одним з заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно боржника, тобто на майно яке є його власністю. Діюче законодавство України з питань викання рішень судів та інших органів не передбачає право державного виконавця звертати стягнення на майно, яке боржнику не належить. Окрім того, з повідомлення ВДВС СМУЮ від 21.09.2015 року вбачається, що на виконання в відділку не перебувають жодні виконавчі провадження у яких боржниками є [PERSON] чи позивач (а.с. 11) Таким чином, після дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наданими сторонами доказами, судом встановлено, що спірна квартира на підставі ст. ч. 1 ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження», ст. 391 ЦК України має бути звільнена з під арешту. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що на праві власності йому належить квартира № 14 по вул. 40 років Жовтня, 23 в м. Суми. У квартирі проживають відповідача, колишні члени сімї попереднього власника, відповідачі по справі. У добровільному порядку звільняти житло не бажають. Тому просить виселити відповідачів з вказаної квартири. В судовому засіданні позивач і його представник заявлені вимоги підтримали в повному обсягу. Відповідачі належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи, однак до суду не зявилися, причин неявки суду не повідомили. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за наявними у справі доказами. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 20.08.2015 року [PERSON] подарував позивачу однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Втім у квартирі залишилися проживати і зареєстровані члени сімї [PERSON], відповідачі по справі. Встановлені факти підтверджуються договором дарування, витягом з реєстру, копії яких додані до матеріалів справи, довідкою з місця проживання виданою КП «Сумижилкомсервіс» Сумської міської ради./а.с. 5, 6, 19/ З встановлених обставин справи вбачається, що спірні правовідносини є цивільними і врегульовані ст.ст. 151, 156 ЖК України, ст.ст. 383, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 151, 156, 158 ЖК України право користування житлом, що належить громадянинові на праві приватної власності виникає для членів сім`ї власника або на підставі договору. Як вбачається, з обставин справи відповідачі після дарування спірної квартири втратили право користування житлом. На підставі договору права користування не набували. Тобто займають спірну квартиру без законних підстав. Відповідно до положень ст.ст. 383, 386, 391 ЦК України позивач, як власник квартири, має право на усунення перешкод у користуванні квартирою у визначений ним спосіб. Таким чином, суд вважає, що право позивача порушене і підлягає захисту, а тому право необхідно захистити виселивши відповідачів зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути документально підтверджені обґрунтовано понесені позивачем витрати. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що ним 16.08.2014 року з відповідачем було укладено договір позики, згідно якого останньому були передані грошові кошти в сумі 8 000 доларів США та 25 000 грн. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався повернути грошові кошти до 16.10.2014 року. Незважаючи на пред'явлені вимоги про повернення боргу, до цього часу гроші позивачу не повернуті. Просить стягнути на свою користь з відповідача борг за договором позики у сумі 8 000 доларів США, що еквівалентно 211 200 грн. та 25 000 грн., а всього 236 200 грн. 00 коп. В судове засідання від позивача надійшла заява про слухання справи у його відсутність та підтримання позовних вимог, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, доказів на підтвердження поважності причин неявки суду не надав. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 16.08.2014 року з відповідачем було укладено договір позики, згідно якого йому були передані грошові кошти в сумі 8 000 доларів США та 25 000 грн., а відповідач зобов'язався до 16.10.2014 року повернути позивачу зазначену суму ( а.с. 5). На даний час відповідач борг позивачеві не повернув. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, в даному випадку грошові кошти у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Станом на 22.02.2016 року борг відповідача за договором позики склав 8 000 доларів США, що еквівалентно 211 200 грн. та 25 000 грн. Таким чином, загальна сума боргу складає 236 200 грн. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 362 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що обслуговує серед інших і будинок [ADDRESS] , в квартирі №5 , якого мешкає відповідач, яка має заборгованість за надані комунальні послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 5945 грн. 65 коп. за період з 1 грудня 2016 року по 1 вересня 2021 року, тому просить стягнути з відповідача борг та сплачений при зверненні до суду судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з`явився про місце, день та час розгляду справи сповіщений належним чином, просив слухати справу в його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 2 листопада 2021 року в даній справі відкрите провадження та справа призначена до розгляду на 10 грудня 2021 року. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] проживає та зареєстрована в квартирі [ADDRESS] (а.с.10,17). Особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] . Відповідач не сплачує кошти за отримані послуги, що призвело до утворення заборгованості з водопостачання та водовідведення. Згідно зворотньої відомості за період з 1 грудня 2016 року по 31 серпня 2021 року заборгованість складає 5945 грн. 65 коп. (а.с.6-9). Відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг та повинен проводити їх оплату. Згідно ст. ст. 66-68 ЖК України, ст. 526 ЦК України, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875, п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» від 10 січня 2002 року № 2918, п.п. 18, 30 «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за водопостачання та водовідведення за затвердженими тарифами. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або цього кодексу. Зважаючи на вказане, суд приходить до переконання, що з [PERSON] підлягає стягненню сума боргу на користь КП «Міськводоканал» в розмірі 5945 грн. 65 коп. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позову додано квитанцію про сплату судового збору на суму 2270 грн. 00 коп. За таких обставин та враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд вважає, що з відповідача, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути суму судового збору на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що обслуговує серед інших і будинок [ADDRESS] якого мешкає відповідач, яка має заборгованість за надані комунальні послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 3337 грн. 85 коп. за період з 01 листопада 2011 року по 30 червня 2018 року, тому просить стягнути з відповідача борг та сплачений при зверненні до суду судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився про місце, день та час розгляду справи сповіщений належним чином, просив слухати справу в його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про місце, день та час слухання справи повідомлявся в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 10 вересня 2018 року в даній справі відкрите провадження та справа призначена до розгляду на 13 листопада 2018 року. 13 листопада 2018 року відкладено розгляд справи до 17 грудня 2018 року у зв'язку з перебуванням головуючого судді у відрядженні у м. Харків. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] Згідно ст.ст. 66-68 ЖК України, ст. 526 ЦК України, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875, п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» від 10 січня 2002 року № 2918, п.п. 18, 30 «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 споживачі зобов'язані своєчасно вносити плату за водопостачання та водовідведення за затвердженими тарифами. Особовий рахунок [NUMBER] відкритий на ім'я [PERSON] Відповідач не сплачує кошти за отримані послуги, що призвело до утворення заборгованості з водопостачання та водовідведення. Згідно зворотньої відомості за період з 1 листопада 2011 року по 28 лютого 2017 року заборгованість складає 3337 грн. 85 коп. (а.с.7-11). Відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг та повинен проводити їх оплату. Зважаючи на вказане, суд приходить до переконання, що з [PERSON] підлягає стягненню сума боргу на користь КП «Міськводоканал» в розмірі 3337 грн. 85 коп. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позову додано квитанцію про сплату судового збору на суму 1762 грн. 00 коп. За таких обставин та враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд вважає, що з відповідача, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути суму судового збору на користь позивача.

Outcome: approved