Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Позиція позивача: 31.08.2016 року позивач [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], 3-ої особи: Житлово-будівельний кооператив №26, Орган опіки та піклування Адміністрації Заводського району Камянської міської ради, Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Адміністрації Заводського району Камянської міської ради «про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення», яким просив: - усунути йому, [PERSON] перешкоди у користуванні і розпорядженні власністю квартирою № 36 у будинку № 28 по проспекту Аношкіна у м. Камянське (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, шляхом визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування зазначеною квартирою; - виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], з житлового приміщення квартири [ADDRESS] (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області. 26.04.2017 року позивачем, уточнено позовні вимоги (а.с. 41-45), згідно до яких позивач просить: - усунути [PERSON], перешкоди у користуванні і розпорядженні власністю квартирою № 36 у будинку № 28, по проспекту Аношкіна у м. Камянське (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, шахом визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування зазначеною квартирою; - виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], з житлового приміщення квартири [ADDRESS] (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області. Так, як він є єдиним власником спірної квартири, на підставі Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.10.20019 року та на підставі договору дарування частини квартир від 09.11.2015 року. Він крім спірної квартири, також є власником приватного будинку, за адресою м. Камянське (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, по вулиці Криворізькій, будинок № 35, але в зазначеному будинку проживає його брат зі своєю родиною, а тому іншого житла крім спірної квартири він не має. Так, як відповідачі не є членами його родини, тому що [PERSON] є колишньою дружиною його брата [PERSON], та їх спільні діти [PERSON], [PERSON], і онук [PERSON], не сплачуються за комунальні послуги, не дають йому вільно на власний розсуд розпоряджатися та користуватися нею, чим чинять перешкоди у здійсненні ним прав власності на житло. Позиція відповідачів: 28.09.2017 року відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] подано відзив, згідно до якого обставини зазначені позивачем щодо не проживання у [INFO] (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, є неправдивими так як у спірній квартирі постійно проживають і не залишали житло. Крім того факт проживання у зазначеній квартирі підтверджено актом органу опіки та піклування Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради від 04.11.2015 року. У відповідачів немає жодного житла, в якому вони мали б змогу жити, також житла крім спірної квартири не має і малолітній [PERSON], [INFO], а тому його виселення є протизаконним.\~ Крім того, згідно до рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.05.2011 року винесено рішення про встановлення сервітуту права постійного користування за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на спірну квартиру. Крім того, припинення сімейних відносин з власником квартири, не позбавляє осіб які користувалися та користуються займаним приміщенням правом такого користування. Також не відповідають дійсності і ствердження позивача про не сплату комунальних послуг, так як за користування житлом, сплачується постійно, крім того укладаються договори на отримання комунальних послуг, послуг зі звязку, та інше, що підтверджено як квитанціями так і договорами. Позиція 3-ої особи, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Житлового кооперативу № 26: прохали провести розгляд справи у їх відсутність, та відмовити позивачу у задоволенні позову (а.с. 169). Позиція 3-ої особи, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Органу опіки та піклування Адміністрації Заводського району Камянської міської ради: 23.05.2018 року надано висновок, згідно до якого вважають недоцільним виселення малолітнього [PERSON], [INFO] з житлового приміщення за адресою: квартира [ADDRESS] (а.с. 198-199). [PERSON] Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.10.2009 року (а.с. 9-10), визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом, після померлої 14.05.2001 року [PERSON], на 1/2 квартири [ADDRESS] (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, та за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом, після померлої 14.05.2001 року [PERSON]К, на 1/2 квартири [ADDRESS] (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, яке набуло законної сили 26.01.2010 року (а.с. 11, 12), та підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 13). Згідно до договору дарування, від 09.11.2015 року, [PERSON] подарував [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, який посвідчено нотаріально державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1-1321 від 09.11.2015 року (а.с. 14), що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.11.2015 року (а.с. 15). Квартира [ADDRESS] (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, загальною площею 67,2 кв.м, та склаадається складається із 4-х житлових кімнат, житловою площею 48,2 кв.м; кухні, площею 6, 5 кв.м; вбиральні, площею 1,0 кв.м; ванної кімнати, площею 2,0 кв.м; коридору, площею 8,2 кв.м; вбудованої шафи, площею 0,4 кв.м, що підтверджено витягом з технічного паспорту на квартиру (а.с. 8). Згідно до акту ЖБК № 26 від 18.10.2015 року (а.с. 16) у квартирі [ADDRESS] (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області не проживають [PERSON] з 20.03.2015 року, [PERSON] з 2014 року, [PERSON] з 20.03.2015 року. Згідно до довідки ЖБК № 26 від 16.10.2015 року (а.с. 16), що за квартирою № 36 у будинку № 28, по проспекту Аношкіна у м. Камянське (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, обліковується заборгованість по квартплаті та теплопостачанню станом на 15.10.2015 року в сумі 24500 гривень, що також підтверджено претензією ЖБК № 26 на зазначену суму (а.с. 17). Позивач має у праві власності, крім спірної квартири [ADDRESS] (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, також і домоволодіння за адресою № 35 по вулиці Криворізькій у м. Камянське Дніпропетровської області, що підтверджено позивачем, та актом встановлення меж земельних ділянок (а.с. 17). В квартирі [ADDRESS] (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, станом на 05.09.2016 року зареєстровані:\~ [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], 12.02.2009 року (з 23.11.2015 року). Докази що підтверджують позицію відповідачів щодо несення ними витрат з оплати за комунальні послуги (електропостачання, газопостачання, водопостачання, та інше), є: квитанції за період 2014-2016 роки (а.с. 59-83), акт обстеження від 07.03.2013 року, 13.03.2017 року складений КВП ДМР «Міськводоканал» за участі споживача послуг [PERSON], згідно до якого проведено перевірка та зняття показників лічильника за адресою квартира [ADDRESS] (а.с. 84-85), довідка ЖБК № 26\~ від 26.09.2017 року, згідно до якої [PERSON] здавала гроші на ремонт будинку № 28 (а.с. 97); Договір про надання послуг з газопостачання від 28.02.2013 року укладений з [PERSON] як представником споживача (а.с. 98), квитанціями з оплати послуг (а.с. 100-102),\~ квитанціями про сплату послуг (а.с. 140-148, 177-182, 190-196, 212-223). Актом обстеження умов проживання, складеним Органом опіки та піклування адміністрації Заводського району Камянської міської ради від 04.11.2015 року (а.с. 87), зазначено, що у квартирі [ADDRESS], відповідачі займають дві кімнати з чотирьох жилих, з яких складається квартира. До складу сімї входять бабуся [PERSON], мати [PERSON], брат [PERSON], діти [PERSON], [PERSON], [INFO].\~ Таким чином, у зазначеній квартирі відповідачка [PERSON] проживає з двома малолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Що також підтверджено довідкою про склад сімї виданою ЖБК № 26 від 26.09.2017 року (а.а. 95). Актом обстеження умов проживання, складеним Адміністрацією Заводського району Камянської міської ради від 23.05.2017 року (а.с. 96), згідно до якого підтверджено що місцем простійного проживання [PERSON], [PERSON] та її дітей [PERSON], і [PERSON], [PERSON] є квартира [ADDRESS]. [PERSON] Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.05.2011 року (а.с. 88), встановлено сервітут право постійного користування за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на житлову площу: кімнати, площею 12,2 кв.м, та 8,3 кв.м у квартирі [ADDRESS], з правом спільного користування з [PERSON] та [PERSON], кухнею, коридором, ванною та туалетом. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] «про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловою площею» - відмовлено. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] вперше з позовом до відповідачів звернувся у 2011 році як власник житла, але у задоволення таких вимог йому було відмовлено, натомість за відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] закріплено право постійного користування двома кімнатами з чотирьох, що сторонами не оспорювалося. Право сервітуту відповідачі зареєстрували в реєстрі прав та їх обтяжень 17.11.2015 року, що підтверджується витягом (а.с. 93). Довідкою про реєстрацію місця проживання за відомостями адресно-довідкового підрозділу від 29.10.2015 року (а.с. 99), підтверджено що [PERSON] будучи зареєстрованою за адресою квартира [ADDRESS], з 11.08.2005 року по теперішній час. Позиція позивача про наявність у відповідачки [PERSON] іншого житла, обґрунтована відповіддю квартального комітету № 4 Дніпровського району від 10.09.2017 року (а.с. 104), згідно до якої зазначено, що [PERSON] та [PERSON] фактично проживали за адресою [INFO], де вели господарство, робили ремонт, користувалися житлом, власником якого являлася [PERSON], яка проживала разом зі своїм опікуном [PERSON], яка є матірю [PERSON], та опікувалася за [PERSON] до моменту смерті (10.09.2014 року). Зазначена позиці позивача спростована відповідачами, які зазначили, що постійним місцем проживання відповідачів завжди була квартира [ADDRESS], відвідування матері та бабусі відповідачів [PERSON], не є підставою визначення такої адреси постійним їх місцем мешкання. Крім того, після смерті останньої не було переоформлено право власності на зазначені будинок за відповідачами, що підтверджено витягом з реєстру прав власності, відповіддю ОКП «ДБТІ» від 30.08.2017 року (а.с. 105), що [PERSON] в період з 01.01.2015 року по 31.05.2015 року перебувала на обліку в управлінні та отримувала щомісячну грошову допомогу на [PERSON], так як опікун [PERSON] померла 10.09.2014 року, та ці функції взяла на себе [PERSON], до смерті [PERSON], яка померла 13.05.2015 року (а.с. 106). Довідкою виданою ЖБК № 26 станом на 20.01.2018 року, що за адресою квартира № № 36 у будинку № 28 по пр. Аношкіна у м. Камянське (а.с. 150), склад сімї входить: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],, [PERSON]. Довідкою про склад сімї за адресою квартира [ADDRESS] (а.с. 138) станом на 08.02.2018 року підтверджено факт проживання та реєстрації за вказаною адресою сімї у складі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Акт про фактичне проживання від 08.02.2018 року (а.с. 139), підтверджено факт постійного проживання у [INFO], [PERSON]М,, [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Довідкою ЖБК № 26 станом на 19.04.2018 року (а.с. 170а), згідно до якої за адресою: квартира [ADDRESS], до складу сімї які зареєстровані та проживають за вказаною адресою входять: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Позиція позивача що відповідачка [PERSON] має інше житло для власного проживання та проживання своїх дітей, а саме квартира [ADDRESS], підтверджена довідкою від 12.04.2018 року (а.с. 175), але спростована [PERSON], яка пояснила, що це адреса батьків її колишнього чоловіка [PERSON], з яким вона розірвала шлюб і не може фактично там проживати, де живуть батьки колишнього її чоловіка. Факт розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] підтверджено [PERSON] Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.07.2011 року (а.с. 176). [PERSON] має у праві власності квартиру [ADDRESS], та будинок № 35 по вулиці Криворізька, у м. Дніпродзержинську (Камянське) Дніпропетровської області (а.с. 224-228). [PERSON] має право користування квартирою № 36 у будинку № 28 по пр. Аношкіна у м. Камянське (сервітут), іншого зареєстрованого житла та нерухомого майна не має (а.с. 232-234); [PERSON] не має зареєстрованого права власності на нерухоме майно (а.с. 235). [PERSON] має право користування квартирою № 36 у будинку № 28 по пр. Аношкіна у м. Камянське (сервітут), іншого зареєстрованого житла та нерухомого майна не має (а.с. 236-238). [PERSON] має право користування квартирою № 36 у будинку № 28 по пр. Аношкіна у м. Камянське (сервітут), іншого зареєстрованого житла та нерухомого майна не має (а.с. 239-241). [PERSON] має право користування квартирою № 36 у будинку № 28 по пр. Аношкіна у м. Камянське (сервітут), іншого зареєстрованого житла та нерухомого майна не має (а.с. 242-244). Таким чином, судом встановлено, що звертаючись із позовом [PERSON] як власник житла квартири [ADDRESS], з підстав передбачених 64, 65, 145, 148 ЖК України, обґрунтовував свої позовні вимоги щодо усунення йому як власнику житла перешкод у користуванні і розпорядження своєю власністю, шляхом виселення відповідачів з зазначеної квартири. Так, згідно до ч. 3 ст. 64 ЖК України, Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача,\~ але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Право користування займаним жилим приміщенням, а саме визначеними двома житловими кімнатами та підсобними приміщеннями у квартирі [ADDRESS], закріплено за відповідачами [PERSON] Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.05.2011 року (а.с. 88). Ст. 65 ЖК України передбачає\~ право наймача на вселення інших осіб у займане ним жиле приміщення, що не оспорюється стороною відповідачів, так як із чотирьох жилих приміщень, у зазначеній квартирі, відповідачі займають лише дві визначені за ними, що також стороною позивача не оспорювалося. Згідно до ч. 4 ст. 145 ЖК України, До\~ членів\~ сім'ї\~ члена\~\~ житлово-будівельного\~\~ кооперативу належать\~ особи,\~ зазначені\~ в\~ частині\~ другій\~ статті\~ 64\~ цього Кодексу. Припинення сімейних\~ відносин\~ з\~ членом\~ кооперативу\~ не позбавляє колишніх членів його сім'ї права\~ користування\~ займаним жилим\~ приміщенням.\~ У\~\~ разі\~\~ відсутності\~\~ угоди\~\~ між\~\~ членом кооперативу\~ і\~ колишнім\~ членом\~\~ його\~\~ сім'ї\~\~ про\~\~ безоплатне користування жилим\~ приміщенням\~ до\~ цих\~ відносин\~ застосовуються правила, встановлені частиною п'ятою статті 144 цього Кодексу. Що не спростовує позицію відповідачів, а лише підтверджує їх право на користування зазначеним житлом. Підстави виселення передбачені ст. 148 ЖК України, з боку позивача не доведені та не підтверджені, з врахуванням Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.05.2011 року (а.с. 88), встановлено сервітут для відповідачів, з яким позивач був належним чином обізнаний, так як в тому ж провадженні заявляв зустрічний позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому йому було відмовлено. Зазначене судове рішення від 16.05.2011 року набуло законної чинності, і [PERSON] не оспорювалося. А тому, згідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. 2 ст. 18 ЦПК України). Крім того, суд враховує, що позивачем заявлені вимоги щодо виселення і малолітнього відповідача [PERSON], [INFO] разом з його матірю [PERSON], при цьому позивач не враховує, що в спірній квартирі відповідачка [PERSON] проживає з двома своїми малолітніми дітьми, а саме з [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджено в ході судового розгляду сторонами, та наступними доказами: Довідкою про склад сімї за адресою квартира [ADDRESS] (а.с. 138), Актом про фактичне проживання від 08.02.2018 року (а.с. 139), Довідкою ЖБК № 26 станом на 19.04.2018 року (а.с. 170а), Довідкою виданою ЖБК № 26 станом на 20.01.2018 року, Актом обстеження умов проживання, складеним Адміністрацією Заводського району Камянської міської ради від 23.05.2017 року (а.с. 96), Актом обстеження умов проживання, складеним Органом опіки та піклування адміністрації Заводського району Камянської міської ради від 04.11.2015 року (а.с. 87). А таким чином, вирішення питання про виселення матері дитини, без вирішення питання щодо інтересів малолітньої дитини, захисту її прав на житло, враховуючи відсутність будь-якого зареєстрованого житла за матірю та дитиною, є порушеннями\~ ст.ст. 3, 9, 27 Конвенції Про захист прав дитини. Щодо припинення прав відповідачів на житло, з ініціативи позивача без узгодження такої вимоги з відповідачами, враховуючи закріплене за відповідачами права на користування спірною квартирою безстроково [PERSON] Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.05.2011 року (а.с. 88), враховуючи вимоги частиною другою статті 763 ЦК України, статті 168 ЖК Української РСР , не може бути до строком розірваним, так як таких підстав в ході судового розгляду з боку позивача не доведено і судом не встановлено.\~\~ Враховуючи, що позивач постійно проживає за межами держави Україна, що наголошено [PERSON] безпосередньо під час судового розгляду, та на території міста Камянське Дніпропетровської області має крім спірної квартири [ADDRESS], в якій з чотирьох жилих кімнат відповідачі займають лише дві, та ще має у приватній власності жилий будинок № 35 по вулиці Криворізька, у м. Дніпродзержинську (Камянське) Дніпропетровської області (а.с. 224-228). Таким чином, позивачем не доведено, що саме спірна квартира є єдиним його житлом, який необхідний йому та членам його сім'ї для проживання, враховуючи те, що відповідачі перешкод у користуванні цим житлом йому не чинять (доказів вчинення таких дій з боку відповідачів суду не надано), а тому суд приходить до висноку щодо відсутності підстав для виселення відповідачів з квартири [ADDRESS], оскільки позивач має вільні від займання відповідачами дві кімнати у спірній квартирі та приватний будинок, що спростовує його потребу у спірній квартирі, яка частково займається відповідачами (дві житлові кімнати). Крім того, йому не чиняться перешкоди у користуванні цим житлом, в якому також проживає та зареєстрований двоє онуків його брата, який подарував свою 1/2 частину спірного житла позивачеві, які іншого житла немають. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) зазначив, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2\~\~ статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції. Отже, врахування пропорційності, яке є принципом цивільного судочинства\~\~ (пункт 6 частини третьої статті 2, стаття 11 ЦПК України) забезпечує розумний баланс між інтересами позивача і відповідачів. А тому позовні вимоги [PERSON] є такими, що не доведені в мірі своїй пропорційності, та є необґрунтованими і недоведеними в обсязі заявлених вимоги та доказів наданих суду. Згідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Враховуючи, що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], то згідно до вимог ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed