Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПРАТ «АСК «Інго Україна» про стягнення інфляційних, трьох відсотків річних. Позов мотивований тим, що між [PERSON] та ПРАТ «АСК «Інго Україна» 24.02.2014 р. було укладено договір страхування №550584637.14 (Поліс № АС/8821288) строком на один рік, на підставі «Правил добровільного страхування наземного транспорту (автокаско)», яким було застраховано транспортний засіб BMW Х5 (д. н. [NUMBER]) на страхову суму 480 000,00 грн. 16.05.2014 року в м. Житомирі на перехресті вулиць Старовільська-Ольжича сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої застрахований автомобіль BMW Х5 під керуванням [PERSON] було пошкоджено. Винуватець ДТП - [PERSON], яким було допущено порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України. Вказану пригоду страховик ПРАТ «АСК «ІНГО Україна» визнав страховим випадком, однак відмовився виплатити суму страхового відшкодування у повному обсязі, в зв'язку з чим [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом. Рішення Богунський районний суд м. Житомира ухвалив 31.10.2016 р. та виніс додаткове рішення Богунського районного суду м. Житомира 07.11.2016 p. Було задоволено позов [PERSON] та стягнуто на її користь з ПРАТ «АСК ІНГО Україна» 293 061,66 грн. невиплаченого страхового відшкодування, 29 306,16 грн. пені, 178 860,69 грн., 10 816,62 грн. 3% річних. У задоволенні зустрічного позову ПРАТ «АСК «ІНГО Україна» про стягнення виплаченого страхового відшкодування відмовлено у повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 24.01.2017 р. апеляційну скаргу ПРАТ «АСК «ІНГО Україна» відхилено, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишені без змін. Страховик ПРАТ «АСК «ІНГО Україна» виконав рішенням суду, лише у лютому 2017 року, за цей час грошова сума продовжувала знецінюватися. Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції у справі №295/14141/15-ц, страховик ПРАТ «АСК «ІНГО Україна» прострочив виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 293 061,66 грн. починаючи з 04.08.2015 р. Позивачем [PERSON] по справі №295/14141/15-ц було заявлено вимогу про стягнення інфляційного збільшення зі страховика по серпень 2015 р. включно, а також вимогу про стягнення 3% річних по 23.09.2015 р. включно, виходячи із вказаної вище суми простроченого зобов'язання. За рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 31.10.2016 р. та додатковим рішенням цього ж суду від 07.11.2016 р. інфляційне збільшення та 3% річних були стягнуті на користь [PERSON] в межах заявлених останньою строків їх нарахування. Таким чином, [PERSON] має безумовне право на наступні відшкодування: інфляційне збільшення за період прострочення виплати страхового відшкодування (з вересня 2015 р. по лютий 2017 р.) - становить 55 653,75 грн.; розмір трьох відсотків річних, що підлягає стягненню з відповідача за період з 24.09.2015 р. по 15.02.2017 р. - становить 12 284,00 грн. У зв'язку з чим представник позивача просить суд задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму в розмірі 67 937,75 грн. та судові витрати. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року було зупинено провадження по справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «АСК «ІНГО Україна» про стягнення інфляційних, трьох відсотків річних до розгляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справи за касаційною скаргою ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31.10.2016 р. та додаткового рішення Богунського суду м. Житомира від 07.11.2016 р. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 24.01.2017 р. у справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «АСК «ІНГО Україна», [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування та відшкодування шкоди та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «АСК «ІНГО Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування на відшкодування шкоди. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року було відновлено провадження у справі у зв'язку надходженням заяви представника позивача [PERSON], оскільки 01.11.2017 р. касаційну скаргу ПрАТ «АСК «Інго Україна» по справі № 6-2696ск17 (№295/14141/15-ц в суді першої інстанції) було розглянуто Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ і за результатами розгляду касаційну скаргу ПрАТ «АСК «Інго Україна» було відхилено, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 01 лютого 2018 у справі вирішено питання про доцільність розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз'яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. У встановлений судом строк, відповідач ПРАТ «АСК «ІНГО Україна» направив до суду відзив на позовну заяву з доказами направлення позивачу від 05.03.2018 р. Відзив мотивований наступним. Позивач розраховує період за який нараховує три відсотки річних та інфляційні нарахування з 24.09.2015р. по 15.02.2017р. Проте, згідно ухвали від 24.01.2017р. Апеляційного суду Житомирської області, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31.10.2016р. набрало законної сили та у відповідача з'явився обов'язок по виплаті страхового відшкодування. При цьому позивач мав право збільшити розмір позовних вимог в частині інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних за період з 24.09.2015р. по 31.10.2016р., однак невідомо з яких підстав не зробив цього. У відповідача відсутня вина, а відповідно і відповідальність за прострочення виконання зобов'язання в період з 24.09.2015р. по 31.10.2016р., так як виконання зобов'язання (сплата страхового відшкодування за договором страхування №550584637.14) було предметом судового розгляду Богунським районним судом м. Житомира. Зокрема у відповідача були підстави не виконувати дане зобов'язання та відмовити у виплаті страхового відшкодування, відповідно до п.п. 15.3, 15.3.2 Договору страхування. З урахуванням вищезазначеного позивач неправомірно нарахував три відсотки річних та інфляційні нарахування за період з 24.09.2015р. по 31.10.2016р., а тому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог за нарахування трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань за період 24.09.2015р. по 31,10.2016р., а саме за період судового розгляду, під час якого позивач мав право збільшити розмір позовних вимог. Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Встановлено, рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 31.10.2016 р. та додатковим рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07.11.2016 p., справа №295/14141/15-ц, частково задоволено позов [PERSON] та стягнуто на її користь з ПРАТ «АСК ІНГО Україна» 293 061,66 грн. невиплаченого страхового відшкодування, 29 306,16 грн. пені, 178 860,69 грн., 10 816,62 грн. 3% річних. 07.11.2016 р. у вищезазначеній цивільній справі ухвалено додаткове рішення, яким відмовлено у задоволенні зустрічного позову ПРАТ «АСК «ІНГО Україна» до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування та відшкодування шкоди. В подальшому, ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 24.01.2017 р. апеляційну скаргу ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» відхилено, рішення та додаткове рішення першої інстанції залишені без змін. При цьому встановлено, зокрема, що починаючи з 09.07.2014 р. страхове відшкодування виплачено не було, незважаючи на те, що страховиком випадок був визнаний страховим. Тому, починаючи з 21.08.2014 р. ПрАТ «АСК «ІНГО» прострочило виконання зобов»язань за договором. За таких обставин з ПрАТ «АСК «ІНГО» було стягнуто на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційне збільшення за період з 21.08.2014 р. За приписами ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішення суду було виконано 28.02.2017 р. , про що свідчить витяг із карткового рахунку [PERSON] про надходження грошових коштів від ПРАТ «АСК «ІНГО Україна» 28.02.2017 р. на загальну суму в розмірі 509 484,90 грн. Представник позивача зазначає, що , що Богунським районним судом м. Житомира було задоволено вимогу позивача щодо інфляційних втрат та 3% річних станом на вересень 2015 року, а тому, оскільки відповідачем було виплачену суму стягнення за рішенням суду від 31.10.2016 р. тільки в лютому 2017 року, необхідно стягнути на користь [PERSON] індекс інфляції за період з вересня 2015 по лютий 2017 року в сумі 55 653,75 грн. та 3% річних за період з вересня 2015 по лютий 2017 року в сумі 12 284,00 грн. Як зазначено відповідачем у відзиві на позов, [PERSON] мала право за період з 24.09.2015р. по 31.10.2016р. збільшити розмір позовних вимог в частині інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних. Проте, суд не може покласти такі доводи представника відповідача в основу рішення, виходячи з наступного. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. У відповідності до ч. 2 ст. 31 ЦПК України (чинна на момент ухвалення рішення Богунським районним судом м. Житомира), крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. Тобто, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог є правом позивача, а не обов'язком та в жодному разі не позбавляє звернутися до суду з відповідними вимогами, якщо вважає, що його законні інтереси порушено. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконується боржником, не припиняє правовідносини сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, про що йдеться у правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 р., справа №6-1206цс15. Правові відносини щодо виплати страхового відшкодування, які склалися між страховиком і страхувальником на підставі договору добровільного страхування є грошовим зобов'язанням, а тому на такі відносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, такий висновок Верховний Суд України виклав у своїй Постанові від 21.12.2016 р., справа №6-1003цс16. Отже, у зв'язку із порушенням строків виконання відповідачем зобов'язань щодо виплати позивачу страхового відшкодування, з огляду на положення статті 625 ЦК України, з відповідача підлягає стягненню три проценти річних, а також інфляційні втрати, пов'язані з несвоєчасністю виплати страхового відшкодування. Згідно із розрахунку наданого до суду представником позивача загальна сума, яка підлягає стягненню з ПРАТ «АСК «ІНГО Україна» за період з вересня 2015 року по лютий 2017 року становить 67 937,75 грн., з яких: 55 653,75 грн. - інфляційні втрати та 12 284,00 грн. - сума 3% річних. Оскільки розрахунки проведені представником позивача відповідно до вимог чинного законодавства, вони приймаються судом до уваги та враховуються при вирішенні спору. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Так приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов до висновку про задоволення вимог позивача, оскільки вони ґрунтуються на вимогах чинного процесуального законодавства та доведені відповідними доказами, які в розумінні положень ст.ст. 76-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними і достатніми для ухвалення рішення на користьКостюкової І.Л.. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час розгляду справи не було встановлено та не отримано відповідні докази про здійснення інших витрат, визначених ст. 133 ЦПК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 679 грн. 38 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved