Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивач у квітні 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до боргової розписки від 01.04.2008 року, Відповідач [PERSON] отримав в борг грошові кошти в розмірі 1000 доларів США під 10% від суми щомісячно. Вищезазначена розписка містить кінцеву дату повернення боргу в сумі 2200 доларів США 19.04.2009 року. Відповідач 5.04.2008 року знову звернувся до позивача, з проханням надати йому ще одну позику в розмірі 1000 доларів США, мотивуючи своє прохання тим, що позики наданої йому 01.04.2008 року не достатньо. Позивач погодився, а тому між ними був укладений ще один договір позики, відповідно до якого Відповідач зобов'язується повернути Позивачу запозичені гроші, з урахуванням 10% комісійних від суми до 19.04.2008 року, суму в розмірі 1100 доларів США . Однак відповідач так і не повернувши гроші запозичені ним в 2008 році у Позивача, а 29.03.2011 року відповідач попросив у нього ще одну позику в розмірі 35 750 грн., яку зобов'язався повернути до 12.04.2011 року. На даний час кошти не повернені. Просив суд зобов'язати відповідача виконати умови договору позики, шляхом відшкодування запозичених грошей у позивача, за курсом долара на момент укладання договорів позики, що складає 45760 грн. 00 коп., стягнути неустойку в розмірі 1072 грн. 50 коп. Представник Позивача відповідно до заяви від 07.11.2014 року просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України. Представник позивача не заперечує, щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вважає за можливим розглянути справу за наявними доказами. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії розписки від 01.04.2008 року відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, та зобов'язався повернути до 19.04.2009 року з урахуванням 10% від суми щомісячно ( а.с.7). Відповідно до копії розписки від 05.04.2008 року, [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 1000 доларів США та зобов'язався повернути до 19.04.2008 року, з урахуванням 10% комісійних від суми. Відповідно до копії розписки від 29.03.2011 року, [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 35 750 грн., та зобов'язався повернути до 12.04.2011 року. Позивач в своїй позовній заяві просив суд стягнути із відповідача суму боргу за курсом долара США на момент укладання договорів позики в розмірі 45760 грн. 00 коп. та неустойку в розмірі 1072 грн. 50 коп. У відповідності до ст.1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення суми боргу та неустойки задоволенню не підлягають, оскільки позивач не надав суду оригіналів розписок, якими підтверджується факт укладення договорів позики та його умов, та якими підтверджується факт передачі коштів, та наявність оригіналів розписок у позивача свідчить про неповернення йому коштів відповідачем. Відповідно до ст.88 ЦПК України оскільки позивачу відмовлено в задоволені позовних вимог то судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed