Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач у березні 2016 року звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, який знаходиться в с. Курчицька Гута Новоград-Волинського району Житомирської області, по вул. Ковпака, 18 (далі Будинок). В обґрунтування своїх вимог зазначила, що після смерті батька [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з Будинку. Останній, в свою чергу, прийняв спадщину за законом після смерті матері [PERSON], не оформивши при цьому своїх спадкових прав. Як спадкоємець за законом, прийняла спадщину після смерті батька, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на Будинок, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.05.2002 року помер [PERSON] дід позивачки. Після його смерті відкрилася спадщина на Будинок, який не був зареєстрований у встановленому законом порядку, однак згідно погосподарської книги № 6 за 2002 рік, особовий рахунок № 431, належав померлому, що підтверджується довідкою сільською ради від 11.02.2016 року. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], була його дружина бабуся позивачки [PERSON], яка в свій час прийняла спадщину померлого чоловіка, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, проживаючи та будучи зареєстрованою разом з померлим, однак не оформила при цьому своїх спадкових прав. 22.07.2009 року [PERSON] померла. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], був її син батько позивачки [PERSON], який в свій час прийняв спадщину померлої матері, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, проживаючи та будучи зареєстрованим разом з померлою, однак не оформив при цьому своїх спадкових прав. 10.07.2010 року [PERSON] помер. Позивач є спадкоємцем померлого [PERSON] за законом першої черги, після смерті якого спадщину прийняла, звернувшись з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний термін. Інші особи з заявами про прийняття спадщини не зверталась. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.02.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. 01.03.2016 року позивачем на Будинок було виготовлено технічний паспорт, в якому вказано характеристику, квадратуру та всі параметри обєкту нерухомості, зокрема він побудований у 1950 році з добудуванням господарських будівель у 1984 році, має загальну площу 58,3 кв.м., житлову площу 23,9 кв.м. та господарські будівлі і споруди: веранду, літню кухню, три сараї та убиральню. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Виходячи зі змісту ч.1, 2 ст. 331, ч. 1 ст. 182 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації. Відповідно до чинного на час будівництва Будинку законодавства, яке не повязувало виникнення права власності на житловий будинок у сільській місцевості із проведенням його реєстрації, підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку та прийняття його в експлуатацію. Натомість облік особистих селянських господарств здійснювали сільські, селищні ради за місцем розташування нерухомого майна шляхом його реєстрації в погосподарських книгах. Як слідує з матеріалів справи, право власності на Будинок за дідом позивачки підтверджується лише записом в погосподарській книзі та тривалим фактом володіння ним цим майном, а в подальшому його спадкоємцями: дружиною та бабою позивачки [PERSON], а після неї її сином та батьком позивачки [PERSON] (спадкова трансмісія). Пунктом 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Так як до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та, враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на Будинок, що залишився після смерті її діда [PERSON], спадкоємицею якого була її бабуся [PERSON], спадкоємцем якої був її батько [PERSON] Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved