Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

Позивач та його представник просять суд визнати розірвання шлюбу між позивачем [PERSON] та [PERSON] фіктивним. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 29.11.1997 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб. З 06.05.1998 року позивач та [PERSON] проживали разом у [ADDRESS]. Квартира до одруження належала позивачу. Позивач не бажав щоб вказана квартира була успадкована його дітьми від попереднього шлюбу, у зв'язку з чим позивач вирішив формально розлучитися з [PERSON] та продати їй квартиру. При цьому позивач бажав продовжувати проживати разом із [PERSON] однією сім'єю та фактично перебувати у сімейних відносинах. [PERSON] підтримала наміри позивача. 20.09.2005 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач здійснив продаж квартири [PERSON] та вони продовжили проживати разом. 05.11.2007 року [PERSON] продала вказану квартиру та купила квартиру [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєструвалися позивач та [PERSON] Позивач завжди проживав з [PERSON], мав з нею близькі стосунки, покращував умови проживання у придбаній квартирі. Враховуючи викладені обставини позивач вважає, що розірвання шлюбу було фіктивним. Орджонікідзевський районний у м.Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області надав суду заяву, у якій вказує на те, що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача та просить суд розглядати справу у відсутність їх представника (т.1 а.с.121). Третя особа [PERSON] та її представник заперечують проти задоволення позовних вимог, надали суду заперечення (т.1 а.с.154-157), у яких вказують на те, що третя особа [PERSON] є матір'ю [PERSON] 20.09.2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [INFO] року [PERSON] померла. Третя особа [PERSON] вказує на те, що її донька після розірвання шлюбу втратила з [PERSON] зв'язок, вони не мали стосунків, які б поєднували їх як чоловіка та жінку, після розлучення вони не мали шлюбних стосунків, не вели спільного господарства. Після розірвання шлюбу [PERSON] і [PERSON] разом як жінка і чоловік не проживали, у [PERSON] був коханий чоловік. Метою розірвання шлюбу було саме припинення шлюбних відносин, які були нестерпними. Іноді [PERSON] могла чимось допомогти колишньому чоловікові, але така допомога не є шлюбними відносинами. Метою визнання розірвання шлюбу фіктивним для позивача, на думку третьої особи, є те, що у разі задоволення такого позову, він стане спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] Крім того, позивач не звертався із таким позовом за життя [PERSON], а звернувся лише через рік після її смерті, що свідчить про корисливі мотиви позивача. Позивач не ніс витрат на поховання [PERSON], не був присутній на її похороні, що також свідчить про відсутність шлюбних стосунків. Щодо обставин продажу квартири [ADDRESS], третя особа зазначає, що 06.10.2005 року [PERSON] придбала її у [PERSON] Проте метою продажу [PERSON] квартири стало не усунення дітей позивача від спадкування, як зазначає позивач у позові, а фінансові потреби позивача, а саме його заборгованість перед кредиторами. Крім того, для купівлі вказаної квартири [PERSON] брала кредит, а вказана квартира виступала в якості забезпечення зобов'язання [PERSON] за кредитним договором. Викладені обставини свідчать про те, що [PERSON] віддала кошти за квартиру [PERSON], а у разі якщо б розірвання шлюбу було б фіктивним, то не було б передачі грошей за квартиру. В подальшому [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] та придбала квартиру [ADDRESS], до якої позивач не мав жодного відношення. Не визнає третя особа і посилання позивача на постійне покращенням умов проживання в квартирі, оскільки умови проживання були створені [PERSON] Судом встановлено, що 29.11.1997 року позивач [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (т.1 а.с.8, 73). 20.09.2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис №447, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (т.1 а.с.9, 73). З 06.05.1998 року [PERSON] була зареєстрована у [ADDRESS], а 08.09.2005 року була знята з реєстрації за вказаною адресою, тобто перед розірванням шлюбу, що підтверджується довідкою про склад сім'ї (т.1 а.с.22). 06.10.2005 року на підставі договору купівлі-продажу позивач [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS], продаж вчинено за суму 126 250 грн., які були сплачені покупцем продавцю під час укладання договору купівлі продажу. Пунктами 8 і 13 вказаного договору [PERSON] і [PERSON] зокрема підтвердили, що договір купівлі-продажу відповідає їх дійсним намірам, що вони розуміють значення своїх дій та підтверджують, що договір не носить характеру фіктивної та удаваної угоди. Викладене підтверджується договором купівлі-продажу від 06.10.2005 року, який посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зінченком Р.П. (т.1 а.с.12-13). Як вбачається з витягу з Державного реєстру іпотек, на квартиру [ADDRESS] 16.11.2005 року було накладено обтяження у вигляді іпотеки. Підставою обтяження стало те, що [PERSON] отримала у ВАТ КБ «Надра» кошти у розмірі 20 000 доларів США (т.1 а.с.94-98). 05.11.2007 року [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 05.11.2007 року ВКА №876491 (т.1 а.с.14-16). 05.11.2007 року [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] за суму 227 250 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 05.11.2007 року ВКА №954194 (т.1 а.с.18-19, 93). З 15.11.2007 року [PERSON] і [PERSON] зареєстровані у [ADDRESS], що підтверджується довідкою з місця реєстрації (т.1 а.с.22, 23). На підтвердження покращення умов проживання однією сім'єю позивачем надано суду договір підряду №3/11-19 від 10.11.2007 року, відповідно до якого [PERSON] замовив у ФОП [PERSON] виготовлення та установку дверей (т. 1 а.с.26-28) та акт приймання передачі до вказаного договору (т.1 а.с.29), договір про надання послуг електрозв'язку (т.1 а.с.30-31), копію гарантійної картки на телефонний апарат (т.1 а.с.32, 33). Відповідно до ч.1 ст.106 Сімейного Кодексу України, подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Статтею 108 Сімейного Кодексу України, встановлено, що за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде установлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім'єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач посилається на те, що після розірвання шлюбу позивач та [PERSON] проживали разом. Проте вказані обставини не можуть бути підставою для визнання розірвання шлюбу фіктивним, адже необхідною умовою для визнання розірвання шлюбу фіктивним є не лише спільне проживання колишнього подружжя, а проживання саме однією сім'єю, тобто дії подружжя мають бути спрямовані саме на реалізацію функції сім'ї та мати не меті шлюбні відносини. Проте такі обставини не були встановлені під час судового розгляду. Свідки на стороні позивача - [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони не знали, що позивач та [PERSON] розірвали шлюб, що вони проживали разом. Таким чином, пояснення свідків не свідчать про те, що 20.09.2005 року позивач та [PERSON] не мали на меті розірвати шлюб, що вони проживали однією сім'єю та мали на меті шлюбні відносини. При цьому свідки з боку третьої особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили в суді, що їм було відомо, що [PERSON] розірвала шлюб зі своїм чоловіком, що вона купувала у нього квартиру. [PERSON] часто приїжджала до матері у село, а її колишнього чоловіка вони ніколи не бачили. Свідки також пояснили, що колишнього чоловіка [PERSON] не було на її похоронах. Свідок [PERSON] вказала, що їй відомо, що [PERSON] мешкав разом із [PERSON] у одній квартирі, однак він проживав у окремій кімнаті. На підтвердження факту близьких, подружніх стосунків представником позивача надані суду фотознімки (т.1 а.с.51-67), проте такі фотознімки не можуть бути розцінені судом як належні докази наявності подружніх стосунків між позивачем та [PERSON], оскільки достовірно не відомо, хто зображений на фотознімках, не встановлено дати, коли зроблені вказані фотознімки, не встановлено, чи зроблені вони саме після розірвання шлюбу чи задовго до розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач також посилається на те, що про близькі стосунки після розірвання шлюбу свідчить те, що позивач брав активну участь у здійсненні купівлі квартири [ADDRESS] та надавав власні кошти у розмірі 2000 доларів США на купівлю вказаної квартири. Проте суду не надано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин. Натомість для купівлі квартири [ADDRESS] [PERSON] отримала у ВАТ КБ «Надра» кошти у розмірі 20 000 доларів США. Викладене свідчіть про те, що купівля-продаж вказаної квартири не була удаваним правочином. Як було встановлено судом, позивач був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] разом із колишньою дружиною [PERSON] Надані суду договір підряду №3/11-19 від 10.11.2007 року, відповідно до якого [PERSON] замовив у ФОП [PERSON] виготовлення та установку дверей (т. 1 а.с.26-28), акт приймання передачі до вказаного договору (т.1 а.с.29), договір про надання послуг електрозв'язку (т.1 а.с.30-31), копія гарантійної картки на телефонний апарат (т.1 а.с.32, 33), беззаперечно не свідчать про наявність шлюбних стосунків між позивачем та [PERSON], адже замовлення вказаних послуг та купівля телефону можуть бути спрямовані саме на задоволення власних потреб позивача. Фіктивне розірвання шлюбу між позивачем та [PERSON] позивач пояснює тим, що він мав на меті усунути своїх дітей від першого шлюбу від права на спадкування. Суд приймає до уваги, що позивач мав можливість обрати і інший спосіб для розпорядження своїм майном по відношенню до своїх спадкоємців, ніж фіктивне розірвання шлюбу. Крім того, суд приймає до уваги, що розірвання шлюбу, яке позивач просить визнати фіктивним, відбулося 20.09.2005 року, тобто з моменту розірвання шлюбу минуло більше 12 років. [PERSON] померла [INFO] року. Позивач звернувся з вказаним позовом лише 29.08.2016 року. Таким чином, за життя [PERSON] позивач не намагався визнати розірвання шлюбу фіктивним чи офіційно відновити шлюбні стосунки. Таким чином, під час судового розгляду судом не було встановлено, що позивач та [PERSON] після розірвання шлюбу проживали однією сім'єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приймає до уваги, що на момент розірвання шлюбу позивач і [PERSON] проживали окремо, а [PERSON] була знята з реєстрації із спільного з позивачем місця проживання, що після розірвання шлюбу сплив тривалий строк під час якого питання фіктивності розірвання шлюбу або відновлення шлюбу не вирішувалося, що позивач і [PERSON] хоча і проживали разом, однак їх відносини не носили сімейного, шлюбного характеру. Суд приймає до уваги, що в суді не було доведено, що на момент розірвання шлюбу позивач і [PERSON] не мали намір розірвати шлюб. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не доведені під час судового розгляду, у зв'язку з чим в задоволенні позову про визнання розірвання шлюбу фіктивним слід відмовити.

Outcome: dismissed