Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач у жовтні 2017 року звернулася до суду із вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач по справі є її батьком, який за рішенням суду сплачував аліменти на її утримання до 18 років. Вказує, що з 01.09.2017 року позивач навчається на денному відділенні в Навчально-науковому професійно-педагогічному інституті Української інженерно-педагогічної академії за напрямом підготовки «економіка». Стипендіальне забезпечення не отримує. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча вона у зв'язку з навчанням потребує додаткової матеріальної допомоги, оскільки позбавлена можливості працевлаштування. Вказує, що така допомога від батька їй потрібна для придбання продуктів харчування, сплати за проживання в гуртожитку, придбання необхідних для навчання канцелярських товарів та інших витрат для забезпечення своєї життєдіяльності. Оскільки відповідач стабільно отримує пенсійні виплати, вважає, що він може надавати їй таку допомогу в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісяця та продовжувати до закінчення нею навчання. В судове засідання позивач не прибула, надала до суду заяву з проханням справу слухати без її участі, наполягала на задоволенні вимог. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що матеріальну допомогу на утримання доньки надає в добровільному порядку, крім того зазначив, що на даний момент позивач припинила навчання та працює за межами країни, тому претендувати на матеріальне утримання від батька як дитина, яка продовжує навчання не повинна. Крім того, пояснив, що окрім пенсійного забезпечення не отримує будь-яких інших доходів та є людиною з інвалідністю третьої групи, що вимагає від нього додаткових матеріальних витрат на здійснення догляду за станом здоров'я. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, виходячи з принципів законності, об'єктивності, справедливості та розумності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі є батьком [PERSON], [INFO], про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.07.2013 року (а.с.5). Зазначені обставини не оспорюються сторонами. На момент розгляду справи позивачу виповнилося повних дев'ятнадцять років, та відповідно довідки № 17.149 від 18.10.2017 року, [PERSON] є студенткою 4 курсу Навчально-наукового професійно-педагогічного інституту УІПА (м.Бахмут), денної форми навчання напряму підготовки 6.010104 «Професійна освіта. Економіка» за державним замовленням. Термін навчання з 01.10.2014 року по 30.06.2018 року (а.с.2). З огляду на викладене суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Отже, донька відповідача потребує матеріальної допомоги від батька на період навчання. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи . Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі є непрацездатною людиною, яка отримує пенсійне забезпечення, крім того, [PERSON] є людиною з інвалідністю третьої групи, що підтверджено копією посвідчення серії [NUMBER] від 26.05.2017 року та копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] (а.с.23). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач, як батько може надавати донці, яка продовжує навчання матеріальну допомогу. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно того, що позивач не має права розраховувати на отримання від нього матеріальної допомоги як дитина, яка продовжує навчання у зв'язку з тим, що остання на даний момент не навчається, а перебуває за кордоном. Даний факт в судовому засіданні не знайшов підтвердження та спростований наявним в матеріалах справи листом керівника ННППІ УІПА № 102-68-469 від 06.12.2017 року, в якому зазначено, що [PERSON] навчається на четвертому курсі денної форми навчання Навчально-наукового професійно-педагогічного інституту Української інженерго-педагогічної академії (м.Бахмут) за рахунок державного замовлення, та стипендію з 01 липня 2017 року по 31.12.2017 року за результатами весняного семестру 2016-2017 навчального року не отримує (а.с.21). При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, вік дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, батьків, дітей. Отже, при визначенні розміру цієї допомоги суд враховує, що [PERSON] є непрацездатною людиною з інвалідністю третьої групи, інших доходів, окрім пенсійних виплат не отримує. З урахуванням зазначеного суд вважає, що відповідач може надавати [PERSON] допомогу у розмірі 1/8 частини з усіх видів доходу до припинення нею навчання або досягнення 23 років. Суд вважає таке рішення не тільки законним і обґрунтованим, а й справедливим, оскільки, з урахуванням всіх обставин справи, саме такий розмір грошового утримання доньки відповідача забезпечить баланс між забезпеченням права дитини на утримання від батька, та можливостями відповідача матеріально забезпечувати себе. Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приходить до висновку про часткову доведеність заявлених вимог. Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач по справі звільнена від сплати судового збору, то суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 320 грн. на користь держави.

Outcome: partial