Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач фізична особа-підприємецьКириченко [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому вказав, що 11.02.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу металопластикових виробів на загальну суму 3700,00 грн. Відповідачем була погоджена специфікація на пять пластикових вікон та внесена передплата в розмірі 1000,00 гривень. Відповідно до п.1.1. Договору, позивач зобовязався зняти розміри віконних отворів відповідача, виготовити, доставити та встановити вироби згідно із специфікацією. Згідно п.2.1. Договору, строк виготовлення та доставки продукції складає 20 робочих днів з моменту внесення передплати. Відповідач отримав продукцію в строки, передбачені договором, а саме 16 березня 2018 року за адресою: Дніпропетровська область, Томаківський район, м. Томаківка, вул. Шевченка, буд.128, про що є акт на виконання робіт. Відповідно до п.1.2 Договору, відповідач зобовязався оплатити вартість виробів згідно з «Графіком погашення платежів», а саме 300 гривень після монтажу, тобто 16 березня 2018 року, які він не сплатив, а також 11 березня 2018 року та 11 квітня 2018 року відповідач мав сплатити по 1200 гривень, які також ним не були сплачені. Сума основного боргу за договором становить 2700,00 грн. Відповідно до п.7.5. Договору відповідач зобовязаний сплатити 1% пені за кожен календарний день прострочення від загальної суми заборгованості. Відповідно до п.7.8 сторони домовилися встановити відповідальність за прострочку виконання грошового зобовязання в підвищеному розмірі 24 відсотки річних від простроченої суми. До теперішнього часу відповідачем не сплачено суму заборгованості за договором в сумі 2700 грн. а також пеню в сумі 4938,00 грн. та 24% річних в сумі 324,68 грн., а всього 7962,68 грн., та судові витрати в сумі 704,80 грн., які позивач просив стягнути за рішенням суду. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, та пояснив причини несплати зазначених платежів. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та відповідача, оцінивши всі докази у сукупності, прийшов до наступних висновків. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 11 лютого 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу металопластикових виробів з розстрочкою платежу на загальну суму 3700,00 грн. Відповідачем була погоджена специфікація на пять пластикових вікон та Графік погашення платежів (а.с.4-8). Згідно Графіку погашення платежів, 11.02.2018 року відповідачем [PERSON] внесена передплата за договором в розмірі 1000,00 грн., а також зазначено вартість монтажу в сумі 300 грн., строки та суми погашення платежів за розстрочкою платежу за договором, а саме, 11.03.2018 року - 1200 грн. та 11.04.2018 року - 1200 грн.(а.с.8) Згідно п.2.1. Договору, строк виготовлення та доставки продукції складає 20 робочих днів з моменту внесення передплати (а.с.4). 16 березня 2018 року відповідач отримав продукцію за адресою: Дніпропетровська область, Томаківський район, м.Томаківка, вул. Шевченка, буд.128, тобто в строки, передбачені договором, про що є акт на виконання робіт від 16.03.2018р. (а.с.9). Однак, відповідач не здійснив оплату за виготовлення вікон в сумі 2400 грн. та їх монтаж в сумі 300 грн., у встановлені строки, на платіжні реквізити позивача, зазначені в Графіку погашення платежів. З метою досудового врегулювання спору, позивачем 06.04.2018р. на імя [PERSON] було направлено письмову Претензію з вимогою погасити заборгованість за Договором до 15.04.2018 року (а.с.12,13). 17.04.2018 року [PERSON] звернувся до Томаківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про внесення до ЄРДР за фактом шахрайства [PERSON] (а.с.18). Згідно письмової Відповіді начальника Томаківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за вих. №49.4/6020 від 30.07.2018р. в даному випадку відсутнє кримінальне правопорушення, в діях [PERSON] вбачаються цивільно-правові відносини, які розглядаються в приватному порядку в суді (а.с.19). Тому, 19.07.2018р. позивачем була направлена повторна Претензія з вимогою погасити заборгованість до 31.07.2018 року, та 12.09.2018 року позивач втретє направив на імя відповідача письмову Претензію з вимогою погасити заборгованість до 21.09.2018 року. (а.с.12-16). Однак, до теперішнього часу умови договору та вимоги за Претензією відповідачем не виконані. Відповідно до п.7.5. Договору, відповідач зобовязаний сплатити 1% пені за кожен календарний день прострочення від загальної суми заборгованості. Відповідно до п.7.8 Договору, сторони домовилися встановити відповідальність за прострочку виконання грошового зобовязання в підвищеному розмірі 24 відсотки річних від простроченої суми. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, тому згідно умов договору він зобов'язаний сплатити позивачеві окрім суми основного боргу в розмірі 2700 грн., щепроцентиу розмірі 24% річних від суми простроченої заборгованості за період часу з 17.03.2018р. по 11.04.2018р. в сумі324,68 грн. та пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за період часу з 17.03.2018р. по 11.04.2018р. в розмірі 4938,00 грн., а всього 7962,68 грн. що підтверджується наданим позивачем [PERSON] (а.с.10-11). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір, в якому сторони узгодили строки виготовлення замовлення, строки та порядок його оплати та відповідальність за його невиконання. Позивачем умови договору було виконано у повному обсязі, що підтверджено [PERSON] виконаних робіт, натомість відповідач має невиконані перед позивачем зобовязання за даним договором, тому суд дійшов висновку, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог [PERSON], які повністю визнані відповідачем у судовому засіданні, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором купівлі-продажу металопластикових виробів в сумі 7962,68 грн., в тому числі: основна заборгованість за договором 2700,00 грн.; проценти за користуваннякоштами 324,68 грн. та пеня 4938,00 грн. Зясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачкою позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 704,80 гривень.

Outcome: approved