Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач у листопаді 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за розпискою, посилаючись на те, що 20.02.2013 року відповідач позичив у нього 250 000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 20.02.2015 року. Вказаний договір позики було укладено шляхом власноручного написання відповідачем розписки про отримання вказаної грошової суми та зобов'язання її повернути. Проте, відповідач не виконав взятого на себе зобов'язання щодо повернення отриманої суми позики. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за розпискою від 20.02.2013 року у розмірі 250 000,00 доларів США, що станом на дату звернення до суду з позовом становить 6 752 500,00 грн. В судове засідання позивач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник відповідача подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та за відсутності відповідача. Крім того, від представника відповідача надійшла заява про визнання позову в порядку ст. 206 ЦПК України. Суд, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно розписки від 20.02.2013 року, написаної [PERSON], він отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 250 000,00 доларів США, та зобов'язався повернути грошові кошти у строк до 20.02.2015 року. Оригінал розписки знаходиться у позивача. Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як убачається з позовної заяви, відповідач суму позики не повернув. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, а також визнання відповідачем позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму позики згідно розписки від 20.02.2013 року в розмірі 250 000,00 доларів США, що за курсом НБУ становить 6 752 500,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved