Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Позивач у грудні місяці 2018 року звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким усунути йому - [PERSON] перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,1000 га по [ADDRESS] шляхом заборони відповідачам чинити перешкоди у проведенні робіт з благоустрою цієї ділянки в тому числі перешкоджати будівництву паркану (огорожі) по лінії розмежування ділянок; стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його -позивача - користь на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав і доводив, що [PERSON] є власником земельної ділянки та об`єктів житлової нерухомості по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.05.2018 року і договору купівлі-продажу домоволодіння від 26.05.2018 року. Земельна ділянка, належна позивачу, межує з земельною ділянкою, що належить на праві власності [PERSON] Вказані земельні ділянки відділені між собою огорожею, що встановлена по межі. На думку сторони позивача, огорожа з північно-західної сторони (загальною довжиною 29,44 м) перебуває в незадовільному стані і являє собою залишки господарських споруд з різнорівневими позначками висоти та частково зруйновані елементи паркану. Позивач має намір виконати ряд робіт, що б привести огорожу до єдиної висоти, оштукатурити та пофарбувати. Представник позивача стверджує, що після початку ремонтних робіт відповідачі почали чинити перешкоди [PERSON] в проведенні цих робіт: відповідачі намагались зруйнувати повністю існуючу огорожу. Оскільки вирішити спір мирним шляхом не надалось можливим, позивач звернувся до суду за захистом свого права користування земельною ділянкою. В судовому засіданні представник позивача доводив, що неправомірні дії відповідачів з руйнування межевого паркану завдали [PERSON] моральної шкоди, розмір якої позивач оцінив в 10 000 грн і саме цю грошову суму позивач вимагає стягнути з відповідачів в солідарному порядку на відшкодування моральної шкоди. Представник відповідачів позов не визнав з тих підстав, що відповідачі не чинять [PERSON] перешкоди в виконанні ремонтних робіт паркану. В судовому засіданні представник відповідачів доводив, що позов є безпідставним і 01.02.2019 року надав до суду клопотання про закриття провадження по справі за відсутністю предмету спору. Ухвалою суду від 17.01.2019 року по справі за позовом [PERSON] відкрите загальне позовне провадження. Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено і визнано сторонами, що [PERSON] і [PERSON] є власниками суміжних земельних ділянок, що підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.12-18). Між сторонами відсутній спір щодо площ і меж ділянок. Шульга у 2018 році отримав проект благоустрою земельної ділянки по [ADDRESS] цільове призначення якої є індивідуальне житлове будівництво. Проект передбачає ремонт огорожі з приведенням паркану до однієї висоти 2,1 м від рівня землі, з штукатуренням і пофарбуванням паркану. Після початку ремонтних робіт між сторонами виник конфлікт і відповідачі вчинили дії щодо демонтажу існуючого паркану, що підтверджується фото таблицями (а.с.31-34), відеозаписом з місця події від 16.08.2018 року, висновками дільничних офіцерів Київського відділу поліції в м.Одесі про результати розгляду звернень [PERSON] і [PERSON] за фактом руйнування паркану (а.с.35-39). Відповідно до ст. 152 ЗК власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Встановлення огорожі на межі між сусідніми землекористувачами регламентується ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (п. 3.25). Чинне законодавство України не містить зобов`язань щодо оформлення дозвільних документів на будівництво парканів (огорож) на присадибних (садових, дачних) ділянках. Глава 17 Земельного Кодексу України регулює процедуру захисту інтересів землевласників та землекористувачів, майно яких межує між собою та врегулювання суперечок при реалізації їх прав. Правила добросусідства передбачають обов`язок власників та користувачів сусідніх земельних ділянок співпрацювати в процесі їх використання, що закріплено у ч3. ст.103 ЗК. Така співпраця може проявлятись і при встановленні та зберіганні межових знаків. З огляду на викладене позов [PERSON] в частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом заборони відповідачам чинити перешкоди у проведенні робіт з благоустрою земельної ділянки в тому числі перешкоджати будівництву (ремонту) паркану (огорожі) по лінії розмежування ділянок є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує положення ст. 23 ЦК України, якої передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У даному випадку, позивач не довів, в чому саме полягає завдана моральна шкода, не довів наявності причинного зв`язку між діями відповідачів та моральними втратами позивача, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно, з [PERSON] і [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню в солідарному порядку витрати по сплаті судового збору в сумі 1409 грн 60 коп. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач вимагає стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 14999 грн і ця сума заявлена була позивачем в попередньому розрахунку. До позову у якості доказів понесених витрат позивач надав договір про надання правової допомоги №01-08-11/18 від 08.11.2018 року укладений між [PERSON] і Адвокатським об`єднанням в особі директора Риживх Д.О., в якому вказана вартість наданих послуг - 14999 грн, акт виконаних робіт від 08.12.2018 року, в якому зазначено, що послуги з правової допомоги позивачу були надані протягом 16 годин, квитанцію про внесення позивачем грошових коштів на рахунок адвокатського об`єднання. У відповідності до ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126). Сторона відповідача ні у відзиві на позов, ні в усних поясненнях в судових засіданнях не навела будь-яких доводів щодо розподілу судових витрат. Дослідивши умови договору про надання правової допомоги і звіт про виконану роботу, суд критично сприймає наданий розрахунок визначення вартості та обсягу отриманих нею юридичних послуг в частині « складання та подача адвокатського запиту в ТОВ «Карабінер» 15.11.2018 - 3 год; підготовка позовної заяви і формування пакету документів для подачі до суду - 7 год) і вважає неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. З огляду на викладене, суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмирі 9762 грн. В загальній сумі з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 11171 грн 60 коп. (9762 +1409,6).

Outcome: partial