Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Позивач ФОП [PERSON] звернувся до Волноваського районного суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] шкоди, завданої нею під час виконання трудових обов`язків. В обґрунтування позову посилається на те, що 01.12.2017 року він уклав безстроковий трудовий договір з [PERSON] на час виконання певної роботи згідно з посадовою інструкцією продавця продовольчих та непродовольчих товарів. В той же день 01.12.2017 року з [PERSON] був укладений договір про повну матеріальну відповідальність на весь час виконання обов`язків продавця продовольчих товарів в магазині « [INFO] » ФОП [PERSON] 31.07.2020 року в період проведення ревізії з 12.07.2020 року по 31.07.2020 року в магазині « [INFO] » ФОП [PERSON] була виявлена недостача у продавця [PERSON] на суму 15623,50 грн., яку вона визнала. 31.07.2020 року трудовий договір з відповідачкою було розірвано на підставі ст.40 п.2 КЗпПУ за невідповідністю працівника займаній посаді. При розрахунку при звільненні з [PERSON] було утримано 3623,559грн., а решту боргу в сумі 12 000 грн. [PERSON] зобов`язалася виплатити до кінця року, про що 05.08.2020 року власноруч написала розписку. У зазначений строк ніяких грошей в рахунок погашення боргу позивач не отримав. Тому просив стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в сумі 12 000 грн., судовий збір 908,00 грн., витрати на правову допомогу 3000грн., а всього 15 908 грн. У судове засідання позивач ФОП [PERSON] та його представник адвокат Лісодід О.В. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягали. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог чинного законодавства, шляхом надіслання їй SMS - повідомлень, що підтверджується довідками про доставку SMS, але до суду не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, тому суд визнає причину неявки відповідача неповажною і вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, із постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 01.12.2017 року позивач, як фізична особа-підприємець, уклав безстроковий трудовий договір з [PERSON] на час виконання певної роботи згідно з посадовою інструкцією продавця продовольчих та непродовольчих товарів. Також 01.12.2017 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір про повну матеріальну відповідальність на весь час виконання обов`язків продавця продовольчих товарів в магазині « [INFO] » ФОП [PERSON] .. Згідно акту внутрішньої ревізії від 31.07.2020 року проведеної в період з 12.07.2020 року по 31.07.2020 року в магазині «Ромашка» ФОП [PERSON] вбачається, що під час проведення вказаної ревізії було виявлено недостача у продавця [PERSON] на суму 15623,50 грн.. Згідно розписки [PERSON] від 05.08.2020 року вбачається, що вона зобов`язалася виплатити до кінця року суму боргу 12000,00 грн.. Згідно постанови дізнавача СД Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області Коломоєць Т.К. від 03.12.2020 року вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020055630000611 від 01.12.2020 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Відповідно до ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі чи організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Випадки повної матеріальної відповідальності працівника встановлені ст.134 КЗпП України. Зокрема, пунктами 1, 6 ч.1 ст.134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної центральної ради Професійних Спілок від 28.12.1977 р. № 447/24. Пленум Верховного Суду України у п.п. 8, 12 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 р. № 14 роз`яснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Судом установлено, що [PERSON] , працюючи продавцем продовольчих та непродовольчих товарів в магазині «Ромашка» власником якого є позивач ФОП [PERSON] , виконувала роботу, безпосередньо пов`язану з продажем продовольчих товарів. Відповідач належить до категорії працівників, з якими може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність. При цьому, подаючи до суду позов, позивач долучив до позову написану власноруч розписку [PERSON] від 05.08.2020 року про те, що вона зобов`язується виплатити до кінця року суму боргу в розмірі 12000,00 грн.. У зв`язку з наведеним, суд вважає, що внаслідок дій чи бездіяльності відповідача позивачу нестачею матеріальних цінностей було заподіяно матеріального збитку на суму 12000,00 гривень, а тому дана матеріальна шкода, яка підтверджена належними доказами, підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 908,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № TS209429 від 19.02.2021 року (а.с.2), а тому суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України дані витрати стягує з відповідача. Що стосується витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 гривень, то суд вважає, що відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на правову допомогу та є вільним у виборі захисника своїх справ. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення їх розміру учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Позивачем в якості доказів витрат на правничу допомогу адвоката додано договір про надання правової допомоги від 10.02.2021 року, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач ФОП [PERSON] поніс і очікує понести в зв`язку із розглядом цивільної справи; акт приймання-передавання від 10.02.2021 року, а тому суд вважає, що витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами, та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які впливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved