Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту, з огляду на наступне. [INFO] помер рідний батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина. У встановлений законом строк [PERSON] , як спадкоємець другої черги, подав заяву про прийняття спадщини та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Храпійчук Т.В. було відкрито спадкову справу. Разом з тим, позивач дізнався, що відповідач [PERSON] також подав заяву про прийняття спадщини за померлим разом із заповітом, який складено [PERSON] 13.03.2015 р. і посвідчено державним нотаріусом 3-ї київської державної нотаріальної контори Марущак С.В. Позивач даний заповіт вважає незаконним, оскільки за життя [PERSON] хворів на тяжке психічне захворювання , постійно перебував на психіатричному обліку і періодично проходив лікування в лікарні ім. Павлова. Тобто, [PERSON] на момент складення заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин представник [PERSON] просить суд визнати недійсним заповіт [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом 3-ї київської державної нотаріальної контори Марущак С.В. 13 березня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-96. Провадження у справі відкрито 01.12.2017 р., запропоновано відповідачу в строк до 14 лютого 2018 р. подати письмові заперечення проти позовної заяви та посилання на докази, якими вони обгрунтовуються. [PERSON] подано заперечення на позову. Зазначено, що незважаючи на родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] , позивач не вказує на наявність рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2005 р., яким було поновлено цивільну дієздатність спадкодавця, що свідчить про можливість останнього керувати своїми діями та їх розуміти. 14.02.2018 р. у зв`язку із набранням чинності змін до ЦПК України, в судовому засіданні, зважаючи на положення ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Представником відповідача подано відзив на позов де, зокрема, вказано, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2005 р. встановлена та обставина, що спадкодавець по своєму психічному стану може розуміти значення своїх дій та керувати ними, що дає підстави вважати, що при складанні заповіту [PERSON] в 2015 р. усвідомлював свої дії. 04.04.2018 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, за клопотанням представника позивача залучено Головне територіальне управління юстиції у м. Києві. Представником Головного територіального управління юстиції у місті Києві направлено в адресу суду пояснення. Представник третьої особи вказує, що оскільки дії посадових осіб Головного територіального управління юстиції у місті Києві позивачем не оскаржуються, розгляд справи має залишитись на розсуд суду. Просить розглянути справи за його відсутністю з урахуванням фактичних обставин справи та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Представник Третьої Київської державної нотаріальної контори не скористався правом подати пояснення відповідно до положень ст. 181 ЦПК України. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. [PERSON] , його представник просили відмовити у задоволенні позову та не брати до уваги висновки судової експертизи, оскільки її висновки не узгоджуються з іншими матеріалами справи. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши отримані докази та надавши їм належну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як свідчать матеріали справи [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено відповідний актовий запис № 6680. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), відповідно до ст. 1261 ЦК України. За положеннями ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України. Племінники спадкодавця, за положеннями ч. 3 ст. 1266 ЦК України, спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Під час розгляду справи встановлено, і дана обставина не заперечувалась відповідачем, що після смерті [PERSON] який є рідним дядьком позивача, [PERSON] в порядку представлення, подав заяву про прийняття спадщини та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Храпійчук Т.В. відкрито спадкову справу № 60885678. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, відповідно до ст. 1233 ЦК України. Також встановлено, що за свого життя, а саме 13.03.2015 р. [PERSON] зробив розпорядження на випадок своєї смерті та склав заповіт, яким заповідав все майно де б воно не було та з чого б воно не складалось [PERSON] . Заповіт посвідчено [PERSON] , державний нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори. Крім того, не заперечувалось учасниками процесу, що до спадкового майна належить квартира [ADDRESS] . Представник позивача вказує на те, що спадкодавець не міг розуміти свої дії та керувати ними у зв`язку із хворобою. В сою чергу представник відповідача та [PERSON] вказують на те, що підстави вважати, що [PERSON] таким, що не розумів значення своїх дій відсутні, з огляду на медичну документацію і покази свідків. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені, відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України. За частиною 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України. В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так, опитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомили про іноді неадекватну поведінку [PERSON] , дивні звички та розмови. Вищезазначені свідки не володіють спеціальними знаннями в галузі психіатрії права. У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складення заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. З метою з`ясування наявності підстав, в розумінні положень ЦК України, вважати, що спадкодавець не мав можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними, та що складення заповіту не відповідало волі заповідача, по справі було призначено посмертну судову - психіатричну експертизу, проведення якої було доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи. Разом з цим, за висновком судово - психіатричної експертизи № 247 від 19.05.2021 р., наданим фахівцями Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, на момент посвідчення заповіту 13.03.2015 р. [PERSON] виявляв ознаки Шизофренії параноїдної, апато-дисоціативний дефект (F20.0-згідно з МКХ-10) і за психічним станом у зазначений період часу не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Як свідчить зазначений висновок, фахівцями експертної установи для надання відповіді на поставлене питання проаналізовано матеріали цивільної справи, покази свідків, інформацію з медичних карток [PERSON] , витребуваних за клопотанням учасників процесу. При цьому суд не може покласти в основу рішення доводи як відповідача так і його представника, що висновки експертів суперечать іншим матеріалам справи і, серед іншого показам свідків, оскільки фактично є баченням сторони відповідача, яким чином мало бути надано експертами аналіз матеріалів, медичної документації та показів свідків. Також не можуть бути взяти до уваги доводи представника відповідача для відмови у задоволенні позову рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2005 р., з огляду на таке. Так, 14 грудня 2005 року Шевченківським районним судом м. Києва задоволено заяву [PERSON] , зацікавлена особа орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про поновлення цивільної дієздатності [PERSON] . Приймаючи рішення про відновлення цивільної дієздатності, суд зазначив, що згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 776, проведеної в липні 2005 р. [PERSON] страждає психічним захворюванням у вигляді параноїдальної шизофренії з деякими змінами особистості по психопатоподібниму стану, стан ремісії. [PERSON] по своєму психічному стану у даний час може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Отже, [PERSON] станом на день прийняття в грудні 2005 р. рішення, міг розуміти значення своїх дій, проте такий висновок суду не може бути визначальним для встановлення такої можливості спадкодавця при укладенні заповіту у 2015 році. За приписами ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так зважаючи на обставини встановлені в судовому засіданні, отримані докази суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання недійсним заповіту, що його складено 13.03.2015 р. [PERSON] , оскільки доводи сторони відповідача, покази свідків не спростовують висновків, зроблених фахівцями у відповідній галузі. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved