Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач у червні 2016 року звернувся в суд із позовом, яким, після зменшення позовних вимог, просить стягнути із відповідача 101 189, 92 грн. - інфляційних втрат;\~ 11 956, 40 грн.- 3 % річних,\~ всього на суму :\~ 113 146, 22 грн.\~ В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги підтримав та не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся, заперечень на позов чи заяв на відкладення з поважних причин не подавав. В судове засіданні від представника третьої особи Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, через канцелярію суду, надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, заперечень не мають. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд позов задовольняє, із наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір ( ч. 3 ст. 60 ЦПК України). Судом встановлено, що 25.07.2002 року та 20.08.2002 року [PERSON] взяв у [PERSON] грошові кошти у борг на суму 12 190 грн. та 12 750 грн., всього : 24 940 грн. При цьому термін повернення коштів у першому випадку не був визначений, а в другому зобов'язаний був повернути борг до 20 жовтня 2002 року. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 червня 2004 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 24 940 грн. боргу за договором позики, 3 142 грн. 44 коп.- збитків за прострочення зобов'язання, а всього 28 082 грн. 44 коп. Рішення набрало законної сили (а.с. 3) Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 листопада 2016 року заяву представника [PERSON] про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання по цивільній справ №2-3333/03- задоволено. Видано дублікат виконавчого листа за рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.06.2004 року по цивільній справі №2-3333/03 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 24 940 грн. боргу за договором позики, 3 142 грн. 44 коп.- збитків за прострочення зобов'язання, а всього 28 082 грн. 44 коп. Поновлено [PERSON] пропущений строк для предявлення виконавчого документа до виконання по справі №2-3333/04 (ас.40). Згідно зі\~ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні\~(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом ч. 3 ст. 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати суму передбачену\~ст. 625 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором\~або законом. Частиною першої\~статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625\~цього\~Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року в справі №6-369цс15. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 30 березня 2016 року (справа №6-2168цс15). За умовами договору позики [PERSON] зобовязувався повернути грошові кошти в першому випадку у не визначений термін, а в другому до 20 жовтня 2002 року. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач вказану суму позивачу не повернув, а тому, враховуючи приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати з червня 2004 року по травень 2016 року складають: 28082,44*1,007*1,000*0,999*1,013*1,022*1,016*1,024*1,103*1,116*1,166*1,223*1,123*1,091* * 1,046*0,998* 1,005* 1,249* 1,433* 1,052-28082,44 = 101 189,92 грн. Крім того, три відсотки річних з червня 2004 року по травень 2016 року складають 28082,44*1,0312- 28 082,44 = 11 956,40 грн. Таким чином, з [PERSON] підлягає до стягнення на користь позивача 101 189, 92 грн. - інфляційних втрат;\~ 11 956, 40 грн.- 3 % річних,\~ всього на суму :\~ 113 146, 22 грн.\~ Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача 1131,47\~ грн. судового збору на користь держави.

Outcome: approved