Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач ТОВ «Сорокинський торгівельний дім» звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідачів на свою користь суму матеріальної шкоди, спричиненої злочином. В судовому засіданні представник позивача Каменський К.Ю. пояснив, що відповідачі працювали в ТОВ «Сорокинський торгівельний дім», а саме - [PERSON] працювала на посаді бухгалтера, а [PERSON], [PERSON], [PERSON] - заготівельниками молока. Під час роботи в товаристві особи, яким видавались кошти для закупівлі молока у населення, в період з 2002 по 2004 роки вступили в зговір з бухгалтером [PERSON] та присвоїли грошові кошти позивача в особливо великих розмірах шляхом внесення в офіційні документи завідомо неправдивих відомостей. Вироком Красно донського міськрайонного суду Луганської області від 25.09.2012 року вказані особи були визнані винними у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 367, ч. 1,3 ст. 358, ч. 1,5 ст. 191 КК України. Під час слідства у кримінальній справі був встановлений розмір матеріальної шкоди, спричинений злочинними діями відповідачів. За вироком суду з вини [PERSON] та [PERSON] була спричинена шкода в сумі 429 748,21 грн.; з вини [PERSON] та [PERSON] - 181 692,35 грн; з вини [PERSON] та [PERSON] - 1110,28 грн. Загальна матеріальна шкода, спричинена злочином підприємству, становить 612 550,84 грн. Посилаючись на наявність обвинувального вироку суду, висновки проведених по кримінальній справі бухгалтерських експертиз, представник позивача просив стягнути з відповідачів на користь підприємства зазначені суми. Також вказав, що ТОВ «Сорокинський торгівельний дім» під час кримінального провадження заявлявся цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, але з процесуальних підстав позов був залишений без розгляду. Надавши пояснення, представник позивача через канцелярію суду подав заяву з клопотанням закінчити розгляд справи за його відсутності. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги. Вказала, що провина відповідачів у спричинені позивачу матеріальної шкоди внаслідок вчинення ними умисного злочину була в повному обсязі доведена під час розгляду кримінальної справи за обвинуваченням відповідачів за ч. 2 ст. 367, ч. 1,3 ст. 358, ч. 1,5 ст. 191 КК України; під час кримінального провадження був проведений ряд судових експертиз, які були прийняті судом як належні докази та покладені в основу вироку. За результатами розгляду кримінальної справи, відповідачі були визнані винними в інкримінуємих ним злочинах, їм було призначене покарання. У вироку суду чітко визнана провина кожного з відповідачів у спричинені матеріальної шкоди підприємству, визначені суми шкоди з урахуванням ступеню участі та провини кожного. Вимоги, заявлені в даній справі, ґрунтуються на вироку суду, який набув чинності. Надавши пояснення, представник позивача через канцелярію суду надала заяву. в якій просила закінчити розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, надала заяву, в якій заявила про невизнання позову. Вказала, що за станом здоров»я з»являтись до суду не може та просить розглядати справу за її відсутності (а.с.130). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала; підтвердила, що вона працювала у позивача заготівником молока - отримувала кошти в касі та на них придбавала у населення молоко. Молоко здавала на молокозавод, а бухгалтерські документи - [PERSON]. Заперечувала проти вчинення нею присвоєння коштів позивача. Підтвердила. що після аудиторської перевірки на підприємстві була порушена кримінальна справа; вона була присутня під час розгляду кримінальної справи в суді. Обвинувальний вирок не оскаржувала. Надавши пояснення, подала заяву з проханням закінчити розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Підтвердив, що він деякий час працював заготівельником молока у позивача. Вказав, що приймав участь у розгляді кримінальної справи, в якій він був обвинуваченим. Вказав, що його виправдали, тому він вирок не оскаржував. Надавши пояснення, подав заяву з проханням закінчити розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Вказала, що вироком суду не доведена вина відповідачів у спричиненні матеріальної шкоди, сума шкоди не підтверджена належним чином. Незважаючи на обвинувачений вирок, не вважає себе винною. Вказала, що вона брала участь в кримінальному проваджені, отримала копію вироку, була ознайомлена з його змістом, але вирок ніхто із засуджених не оскаржував. Апеляція на вирок суду була подана відповідачем під час розгляду цивільної справи, але судом було відмовлено у поновленні строку для оскарження вироку. Надавши пояснення, відповідач подала заяву з проханням закінчити розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони були присутні в судовому засіданні при проведенні судового слідств, надавали пояснення, потім заявили клопотання про закінчення розгляду справи за їх відсутності, суд вважає можливим закінчити розгляд справи за відсутності сторін з урахуванням їх пояснень. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] за ст.. 367 ч. 2 КК України, [PERSON] за ч. 5 ст. 191, ч. 1, ч. 3 ст. 358 КК України, [PERSON] за ч. 5 ст. 191, ч. 1, ч. 3 ст. 358 КК України, [PERSON] за ч. 1 ст. 191, ч. 1, ч. 3 ст. 358 КК України, матеріали цивільної справи в межах заявлених вимог, оцінивши надані докази, суд дійшов до наступного. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що вироком Краснодонського міськрайонного суду від 25.09.2012 року у кримінальній справі № 1-832/2011, [PERSON] було визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України; [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1,3 ст. 358 КК України; [PERSON] визнано винною у вчинені злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1,3 ст. 358 КК України; [PERSON] визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 1,3 ст. 358 КК України. У вироку зазначено, що [PERSON], яка була посадовою особою - бухгалтером ЗАО «Сорокинський торгівельний дім», діючи в порушення обумовлених її службовим становищем посадових обрв»язків, неналежно виконуючи свої посадові обов»язки, допустила присвоєння чужого майна в особливо крупних розмірах заготівельниками молока [PERSON], [PERSON] та [PERSON], внаслідок завищення кількості закупленого молока та зменшення кількості коштів, які перебували у підзвіті заготівельників молока. Під час судового слідства [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснювали, що частину коштів вони передавали [PERSON] та за її вказівкою дописували кількість закупленого молока. В основу вироку щодо встановлення суми матеріальної шкоди покладені висновки судово-бухгалтерської експертизи № 4000 від 01.12.2004 року, та № 4237 від 02.12.2004 р., за якими [PERSON] в період з 01.01.2002 року по 31.11.2003 року присвоєно 421 288,66 грн, в період з 01.12.2003 року по 31.12.2003 року - 7 365,89 грн. [PERSON] в період з 01.01.2002 року по 31.11.2003 року присвоєно174 662,04 грн., в період з 01.12.2003 року по 31.12.2003 року - 4339,91 грн. [PERSON] в період з 01.12.2003 року по 31.12.2003 року присвоєно 1110,28 грн. (а.с.5-17). Проаналізувавши вирок суду у кримінальній справі, який вступив в законну силу, суд вважає встановленим, що відповідачі, в період перебування у трудових відносинах з ЗАТ «Сорокинський торгівельний дім», правонаступником якого є ТОВ «Сорокинський торгівельний дім», шляхом вчинення злочину спричинили позивачу матеріальну шкоду. Дані судових експертиз, якими визначались обсяги спричиненої матеріальної шкоди, були досліджені в судовому засіданні під час дослідження матеріалів кримінальної справи, їх копії долучені до матеріалів цивільної справи (а.с. 58-84, 85-92). Тому твердження відповідача [PERSON] щодо того, що судові бухгалтерські експертизи не встановили розміру матеріальної шкоди, не відповідають дійсності. Сторони пояснювали, що вирок суду у кримінальній справі вони не оскаржували, тому він набув чинності. Це також підтверджено дослідженими матеріалами кримінальної справи. Під час розгляду цивільної справи відповідачами була подана апеляційна скарга на вирок суду, але судом було відмовлено у поновленні строку для апеляційного оскарження. Також в матеріалах кримінальної справи міститься постанова про визнання ЗАТ «Сорокинський торгівельний дім» цивільним позивачем, міститься цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином, але у вироку суду зазначено, що цивільний позов має бути залишений без розгляду у зв»язку з тим, що він заявлений після початку судового слідства по справі. Враховуючи наведене, дослідивши в повному обсязі зміст вироку суду у кримінальної справи, який набув законної сили, матеріали кримінальної справи № 1-832/2011, суд встановив, що відповідачі перебували в трудових відносинах з підприємством, правонаступником якого є позивач; відповідачі були матеріально відповідальними особами; під час виконання трудових обов»язів відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вчинили шахрайські дії та здійснили привласнення коштів підприємства. Це відбулось через невиконання відповідачем [PERSON], яка мала здійснювати контрольні функції, своїх посадових обов»язків. Предметом позову є відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої працівниками підприємству внаслідок вчинення ними злочину. Спірні правовідносини регулюються положеннями ст. 130,134 КЗУпП, ст. 1190, 1193 ЦК України. Відповідно до абз. 1 ст. 130 КЗУпП, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов»язків. Відповідно до ст. 134 КЗУпП, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству у випадках, коли… між працівником та підприємством укладено письмовий договір про повну матеріальну відповідальність; … шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року зазначено, що відповідно до ст. 130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Під час судового слідства у кримінальній справі був встановлений розмір шкоди, спричиненої діями [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Також було встановлено, що всі вони діяли у сговорі з [PERSON], яка отримувала від них частину коштів. Сума коштів, яку отримала сама [PERSON], під час кримінального слідства не встановлено. За ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За п. 4 ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Аналіз вказаної статті дозволяє зробити висновок, що в даному випадку суд не може приймати до уваги матеріальне становище відповідачів та розглядати питання про зменшення розміру спричиненої шкоди, оскільки предметом позову є шкода, спричинена злочином. На підставі наведеного, враховуючи доведеність вини відповідачів у присвоєнні коштів позивача, суд дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, та про необхідність стягнення суми шкоди з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку з відповідачем [PERSON]. На підставі наведеного, приймаючи до уваги те, що позивачу спричинена матеріальна шкоди спільними діями відповідачів, їх провина у спричинені шкоди встановлена вироком суду, під час кримінального провадження визначена ступінь участі кожного з матеріально відповідальних осіб у спричинені шкоди, встановлені суми спричиненої шкоди, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі Відповідно до ч. 3 ст.. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що відповідно до Закону України «Про судовий збір» при поданні позову про відшкодування шкоди, спричиненої злочином, позивач звільняється від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідачів у пропорційному порядку, залежно від суми стягнення та максимального розміру судового збору 3654,00 грн.: солідарно з [PERSON] та [PERSON] 2563,65 грн. (70,16% заявлених вимог); солідарно з [PERSON] та [PERSON] 6,58 грн. (0,18 % від заявлених вимог), солідарно з [PERSON] та [PERSON] 1083,78 грн. (29,66 % від заявлених вимог). Також з відповідачів на користь позивача мають бути стягнуті витрати на отримання юридичної допомоги по 500,00 грн. з кожного, оскільки вказані витрати знайшли підтвердження під час розгляду справи в суді (а.с.138)

Outcome: approved