Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив наступне. 30.10.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11243784000, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 150 000 доларів США, терміном до 30.10.2028 року зі сплатою 13,9% річних та зобов'язався щомісячно здійснювати погашення кредиту та сплачувати відсотки за його користування. 13.11.2007 року між банком та відповідачем укладено додаткову угоду № 1. сторони дійшли згоди про зміну п. 1.3.1 кредитної угоди № 11243784000. З 13.11.2007 року процентна ставка встановлена у розмірі 13,25% річних. 08.08.2014 року між банком та відповідачем укладено додаткову угоду № 1. сторони домовилися, що строк сплати процентів з 01 по 25 число (включно) кожного місяця. Станом на 27.08.2015 року заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів становить 112 737,70 доларів США - заборгованості по кредиту та процентам та 23 092,40 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, в тому числі: заборгованість по кредиту строкова - 101 281,72 дол. США, заборгованість по кредиту прострочена - 4 487,21 дол. США, заборгованість по процентах строкова - 1 244,31 дол. США, заборгованість по процентах прострочена - 5 724,46 дол. США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 10 575,30 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 12 517,10 грн. З урахуванням викладеного та із посиланням на ст.ст. 525, 526, 530, 553, 554, 1050, 1054 ЦК України та п. 4.1. кредитного договору позивач просить суд стягнути вищезазначену заборгованість та судовий збір з відповідача. Представник позивача у судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце його розгляду був судом повідомлений належним чином, проте подав до суду заяву від 06.09.2016 року про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та його представник у судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце його розгляду був судом повідомлений належним чином. Від відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи за якою він просив суд не розглядати справу за відсутності його представника через перебування його у відпустці, проте будь - яких доказів перебування його у відпустці суду не надав. Оскільки розгляд справи судом неодноразово відкладався, відповідач та його представник неодноразово повідомлялися судом про час і місце розгляду справи та мали достатньо часу для підготовки до розгляду справи та подання до суду відповідних доказів, проте не скористалися такою можливістю,суд вважає за можливе розглянути справи по суті за відсутності сторін та їх представників. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані докази в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 30 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11243784000, згідно п. 1.1. якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, долар США, в сумі 150 000,00 доларів США, що дорівнювало еквіваленту 757 500,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. Відповідно до п. 1.3.1 договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,9% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. Разом із цим договором сторонами був підписаний додаток № 1 до кредитного договору - графік погашення кредиту на період з 30.10.2007 року по 30.10.2028 року із ануїтетними платежами у 641,03 доларів США щомісячно та у останній місяць 640,01 долари США. 13.11.2007 року між банком та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1, за умовами якої сторони дійшли згоди про зміну п. 1.3.1 кредитної угоди № 11243784000 та встановлення з 13.11.2007 року процентної ставки у розмірі 13,25% річних. 08.08.2014 року між банком та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1, за якою сторони домовилися, що строк сплати процентів з 01 по 25 число (включно) кожного місяця та виклали додаток № 1 до договору «графік погашення кредиту» у новій редакції згідно з додатком № 1 до цієї додаткової угоди. Відповідно до нового додатку № 1 до кредитного договору - графік погашення кредиту сторони погодили, що погашення кредиту буде відбуватися у період з 30.10.2007 року по 30.10.2028 року ануїтетними платежами у 641,03 доларів США щомісячно та у останній місяць 640,01 долари США. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства України. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Правові наслідки невиконання зобов'язання визначені ст. 611 ЦК України, за якою у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24.09.2014 у справі за № 6-145цс14, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Крім того, як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-190цс15 (постанова від 16.09.2015 року) статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. У справі, яка є предметом перегляду, кредитний договір укладено сторонами 31 березня 2008 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті. Судом встановлена наявність у ПАТ «УкрСиббанк» відповідної ліцензії та дозволів (а.с. 43-46). Станом на 27.08.2015 року заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів становить 112 737,70 доларів США - заборгованості по кредиту та процентам та 23 092,40 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, в тому числі: заборгованість по кредиту строкова - 101 281,72 дол. США, заборгованість по кредиту прострочена - 4 487,21 дол. США, заборгованість по процентах строкова - 1 244,31 дол. США, заборгованість по процентах прострочена - 5 724,46 дол. США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 10 575,30 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 12 517,10 грн. Як зазначено у ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. З наданої позивачем суду довідки - розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 25-35) вбачається, що пеня була обрахована позивачем за період з 29.03.2015 року по 27.08.2015 року за кредитом та за період з 26.04.2015 року по 27.08.2015 року - за процентами, тобто пеня заявлена в межах річного строку позовної давності. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог у повному обсязі. Витрати із сплати судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved