Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Позивач фізична особа - підприємець [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Братівник І.В. звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09 жовтня 2019 року було оформлено замовлення згідно якого [PERSON] замовила у ФОП [PERSON] дверні полотна з комплектуючими, а також послуги із монтажу та доставки загальною вартістю 52 123,56 грн. У день оформлення замовлення відповідач сплатила авансовий платіж у розмірі - 20 000,00 грн., після чого сума до сплати становила 32 123,56 грн. 02 грудня 2019 року працівник позивача виконав вищевказане замовлення доставивши відповідачу товар та виконавши роботи по їх монтажу, що вважається належним виконанням обов`язку зі сторони позивача. Проте, відповідач після одержання товару та виконання робіт оплату замовлення в розмірі залишкової суми не здійснила, після чого 10 лютого 2020 року позивач, з метою досудового вирішення спору, звернулася до [PERSON] із письмовою претензією, надавши відповідачу строк для добровільного виконання зобов`язання із сплати боргу протягом 7 днів з дня отримання претензії. Станом на дату звернення із даним позовом до суду [PERSON] залишила вимогу позивача без задоволення та продовжує ухилятися від сплати грошових коштів, а відтак позивач просить стягнути з відповідача на її користь не сплачену суму за виконане замовлення в розмірі 32 123,56 грн. Крім того вважає, що у відповідності до ч.2 ст.265 ЦК України з відповідача підлягає стягненню на її користь 64,84 грн. інфляційних збитків за період прострочення грошового зобов`язання та 222,00 грн. - 3% річних. Ухвалою судді від 20 березня 2020 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні. 04 червня 2020 року представник відповідача [PERSON] надала суду відзив на позов в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі виходячи з наступного. 02 грудня 2019 року працівник позивача здійснив установку замовлених відповідачкою дверей, проте вони були встановлені не якісно, а саме дверне полотно не щільно заходило в дверні коробки, лиштва встановлена не рівно, стики якої не співпадають, щодо самого дверного полотна претензій не було. З даного приводу відповідачка звернулася з усною претензією до особи у якої здійснювала замовлення, у відповідь на яку отримала обіцянку останнього про направлення до неї майстра для усунення недоліків. Після цього до неї неодноразово приходили різні майстри з метою усунення виявлених недоліків, проте виправити їх не вдалося. З метою врегулювання даного питання відповідачка звернулася до відповідальної за замовлення особи з пропозицією перевстановити двері або повернути завдаток в розмірі 20 000 грн. на що отримала згоду про повернення їй лише 15 000 грн. Крім цього, гарантійним талоном №18060 передбачені умови прийняття товару покупцем, зокрема, якщо покупцем не виявлено дефектів і покупець згідний з якістю та комплектацією товару, він зобов`язаний розписатися в розхідній накладній та прийняти товар, проте цього зроблено не було, оскільки позивачка намагалася неодноразово, протягом тривалого часу надати можливість відповідачу усунути недоліки, та в результаті кількох спроб недоліки усуненні не були, з чого випливає, що ні товар, ні виконанні роботи позивачем прийняті не були. Також після монтажу виробу позивачка повинна перевірити правильність виконаних робіт, функціонування встановленого виробу та розписатися у відповідних супровідних документах, що останньою здійснено не було. Претензії, що міститься в матеріалах справи від 10 лютого 2020 року відповідачка не отримувала. Вважає, що позивачка не виконала зобов`язання, передбачені договором, так як товар не було замінено на аналогічний товар належної якості та не повернуто завдаток, а відтак правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача коштів в розмірі 32 409 грн. відсутні. 09 липня 2020 року представник позивача [PERSON] подав суду відповідь на відзив в якому зазначає, що відповідно до умов замовлення, позивачем було забезпечено виготовлення товару по індивідуальних параметрах відповідача, та здійснено його доставку. Модель міжкімнатних дверей замовлених відповідачем розроблена з метою безшумного закривання, відтак аналогічні моделі мають свої конструкторські, споживчі та візуальні особливості. Проте, вибравши саме таку модель, відповідач вважає всі особливості даної моделі недоліком і відмовляється оплачувати вартість індивідуально виготовлених дверей. Разом з цим представники позивача, які здійснювали доставку та монтаж товару пішли на зустріч відповідачці та погодилися отримати оплату після виконання робіт, проте остання зловживаючи їхньою довірою оплати не здійснила, свідомо затягувала із підписанням розхідної накладної, хоча відповідно до її умов зобов`язана була підписати після перевірки товару на наявність пошкоджень, дефектів та комплектності, прийняти товар та, відповідно, його оплатити. При цьому жодних заяв з приводу якості, комплектності чи інших дефектів, як і заяв про заміну товару, до позивача не надходило. 01 червня 2020 року [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Довганик В.І. подала до суду зустрічний позов до ФОП [PERSON] у якому просить розірвати договір на придбання (установку) міжкімнатних дверей (індивідуальний номер замовлення 18060) від 09 жовтня 2019 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] , та стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн. за вказаним договором та 3000 (три тисячі) грн. заподіяної моральної шкоди. В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що після виявлення недоліків товару ФОП [PERSON] , як виконавець замовлення не виконала умов договору, зокрема не замінила неналежний товар на товар належної якості, а також не повернула завдаток. Таким чином у відповідності до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», вона як споживач вправі розірвати договір у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця) і як наслідок розірвання договору, у зв`язку з істотним порушенням договору відповідачем за зустрічним позовом, вона має право на відшкодування збитків, завданих їй розірванням договору. Також зазначає, що вказані дії відповідача спричинили їй моральну шкоду, яку вона оцінює в сумі 3 000 грн., так як вказані обставини викликали у неї стресовий стан, нервування, необхідність займатися судовою тяганиною, відстоювати свої законні права. Окрім того, тривалий період установки дверей, відвідування її оселі майстрами та іншими представниками відповідача створювало безлад в її домі, що потягло зміну її життєвого ритму та завдало психологічних переживань. Враховуючи викладене просить зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. 09 липня 2020 року представник позивача-відповідача [PERSON] надав суду відзив на зустрічний позов у якому просить відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] в повному обсязі. Вказує, що право споживача вимагати розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми, або вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), в споживача виникає виключно у випадку наявності істотних недоліків такої продукції, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), тобто таких, які роблять неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення або які виникли з вини виробника (продавця, виконавця) та після його усунення проявляються знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділені хоча б однією з наведених ознак: а) вони взагалі не можуть бути усунені; б) їх усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) вони роблять товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Проте жодних звернень, зокрема з вимогами про усунення недоліків від [PERSON] до ФОП [PERSON] не надходило. Таким чином, відсутність вимоги про усунення недоліків товару позбавляє можливості стверджувати про те, що строки усунення недоліків ФОП [PERSON] були більш тривалі ніж чотирнадцять календарних днів, що, в свою чергу, могло б говорити про недоліки дверей як істотні. Відтак вважає, що недоведеність твердження позивача про наявність істотних недоліків товару позбавляє його можливості вимагати розірвання договору купівлі-продажу цього товару та повернення сплаченої грошової суми і як наслідок, безпідставними також є вимоги про стягнення моральної шкоди. У відповіді на відзив на зустрічний позов, яка зареєстрована у суді 10 липня 2020 року представник відповідача-позивача [PERSON] зазначає, що твердження позивача за первісним позовом щодо ненадходження від [PERSON] вимог про усунення недоліків товару не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] в усному порядку неодноразово зверталася до ФОП [PERSON] з вимогою усунути недоліки або забрати товар і повернути їй кошти, які вона внесла в якості завдатку. На її адресу неодноразово виїжджали представники ФОП [PERSON] та намагалися усунути недоліки, чого в результаті так і не вдалося зробити. Зокрема відповідачкою було направлено на адресу позивачки представника виробника дверей « [INFO] », який запропонував дані двері зняти, забрати на виробництво та покрити ще одним шаром фарби, так як можливо, після цього, двері встануть в дверні коробки правильно. [PERSON] відмовилася, пояснивши свою відмову тим, що дані двері є готовими, вважає, що покриття ще одним шаром фарби нашкодить цим дверям в експлуатації. [PERSON] вимагала замінити товар на аналогічний належної якості, або, щоб ФОП [PERSON] забрала неправильно встановлені двері та повернула завдаток у розмірі 20 000 грн. Після цього на адресу позивачки приїхав один з менеджерів відповідачки, і з даного приводу кожна із сторін викликала наряд патрульної поліції, що підтверджує факт звернення позивачки до відповідачки з претензією. Також, [PERSON] з даного приводу зверталася в Управління захисту споживачів, що також в свою чергу підтверджує наявність вимоги про усунення істотних недоліків товару. Просить зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача-відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги викладенні у первісному позові підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, щодо вимог зустрічного позову заперечив та вважає їх такими, що до задоволення не підлягають. Відповідач-позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали зустрічний позов та просять його задовольнити, в задоволенні первісного позову просять відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов фізичної особи - підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до фізичної особи - підприємця [PERSON] про розірвання договору, стягнення коштів та моральної шкоди слід відмовити з наступних підстав: Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається із замовлення №18060 від 09 жовтня 2019 року, [PERSON] (замовник) придбала у фізичної особи-підприємця [PERSON] (виконавець) міжкімнатні двері (дверне полотно) з коробками дверними в кількості 4 шт., та супутні товари: комплект лиштви, добірні планки, замки, завіси, ручки, накладки до ручки з виконанням робіт по монтажу замовленого товару. Загальна вартість замовлення - 52 123,56 грн., розмір авансу - 20 000 грн., залишок до сплати - 32 123,56 грн. Пунктом 2 замовлення встановлено, що замовник із комплектацією ознайомлений та згідний. Замовлення містить підписи виконавця та замовника. На підставі вказаного замовлення видана розхідна накладна №14611 від 01 грудня 2019 року у якій зазначено суму до оплати - 32 123,56 грн. Згідно гарантійного талону №18060 гарантійний термін товару становить 1 рік з дати зазначеної в розхідній накладній. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами 02 грудня 2019 року працівники ФОП [PERSON] на виконання замовлення № [NUMBER] здійснили доставку замовнику [PERSON] міжкімнатних дверей та супутніх товарів з виконанням робіт по їх монтажу. 10 лютого 2020 року позивач ФОП [PERSON] надіслала відповідачу [PERSON] претензію (в порядку досудового врегулювання спору) у якій повідомила [PERSON] про прострочення нею виконання обов`язку стосовно розрахунку за отриманий товар та надані послуги згідно замовлення №18060 від 09 жовтня 2019 року та висловила вимогу про сплату недоплачених коштів в розмірі 32 123 грн. протягом семи днів з дня отримання претензії. Відповідно до положень ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч.1 ст.659 ЦК України). Отже, за договором купівлі-продажу у продавця виникає обов`язок передати покупцеві товар, а у покупця - прийняти товар і оплати його. Як визначено положеннями ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Проаналізувавши зміст умов укладеної між позивачем ФОП [PERSON] та [PERSON] угоди, суд вважає, вказана угода в відповідає елементам договору купівлі-продажу та виконання робіт. Предметом договірних зобов`язань за цими договорами є вчинення конкретних дій сторін зі сплати грошових коштів, виготовлення, поставки та проведення монтажу дверей. Матеріальними об`єктами договірних зобов`язань є наприкінці майно і гроші, які сторони мають передати одна одній, саме вони є предметом виконання за договором, з урахуванням інтересу кожної із сторін та відповідної мети договору. Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п. 1, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі: розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Так, в силу ч.1 ст.538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При цьому, відповідно до ч. 2 вказаної норми, при зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Позивачем не надано доказів того, що сторонами в договорі досягнуто згоди щодо встановлення певного строку виконання зобов`язання з передачі товару, отже, строк виконання такого зобов`язання має визначатись відповідно до положень ст.530 ЦК України. В силу ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Поряд з цим, відповідно до ч.2 цієї норми, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі -продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, в силу ст.664 ЦК України, у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар. Гарантійним талоном №18060 передбачено, що при доставці замовленого виробу представником продавця, покупець зобов`язаний перевірити товар на наявність будь-яких пошкоджень чи дефектів. Якщо покупцем не виявлено дефектів і покупець згідний з якістю та комплектацією товару, він зобов`язаний розписатися в розхідній накладній та прийняти товар. З матеріалів справи не вбачається, що при доставці та безпосередньо після встановлення дверей замовником [PERSON] були виявленні недоліки товару чи роботи з монтування дверей виконано неналежним чином. Разом з цим відсутність підпису в розхідній накладній не може свідчити про факт відмови відповідачки від прийняття товару та виконаних робіт, оскільки вона отримала її примірник, ознайомилася із змістом та погодилася з переліком товару та наданих послуг зазначених у ній. Враховуючи, внесення замовником [PERSON] авансу при оформленні замовлення 09 жовтня 2019 року, остаточний розрахунок мав бути здійснений нею після прийняття товару, тобто не пізніше 02 грудня 2019 року включно. Відповідно до ч.1 ст.691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Відповідно до ч.1 статті 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Так, шляхом прийняття товару відповідач підтвердила належне виконання зобов`язань зі сторони позивача, як продавця, та прийняла на себе обов`язок покупця проведення повної оплати товару в розмірі залишкової суми розмір якої становить 32 123,56 грн. Проте, зобов`язання згідно умов договору відповідач не виконала чим порушила права та законні інтереси позивача. Відповідно до ч.1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стороною позивача проведено розрахунок інфляційних збитків за період прострочення грошового зобов`язання розмір яких становить 64,24 грн. та 3% річних розмір яких становить 222,00 грн. за період з 03 грудня 2019 року по 25 лютого 2020 року. Наданий розрахунок позивача, суд вважає арифметично вірним та приймає його до уваги. Враховуючи вищенаведене, суд дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності вважає позовні вимоги фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення з [PERSON] не сплаченої суми за виконане замовлення в розмірі 32 123,56 грн., 64,84 грн. інфляційних збитків за період прострочення грошового зобов`язання та 222,00 грн. - 3% річних такими, що підлягають до задоволення, оскільки відповідач у спосіб передбачений умовами договору товар прийняла, чим зобов`язалася сплатити його вартість, проте у строк встановлений законом цього не здійснила, що має своїм наслідком прострочення виконання зобов`язання та стягнення сум передбачених ч.2 ст.265 ЦК України. Щодо вимог зустрічного позову [PERSON] суд зазначає наступне. Згідно визначень наведених у ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації. Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Згідно ст.4 Закону, споживачі під час замовлення або використання продукції мають право на належну якість продукції та обслуговування. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги)- протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. Акту про виявлені недоліки під час прийняття товару та наданих послуг матеріали справи не містять. Згідно із ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належність та допустимість доказів регламентуються ст.ст.77,78 ЦПК України за якими, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підтвердження своїх доводів викладених у зустрічному позові [PERSON] надала суду фотознімки вмонтованих міжкімнатних дверей та їх комплектуючих з яких суду не вбачається за можливе встановити, що виготовлені та встановлені відповідачем двері мають недоліки, що перешкоджають їх експлуатації за цільовим призначенням. Доказів перевірки поставленого товару представником відповідної галузі інспекції по якості продукції, експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції по якості тощо, за результатами якої складається акт про фактичну якість та комплектність отриманої продукції та наданих послуг матеріали справи не містять. Статтею 84 ЦПК України визначено, що учасник справи, в разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. В судовому засіданні судом було залишено без задоволення клопотання позивача [PERSON] про призначення експертизи, як таке, що заявлене з порушенням строків, передбачених у другій та третій частині статті 83 ЦПК України, зокрема, як таке що не подане разом з відзивом чи зустрічним позовом та необґрунтоване неможливістю своєчасного його подання з причин, що не залежать від неї. Водночас судом було роз`яснено право позивача самостійно звернутися до відповідної експертної установи та надати суду висновок експерта, щодо відповідності поставленого товару та якості виконаних робіт з встановлення міжкімнатних дверей та їх супутніх комплектуючих. Верховний Суд у постанові від 20.10.2020 року у справі № 910/7275/19 зазначає, що обґрунтована і мотивована відмова суду в задоволенні клопотання учасника справи про призначення експертизи не може вважатися обмеженням у поданні доказів учасником справи суду. Висновку експерта складеного за замовленням сторони матеріали справи не містять, відтак судом вирішено справу на підставі наявних у справі доказів. [PERSON] стверджує, що зверталася до відповідача стосовно виявлених недоліків товару, зокрема повідомляла, що на дверних коробках з`явилися тріщини, лиштва встановлена не рівно, стики не співпадають, двері не зачиняються щільно. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] від 29 січня 2020 року із змісту якої вбачається, що вона зверталася із вимогою до ФОП [PERSON] про усунення недоліків поставленого товару, проте відомості про надсилання такої вимоги чи отримання її адресатом відсутні. Відтак, доводи [PERSON] про те, що відповідач ФОП [PERSON] була обізнана про поставку невідповідного товару та неналежного виконання та ігнорувала законні вимоги є безпідставними, оскільки не підтверджуються належними доказами та заперечуються стороною відповідача. Суд відхиляє твердження [PERSON] , щодо наявності пропозиції виконавця замовлення ФОП [PERSON] про повернення замовнику [PERSON] частини завдатку в розмірі 15 000 грн., за товар неналежної якості, оскільки жодних доказів на підтвердження даного факту матеріали справи не містять та представником відповідача ФОП [PERSON] заперечуються. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимога позивача за зустрічними позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] щодо розірвання договору у зв`язку із наявністю істотних недоліків товару, які виникли з вини виробника товару до задоволення не підлягає за недоведеністю такої. У відповідності до ч.5. ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Беручи до уваги, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимоги про розірвання договору, відповідно відсутні підстави для стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 20 000 грн. за вказаним договором на придбання (установку) міжкімнатних дверей (індивідуальний номер замовлення 18060) від 09 жовтня 2019 року. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пунктах 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише тоді, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, а також при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Право на відшкодування моральної шкоди відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають, якщо шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Враховуючи те, що позивачем [PERSON] належними та допустимими доказами не доведено завдання їй шкоди відповідачем ФОП [PERSON] , суд приходить до висновку, що підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу немає, а відтак у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі. Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Під час розгляду справи, представником позивача-відповідача адвокатом Братівником І.В. на підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, були надані до суду наступні документи: ордер на надання правничої допомоги серія ВО № 1003424 від 04 березня 2020 року; квитанцію до прибуткового касового ордера №19 від 10 лютого 2020 року видану на підставі договору про надання правової допомоги від 02 січня 2020 року на суму 5 000 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордера №49 від 06 липня 2020 року видану на підставі договору про надання правової допомоги від 02 січня 2020 року на суму 4 000 грн. Разом з цим представником не надано договір про надання правових послуг, розрахунку витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги та акту приймання-передачі наданих послуг, що позбавляє суд можливості встановити дійсний розмір витрат, співмірність винагороди за надані юридичні послуги, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved