Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

Позивач у липні 2018 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що сторони 29.05.2009 року уклали шлюб. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. Протягом останнього року стосунки з чоловіком розладилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен живе своїм життям та своїми інтересами. Фактично сім'я припинила своє існування. На даний час сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, примирення та збереження шлюбу неможливо. Перебування у шлюбі суперечить інтересам дитини та інтересам позивача. [PERSON] вказує, що відповідач останні два місяці їй та дитині матеріально не допомагає, бачиться з дитиною раз в декілька місяців, внаслідок чого позивач немає можливості утримувати сама дитину. Відповідач неофіційно працює, їздить на заробітки у м.Київ, має мінливий дохід і має можливість надавати допомогу на утримання дитини, інших осіб на утримання він немає. Посилаючись на указані обставини, позивач просила суд: 1) розірвати шлюб між сторонами, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Сумської області 29.05.2009; 2) стягнути з [PERSON], [INFO] аліменти на користь [PERSON], [INFO], на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з для подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 16.04.2018 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі та задовольнити вимоги. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав заяву про те, що проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів не заперечує, визнає позов і просить справу розглянути без його участі. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 29.05.2009 року було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільноо стану Тростянецького районного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 53. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.8). У сторін в період шлюбу народилася дитина [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). У силу статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не установлено, примушування для збереження шлюбних відносин є порушенням прав чоловіка та дружини на свободу, а тому шлюб необхідно розірвати. Суд відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України суд при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно з частиною 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини 3 статті 181 СК України). З огляду на викладене, ураховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON], необхідно стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти підлягають стягненню з дня пред'явлення позивачем позову, тобто з 13 липня 2018 року. На підставі пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. При цьому відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду з позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 704,80 грн. відповідно до квитанції№ 51 від 13.07.2018 року (а.с.3), 50 відсотків розміру якого, що становить 352,40 грн., у зв'язку з визнанням відповідачем позову слід повернути позивачу з державного бюджету, а 352,40 грн. стягнути на його користь з відповідача. Ураховуючи, що позивач за позовами про стягнення аліментів відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved