Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивач ФОП [PERSON] звернувся до [PERSON] про стягнення грошової суми. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є суб`єктом підприємницької діяльності, займається реалізацією книжкової продукції. 21.10.2010 року позивачем було прийнято на роботу на посаду реалізатора [PERSON] на підставі трудового договору між працівником та фізичною особою. Робоче місце відповідачки знаходилось на книжному ринку «Петрівка» (вул. Степана Бендери, 10, в м. Києві). З 2010 року жодних претензій до роботи [PERSON] не було, працювали на дворі. Однак, влітку 2018 року позивач та бухгалтер стали помічати недостачу. В серпні 2018 року [PERSON] отримала для реалізації книжкової продукції на суму 22 890,00 грн. На бланку видаткової накладної № СПД-005302 від 13.08.2018 року [PERSON] особисто написала, що зобов`язується компенсувати зазначену суму протягом 3-х місяців. Потягом вказаного часу вона сплатила 16 тисяч грн. Навесні 2019 року позивач знову помітив недостачу саме в роботі цього працівника. Недостача складала вже близько 300 000,00 грн. Для перевірки працівника, позивач зі своїми працівниками приїхали на робоче місце [PERSON] . Для звірки необхідно було перевірити всю наявну продукцію, звірити її з видатковими накладними тощо. На початку перевірки [PERSON] посилалась на головний біль, внаслідок чого залишила своє робоче місце та більше не повернулась. Як стало потім відомо, в той же день [PERSON] залишила територію України та направилася до Польщі. Під час ретельної перевірки наявної продукції було виявлено, що [PERSON] втручалася в роботу бухгалтерської звітності 1-С, підробляла дані, звіти, під час спільних звірок відповідачка демонструвала не ту книжкову продукцію, що їй надходила для реалізації від позивача, а книжки інших СПД, які зберігалися в загальному складі книжкової продукції (контейнері). В теперішній час в провадженні Оболонського відділу поліції перебуває кримінальне провадження за ст. 190 КК України відносно гр. [PERSON] . Так як звільнення працівника можливо було лише зі згоди Центру зайнятості, та за проходженням певної процедури, то фактично [PERSON] було звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпПУ, тобто за прогули.Однак весь час, поки діяв трудовий договір між ФОП [PERSON] та [PERSON] , на останню нараховувалась заробітна платня, та, відповідно, за неї сплачувалися всі необхідні податки до державного бюджету.Таким чином, позивачем, як ФОП, за даного працівника, було сплачено 13 944,00 грн., в тому числі: ЄСВ - 7392,00 грн., податок на доходи фізичних осіб - 6048,00 грн.,військовий збір - 504,00 грн. Позивачем на адресу ДПІ у Святошинському районі ГУ ДПС у м. Києві було направлено заяву про повернення надмірно сплачених податків. Однак, позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що особа рахувалась, як працівник, тому сплачені податки зараховані до державного бюджету. Таким чином, позивачу завдано матеріальної шкоди в частині оплати податків до державного бюджету за час прогулів відповідачки, а відтак позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] суму сплачених до державного бюджету коштів в розмірі 13 944, 00 грн. 19.03.2020 року судом було здійснено запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, щодо зареєстрованого місця відповідача [PERSON] , оскільки згідно даних Реєстру територіальної громади м. Києва, відповідачка зареєстрованою по м. Києву не значиться. Згідно даних наданих Відділом зазначено, що [PERSON] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак 10.04.2019 була знята з реєстраційного обліку до нового місця проживання: [ADDRESS] . Центром надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради відповіді щодо зареєстрованого місця відповідача [PERSON] за вищевказаною адресою, суду надано не було. Ухвалою від 05.08.2020 року позов ФОП [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової суми, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Разом з цим учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі та направлено відповідачу копії позовної заяви з додатками та встановлено для учасників строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідачка по справі повідомлялась про розгляд судом даного провадження належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за адресою, що вказана в позовній заяві, однак особисто відповідачкою поштове відправлення не отримано. Відповідно правом на подачу відзиву відповідачка не скористалась. Враховуючи вимоги ст.ст.279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Вивчивши подані заяви по суті справи, та дослідивши наявні письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.10.2010 між фізичною особою [PERSON] та працівником [PERSON] було укладено трудовий договір, відповідно до умов якого працівник зобов`язаний реалізовувати товар, а фізична особа оплачувати працю працівника у розмірі 1 000 грн. на місяць. Згідно розпорядження ФОП [PERSON] № 2 від 01.04.2019 про притягнення до матеріальної відповідальності [PERSON] , вбачається, що у зв`язку з виявленою на орендованому торгівельному місці (ряд. 8, № 9-10) по [ADDRESS] , на якому займається проведенням господарчої діяльності найманий працівник, продавець непродовольчих товарів, [PERSON] , недостачею товарів на загальну суму 72471, 00 грн., наказано притягнути до матеріальної відповідальності продавця непродовольчих товарів [PERSON] в розмірі 72 471, 00 грн. Стягнуто шкоду шляхом утримання відповідної суми із заробітної плати [PERSON] з урахуванням вимог ст. 128 КЗпП України відраховуючи з її заробітної плати щомісячно 20 % заробітку, починаючи з квітня 2019 року до повного покриття шкоди. Згідно розпорядження ФОП [PERSON] № 5 від 30.11.2019 про розірвання трудового договору з [PERSON] , останню було звільнено з роботи продавця непродовольчих товарів за прогули, згідно п. 40 ст. 40 КЗпП України. Як вбачається з матеріалів справи в провадженні Оболонського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження за ч. 1 ст. 191 КК України відносно гр. [PERSON] (потерпілий ФОП [PERSON] ) Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Підстави припинення трудового договору встановлені статтею 36 КЗпП Україні, серед яких - розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Стаття 139 КЗпП України встановлює обов`язки працівників, а саме - працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил (ст.142 КЗпП України). У деяких галузях народного господарства для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну. У відповідності до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що під час дії трудового між ФОП [PERSON] та [PERSON] , на останню нараховувалась заробітна платня, та, відповідно, за неї сплачувалися всі необхідні податки до державного бюджету.Отже, позивачем, як ФОП, за даного працівника, було сплачено 13 944,00 грн., в тому числі: ЄСВ - 7392,00 грн., податок на доходи фізичних осіб - 6048,00 грн.,військовий збір - 504,00 грн. Відповідачка в свою чергу доводи позивача не спростувала, з відзивом на позовну заяву не зверталась, жодних документів, які б свідчили про наявність поважних причин відсутності її на роботі не подавала, а відтак суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з вимогами ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача сплачена сума судового збору у розмірі 840, 80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved