Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач тривалий час, а саме з часу народження, з сином спільно не проживає та не спілкується, не цікавиться його життям. Зазначила, що відповідач тривалий час ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по та не приділяють сину батьківської уваги та турботи. Вважає, що відповідач не виконують покладені на нього обов'язки по вихованню дитини, а тому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Відповідач, судовий виклик якому направлявся за місцем реєстрації, в судове засідання не з'явився. Представник Служби у справах дітей Сумської міської ради позов підтримала в повному обсязі і пояснила, що з урахуванням, того що відповідач не виконує покладені на нього обов'язки по вихованню дитини, з урахуванням інтересів дитини можливо позбавити відповідача батьківських прав відносно сина. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника 3-ї особи, дослідивши подані докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Сторони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтв про одруження, народження дитини, копією рішення суду про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Також факт проживання дитини разом з позивачем підтверджується довідкою з місця проживання позивача та дитини. Також встановлено, відповідач, який є батьком неповнолітнього [PERSON] в порушення вимог ст. 150 Сімейного Кодексу України, тривалий час (фактично з часу народження) не цікавляться життям сина, ухиляються від участі в вихованні дитини та її утриманні, не приділяють йому батьківської уваги та турботи. Вказані обставини підтверджуються висновком Служби у справах дітей Сумської міської ради та поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили суду, що відповідач тривалий час (більше трьох років) не займається дитиною, ухиляється від спілкування з сином та його виховання. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. З встановлених судом фактів вбачається, що дитина проживає разом із матір'ю, позивач самотужки піклується про дитину та постійно займається вихованням сина, а батько самоусунувся від виховання дитини та нехтує батьківськими обов'язками. За положеннями ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини, що наведені вище, суд вважає, що відповідач, якій тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків, передбачених ст. 150 СМ України, по вихованню дитини, має бути позбавлений батьківських прав відносно свого сина, а відтак позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved