Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач у грудні 2018 р. звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання права власності на земельну ділянку, у якому просив визнати за ним право власності на 14/100 частин земельної ділянки загальною площею 0,0671 га з кадастровим номером 2625886801:04:033:0863, на якій знаходиться незавершене будівництво житлового будинку по [ADDRESS] . Вказана справа передана у провадження судді Хоминець М.М. 27.05.2020 р. після повторного автоматизованого розподілу судових справ. Заявлений позов обґрунтовував тим, що рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.08.2016 р. у справі № 352/2640/14 частково задоволено його позов до [PERSON] , визнано частку 28/100 незавершеного будівництва житлового будинку по [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя; визнано право власності [PERSON] на 14/100 незавершеного будівництва житлового будинку по [ADDRESS] . Постановою Верховного Суду від 23.01.2018 р. вказане судове рішення залишено без змін. Однак йому відмовлено у реєстрації права власності, оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, у зв`язку з чим він звернувся до суду за захистом порушеного права. Згідно довідки Угринівської сільської ради ОТГ від 10.10.2018 р. та витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0671 га з кадастровим номером 2625886801:04:033:0863 знаходиться у приватній власності відповідачки. Оскільки він набув право власності на 14/100 незавершеного будівництва житлового будинку по [ADDRESS] , до нього відповідно до вимог ч.1 ст.377 ЦК України, ч.1 ст.120 ЗК України перейшло право власності на 14/100 частин присадибної земельної ділянки, на якій розміщене незавершене будівництво. Представник позивача - адвокат Синишин П.Є. у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримав і просив його задоволити. Представник відповідача - адвокат Івасишин З.З. у судове засідання не з`явилася, у поданій суду заяві просила справу розглянути у відсутності сторони відповідача, проти позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві. У відзиві представник відповідача посилалась на те, що позивач, звернувшись з даним позовом до суду, фактично намагається, використовуючи завідомо неправильний спосіб захисту, використати суд для набуття права власності на земельну ділянку. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України з позовом до суду про визнання права власності може звернутися лише власник і тільки у двох випадках: 1) коли це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації. Позивач не надав суду доказів державної реєстрації права власності на 14/100 незавершеного будівництва житлового будинку по [ADDRESS] . Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.08.2016 р. у справі № 352/2640/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя позов задоволено частково (а.с.13-22). Визнано частку 28/100 незавершеного будівництва житлового будинку по [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя та визнано право власності [PERSON] на 14/100 незавершеного будівництва житлового будинку по [ADDRESS] . Постановою Верховного Суду від 23.01.2018 р. вказане судове рішення залишено без змін (а.с.24-32). У відповідності з вимогами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно вимог ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч.4 ст.27-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва на підставі рішення суду, що набрало законної сили, проводиться за правилами, визначеними частинами першою - третьою цієї статті. Згідно п.1 ч.1 ст.27-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подається документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (у разі відсутності у Державному реєстрі прав зареєстрованого відповідного речового права на земельну ділянку). Право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0671 га з кадастровим номером 2625886801:04:033:0863, що знаходиться по [ADDRESS] , на якій розміщене незавершене будівництво житлового будинку, зареєстроване за відповідачкою [PERSON] . Вказана обставина підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, яка 09.12.2015 р. зареєстрована у ДЗК (а.с.33-37). Тому позивач позбавлений можливості реалізувати судове рішення та провести державну реєстрацію права власності на 14/100 частин незавершеного будівництва житлового будинку по [ADDRESS] . Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пп.ґ п.18 постанови від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» з 01 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст.377 ЦК і ст.120 ЗК України. Відповідно до частини першої ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою ст.120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою ст.120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Судом встановлено, що позивач як учасник спільної часткової власності на будинок набуває і право на земельну ділянку пропорційно розміру його частки у спільній власності на вказаний будинок. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.03.2021 р. у справі № 686/9580/16-ц, який враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України. Згідно наданого позивачем звіту про експертно-грошову оцінку земельної ділянки (а.с.76-83) ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0671 га з кадастровим номером 2625886801:04:033:0863 становить 253638 грн., ринкова вартість 14/100 частин вказаної земельної ділянки складає 35509,32 грн. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову. З огляду на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та вимоги п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, відповідно до якого інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову, з відповідачки слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. (а.с.1) та 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу за складання адвокатом Синишиним П.Є. позовної заяви (а.с. 6, 163). На підставі наведеного, відповідно до ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України, ст.27-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved