Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

позов мотивований тим, що 15.12.2008 року [PERSON] уклала із [PERSON] договір про надання правової допомоги. На виконання доручення позивач передала відповідачу 2000 грн., а також 3222 грн. для сплати судового збору за подання цивільного позову про визнання права власності в порядку спадкування на частину будинку за адресою: м.Вінниця, вул. Кібальчича, 6 (8). Зловживаючи довірою [PERSON] [PERSON] пообіцяла, що сама внесе кошти на рахунок державного бюджету через банк, проте привласнила дані кошти і, створюючи хибне враження про виконання свого зобовязання, передала [PERSON] копію квитанції №к36/к/7 від 07.11.2012 року, нібито видану в касі відділення №0125 ПАТ КБ «Надра», про сплату судового збору в сумі 3222 грн. Однак на рахунок державного бюджету м. Вінниці кошти не надійшли, а цивільна справа за позовом [PERSON] чи [PERSON] в інтересах [PERSON], до Ленінського, Замостянського, Староміського районних судів м.Вінниці та Вінницького міського суду Вінницької області з 2012 року не надходила та не розглядалась. За вищезазначені діяння [PERSON] засуджена за ст.ст. 358 ч. 4, 190 ч. 1, 190 ч. 2 КК України. Цивільний позов потерпілої [PERSON] у кримінальному провадженні розглянутий не був. Уточнюючи позовні вимоги [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь 3222 грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди, 25000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 600 грн. на відшкодування судових витрат (а.с. 20-23). В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, суду пояснила, що 3222 грн. вона передала для сплати судового збору [PERSON], яка надавала їй правову допомогу, однак [PERSON] позов до суду про оскарження заповіту і визнання права власності не подала, квитанцію підробила, а кошти привласнила. Внаслідок злочинних шахрайських дій їй завдана моральна шкода, яку оцінила в 25\~000 грн. Пояснила, що [PERSON] з 2008 року вводила її в оману і говорила, що справа перебуває на розгляді в прокуратурі, в суді, обіцяла позитивне вирішення справи і весь час «тягнула» з неї гроші. Вона вважала, що її права будуть захищені, проте внаслідок шахрайських дій [PERSON] вона пропустила строк звернення до суду і позбавлена можливості оскаржити заповіт. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилась, про день та час розгляду справи була повідомлена рекомендованою кореспонденцією за місцем проживання і реєстрації завчасно, позов не оспорила, заяви про відкладення розгляду справи не надала. Згідно повідомлень Управління державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області від 04.06.2015 року (а.с. 44), від 23.06.2015 року (а.с. 53) відомості щодо [PERSON], [INFO] в кримінально-виконавчих установах в інформаційно-аналітичній системі «Облік увязнених на засуджених» відсутні. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст. 169 ч. 4, гл. 8 розд. 3 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі вироку Апеляційного суду Вінницької області від 27.04.2015 року [PERSON] засуджена за ч.4 ст. 358, ч. 1, 2 ст. 190, 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки з позбавленням права займатися юридичною діяльністю строком на 3 роки. Цивільний позов потерпілих у кримінальному провадженні вирішений не був (а.с. 34-41). [PERSON] було визнано виною в тому, що зловживаючи довірою та маючи намір заволодіти коштами шляхом обману, повідомила [PERSON] про необхідність сплати судового збору в сумі 3222 грн. за подання цивільного позову про визнання права власності на частину будинку, що в м. Вінниці, вул. Кібальчича, 6(8) і запропонувала [PERSON] передати їй вказані грошові кошти та пообіцяла, що сама сплатить кошти на рахунок. Через кілька днів [PERSON], перебуваючи в офісному приміщенні за адресою: [ADDRESS], передала [PERSON] кошти в сумі 3222 грн., яка вказаними коштами заволоділа, заздалегідь не збираючись направляти вказану позовну заяву до суду та сплачувати передані [PERSON] кошти як судовий збір, вчинивши таким чином повторно шахрайські дії, спрямовані на заволодіння чужим майном. В подальшому [PERSON], створюючи хибне враження виконання свого усного зобовязання, передала [PERSON] копію квитанції № к36/к/7 від 07.11.2012 року, нібито видану в касі відділення № [NUMBER] КБ «Надра» про сплату судового збору в сумі 3222 грн. Відповідно до довідки, виданої Управлінням державної казначейської служби України у Вінницькій області №03-72/479 від 19.02.2013 року на рахунок державного бюджету м. Вінниці №31215206700002 «Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)» кошти в сумі 3222 грн. із призначенням платежу «судовий збір за позовом [PERSON]В.» через відділення №0125 ПАТ КБ «Надра» не надходив. Згідно довідки Вінницького міського суду Вінницької області №02762 від 18.02.2013 року, згідно бази даних КП «Діловодство-3», цивільна справа за позовом [PERSON] чи [PERSON] в інтересах [PERSON], до Ленінського, Замостянського, Староміського районних судів м. Вінниці та Вінницького міського суду Вінницької області протягом 2012 року не надходила та не розглядалась. Таким чином, діями [PERSON] [PERSON] було завдано матеріальної шкоди на суму 3222 грн. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної мили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постановою Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що заподіяна особі і майну громадянина шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Враховуючи те, що вина відповідача [PERSON] щодо шахрайського заволодіння коштами [PERSON] в сумі 3222 грн. встановлена Апеляційним судом Вінницької області у вироку від 27.04.2015 року, дана сума підлягає стягненню на користь позивача в повному обсязі. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях з приводу злочинних дій відповідача, позивач [PERSON] оцінила в 25\~000 грн. Зазначила, що коли дізналась про шахрайські дії [PERSON] дуже перенервувала і у неї з`явились негативні психосоматичні та психоемоційні зміни: порушення сну, швидка втомлюваність, пригнічений настрій, нервозність, адже кошти на оплату судового збору взяла із сімейного бюджету. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України та враховує межі позовних вимог, характер і обсяг, глибину душевних страждань, яких зазнала позивач у звязку з діями відповідача, ступінь її вини, вимоги розумності і справедливості, та визначає суму у відшкодування моральної шкоди 5\~000 грн. Судові витрати позивачки, згідно акта виконаних робіт від 14.05.2015 року (а.с. 29) та квитанції № 13 від 14.05.2015 року (а.с. 30), становлять 300 грн., тому підлягають стягненню на її користь з відповідача. Згідно ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», з [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 565,80 грн. (243,60 грн. за вимогу немайнового характеру та 322,20 грн. за вимогу майнового характеру).

Outcome: approved