Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, з огляду на наступне. Позивач та гр. Канади [PERSON] двоє спільних дітей - син [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . Діти постійно проживають з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Частина даної квартири(3/8) належать позивачу на праві власності. За місцем мешкання позивачем створено для дітей всі необхідні умови для їх належного виховання в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості. Діти перебувають на повному утримані матері, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.05.2016 р. про стягнення аліментів на утримання сина відповідачем не виконується. Відповідач матеріально не допомагає дружині, яка наразі перебуває у декретній відпустці. Між позивачем та відповідачем раніше існувала згода щодо зустрічей батька з дітьми та 23.03.2020 р. розпорядженням Святошинської районної ради і місті Києві № 253 визначено участь батька у вихованні та спілкуванні з дітьми в присутності матері. У позивача створені всі умови для комфортного проживання дітей, їх дитячий садок, школа, гуртки розташовані поруч з будинком. Мати створила найкращі умови для життя і розвитку дітей. Натомість відповідач не має власного житла, офіційно не працевлаштований, відомості про його дохід відсутні. [PERSON] характеризується запальним характером , мало місце домашнє насильство відносно позивача. Крім того, на глибоке переконання позивача, відповідач може скористалися можливістю та вивезти дітей на свою батьківщину - Канаду. Оскільки батьки не дійшли згоди щодо місця проживання дітей, виникла необхідність у вирішенні спору у судовому порядку. За таких обставин представник позивача просить суд визначити місце проживання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю за адресою [ADDRESS] . Провадженні у справі відкрито 05.05.2020 р., відповідно до приписів ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] не скористався правом надати відзив на позовну заяви. В судовому засіданні 02.06.2021 року розглянуто клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі з підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. За результатами розгляду клопотання, останнє залишено без задоволення. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову. Зазначив, що відсутній предмет спору, оскільки діти проживають з матір`ю. [PERSON] надав згоду на реєстрацію місця проживання дітей за місцем реєстрації позивача, отже предмет спору відсутній. Проте, [PERSON] не визнає позовні вимоги. Представник третьої особи в судове засідання н з`явився, про день т а час розгляду справи повідомлявся належним чином. Просив розглядати справу за його відсутністю та врахувати висновок Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 01.12.200 р. № 107-40/7950 про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши надані докази та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] та гр. Канади [PERSON] мають спільних дітей - сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Дана обставина підтверджується свідоцтвами про народження, виданими Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві відповідно 22.01.2014 р. та 15.09.2018 р., копії яких долучено до матеріалів справи. Так, під час розгляду справи не заперечувалось учасниками процесу та обставина, що позивач та відповідач проживають окремо один від одного. Як свідчать матеріали справи, малолітні діти [PERSON] з 04.03.2014 р., а [PERSON] з 19.12.2019 р. зареєстровані за місцем проживання позивача за адресою: [ADDRESS] . Реєстрація малолітніх дітей відбулась за згодою батька - [PERSON] , що не оспорювалось як представником позивача так і представником відповідача. 23.03.2020 р. Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією винесено розпорядження № 253 «Про визначення способів участі у вихованні дітей громадянина [PERSON] », а саме визначено такі способи участі батька, громадянина [PERSON] , у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у присутності матері громадянки [PERSON] . Разом з тим, представник позивача зазначає, що батьки не дійшли згоди щодо місця проживання дітей, а тому спір має бути вирішений судом. В свою чергу представник відповідача вказує, що діти і так проживають з матір`ю, разом з тим, заявлені вимоги [PERSON] не визнає. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Про це зазначено в постанові Великої Палати Верховного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. Разом з тим, з огляду на те, що діти щодо визначення місця проживання який вирішується спір не досягли 10 - річного віку суд не піднімав питання про вислуховування їх думки. Не висловлювались відповідні заяви та клопотання і представниками сторін у справі. Представник позивача, як вбачається з позовної заяви просить суд, серед іншого, застосувати принцип 6 закладений у Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь - якому разі - в атмосфері любові та моральної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, має розлучатися з матір`ю. Під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Саме такі висновки виклала Велика Палата Верховного Суду 17 жовтня 2018 року в постанові у справі № 402/428/16-ц. Так, як вбачається з матеріалів справи, діти [PERSON] та [PERSON] проживають з матір`ю за місцем реєстрації останньої. Як свідчить акт обстеження умов проживання, складений працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації за адресою [ADDRESS] у дітей окремі кімнати, в яких розташовані розкладні дивани, шафи для одягу, необхідні меблі для їх комфортного проживання та розвитку. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації 26.11.2020 р. складено висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] де зазначено наступне. З метою соціально-правового захисту прав та інтересів дітей члени комісії рекомендували визначити місце проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] з матір`ю, громадянкою [PERSON] . При цьому у висновку зазначено, що згідно з інформацією, наданою дошкільним навчальним закладом «Євроленд» в м. Києві, який відвідує малолітній [PERSON] , навчально-виховним процесом дитини займається мати, [PERSON] . Вона постійно відвідує батьківські збори, відкриті заняття, святкові ранки, активно допомагає в підготовці різних свят. Батько дітей, [PERSON] , як вбачається з висновку, на електронну адресу суду служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надіслав пояснення, у якому зазначив, що не заперечує щодо проживання малолітніх дітей з матір`ю. Квартира в якій зареєстровані та проживають діти належить позивачу на праві спільної часткової власності (3/8т частини), про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.09.2017 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубковою О.Л. (копії наявні в матеріалах справи). Як свідчать матеріали справи, і дана обставина не спростовується стороною відповідача, [PERSON] укладає з приватним вищим навчальним закладом «Європейський університет» в особі директора Яслів-садку «Євроленд» договори про навчання дітей. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про перебування позивача на обліку у нарколога та психіатра. Також матеріали справи не містять доказів наявності у [PERSON] шкідливих звичок. Приписами ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Приймаючи рішення по суті спору, суд приймає до уваги і позицію відповідача, висловлену його представником в судовому засіданні, що батько малолітніх дітей не заперечує проживання сина і доньки з матір`ю проте заявлені вимоги не визнає. З іншого боку не було отримано відомостей, що [PERSON] виявляє бажання щоб діти проживали разом із ним. За положеннями ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як це визначено ч. 1 ст. 13 ЦПК України. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Підсумовуючи все вищенаведене, враховуючи інтереси малолітніх дітей, які на даний час проживають з матір`ю, висновки третьої особи, ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про задоволення позову. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved