Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач у вересні 2016 року звернувся до суду з позовом про стягнення з Міністерства оборони України на свою користь моральної шкоди у розмірі 100\~000 грн, якої зазнав у звязку з захворюваннями, повязаними з проходженням військової служби. В обгрунтування позову зазначив, що з 13 грудня 1982 року по 8 березня 1984 року проходив військову службу у демократичній республіці Афганістан, під час якої отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних вогнепальних осколкових поранень, закритої черепно-мозкової травми контузії головного мозку. Наслідки вказаних ушкоджень зумовили розвиток у позивача численних соматичних захворювань, у звязку з якими йому встановлено другу групу інвалідності, набуті ним захворювання за висновком Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного звязку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 07.04.2016 року кваліфіковані як захворювання, повязані з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Течія вказаних захворювань, яка характеризується постійним болем голови, нижніх кінцівок, приступами безсоння, спричиняє позивачу глибокі емоційні переживання. Відсутність фізичного комфорту, необхідність витрачати значні зусилля, а також нести майнові видатки з відновлення здоровя посилюють ці переживання. Постійне відчуття дискомфорту викликає його дратівливість, погіршує відносини в родині, перешкоджає можливості виконувати свої обовязки по господарству, організовувати свою повноцінну життєдіяльність, а ці обставини також тягнуть за собою моральні страждання. Так як Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України, воно уповноважено на виконання функцій держави, просить стягнути з нього на свою користь у відшкодування моральних страждань 100000 грн. В судове засідання позивач не зявився, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у його відсутність, задоволення позову, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Зазначені обставини в силу ст. ст. 158, 169 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду без участі позивача. Представник відповідача, належним чином повідомленого про судовий розгляд, до суду не зявився, надавши письмові заперечення проти позову і заяву з проханням відкласти судовий розгляд через зайнятість представника в іншому процесі (а. с. 53). І хоча в справі наявні заперечення відповідача, проте він не клопочеться про вирішення справи у його відсутність, між тим його третя поспіль неявка згідно із ст. ст. 224, 169 ЦПК України є підставою для проведення заочного судового розгляду зі згоди позивача, висловленої у його письмовій заяві. Письмові заперечення відповідача містять твердження про відсутність матеріально-правових передумов, таких як: винуватість, протиправність дій відповідача з спричинення шкоди позивачеві, а також причинного звязку між настанням цієї шкоди і діями відповідача. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що згідно виписки із акту огляду МСЕК Запорізької медико соціальної експертної комісії від 19.07.2016 року [PERSON] встановлено другу групу інвалідності безстроково внаслідок захворювань, повязаних з виконанням військових обовязків у країнах, де велися бойові дії (а. с. 16, 18). Позивач страждає на хронічні хвороби: гіпертонічну хворобу 2 ступеню, атеросклеротичний кардіосклероз, післятравматичну та дисциркуляторну енцефалопатію П-Ш ступеню з церебростенічним синдромом, мнестичним зниженням, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією з частими симпато-адреналовими кризами, астено-невротичним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією Ш ступеню, хронічним гепатитом, хронічним холециститом як наслідками перенесеного в 1983 році в демократичній республіці Афганістан вірусного гепатиту «А». Перелічені захворювання відповідно до висновку Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного звязку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 07.04.2016 року кваліфіковані як захворювання, повязані з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а. с. 18). Згідно із ст.\~22 Цивільного кодексу України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а у відповідності до ст.\~23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Цивільним кодексом\~передбачено спеціальні підстави та порядок відповідальності за заподіяну шкоду, зокрема, статтею\~1173 Цивільного кодексу України\~передбачено, відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, що відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів Відповідно до ч. 2 ст.\~25 Бюджетного кодексу України\~відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно зі ст.\~2 ЦК України\~держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Статтею 170 ЦК України\~передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції. Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законом порядку. У звязку з викладеним суд погоджується з твердженнями позову про те, що відповідач як центральний орган виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України, уповноважений на виконання функцій держави, є належним відповідачем в справі. Вирішуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд, безумовно, знаходить ґрунтовними ці вимоги, оскільки вони зумовлені глибокими емоційними переживаннями з приводу важких ушкоджень здоровя, що зумовили настання низки хронічних захворювань, течія яких відбувається на тлі постійних фізичних страждань, встановлення групи інвалідності у звязку з цими захворюваннями, і при вирішенні питання про розмір шкоди, яку належить стягнути, виходить з положень ст. 23 ЦК України, згідно із якою розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодування, та не повязана з розміром цього відшкодування. Відповідно до розяснень п. 16 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи питання про розмір морального відшкодування, суд враховує вік позивача, який відповідно до закону має статус людини похилого віку, і ця обставина свідчить про незворотність його фізичних страждань, хронічний характер хвороб, встановлення інвалідності безстроково, що означає прогресивне погіршення його здібностей, недостатність доходу у вигляді пенсії для підтримання стабільного стану здоровя, яка негативно відбивається на емоційному стані. У звязку з викладеним суд вважає, що сума у 60000 грн. у відшкодування моральних страждань позивача, які належить стягнути з відповідача на його користь, є такою що ґрунтується на засадах розумності, виваженості та справедливості.

Outcome: partial