overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 10.02.2011 року померла її чоловік [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки кадастровий номер 2124884200:01:001:0023. Вона є спадкоємцем померлої, однак в продовж 6 місяців з дня смерті спадкодавця звернутися з заявою про прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки вона не змогла, оскільки не знала про належність цієї земельної ділянки померлому. Вважає, що строк прийняття спадщини пропущений нею з поважних причин, а тому просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Інші сторони повідомлялися про час та місце розгляду справи, але до суду не зявилися. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами докази суд вважає позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.02.2011 року помер [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина на належне померлому майно. Судом встановлено, що спадкоємцями померлої за законом 1 черги є позивач (дружина померлого), відповідач [PERSON] (донька померлого) та [PERSON] (мати померлого). З наданої суду копії спадкової справи до майна померлого [PERSON] вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли позивач, відповідач та [PERSON] При цьому, позивач у межах 6-місячного строку з часу смерті спадкодавця подала заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з спадкової справи, позивач, як спадкоємець, навіть отримала свідоцтва на спадщину на частину спадкового майна. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В той же час, як встановлено судом позивач не пропустила строку подання заяви про прийняття спадщини, оскільки позивач вчинила необхідні дії та у межах визначеного законом строку подала заяву про прийняття спадини. Враховуючи наведені вище обставини та норми права, суд вважає що позивачем не пропущені строки прийняття спадщини після смерті [PERSON], а відтак позивач не потребує у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини, а тому відсутні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 10.08.2006 року уклав з відповідачем [PERSON] кредитний договір № 014/0999/74/58361, відповідно до якого надав кредит в сумі 28 500,00 дол. США на строк до 10.08.2026 року зі сплатою 12 % річних. Виконання зобов'язання забезпечене порукою [PERSON] Однак відповідачі своїх обов'язків не виконують, у зв'язку з чим станом на 03.03.2014 року мають заборгованість в сумі 30 751,05 дол. США, що в еквіваленті згідно з офіційно встановленим курсом НБУ складає 298 266 грн. 73 коп. Тому позивач просить стягнути з відповідачів вказану суму коштів та судові витрати. Сторони про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, але в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі жодних заяв чи клопотань суду не надали. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 10.08.2006 року позивач уклав з відповідачем [PERSON] кредитний договір № 014/0999/74/58361, відповідно до якого надав кредит в сумі 28 500,00 дол. США на строк до 10.08.2026 року зі сплатою 12 % річних. /а.с.10-13/. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] зобов'язаний повертати кредит та сплачувати відсотки за його користування щомісячними платежами. Однак [PERSON] кошти не повертає, у зв'язку з чим станом на 03.03.2014 року має заборгованість у сумі 298 266 грн. 73 коп., з яких 247 798 грн. 04 коп. - заборгованість за кредитом, 11 356 грн. 25 коп. - заборгованість по відсоткам, 39 112 грн. 44 коп. - пеня. /а.с.6-9/ Виконання зобов'язання забезпечене порукою [PERSON] /а.с.18/ Відповідачам направлялася вимога з роз'ясненням суми боргу та обов'язку сплатити заборгованість, втім у встановлений строк заборгованість не погашена./а.с.23-24/ Із викладеного вбачається, що між сторонами виникли цивільні правовідносини врегульовані ст.ст. 509, 526, 549, 550, 551, 572, 584, 587, 592, 628, 1050, 1054 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За невиконання зобов'язання може бути встановлена відповідальність у виді пені і штрафу. Таким чином суд вважає, що право позивача порушене і підлягає захисту, а тому необхідно стягнути заявлену суму. Крім того слід стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати в сумі 2 982 грн. 66 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 10.08.2008 року йому і його матері [PERSON] видане свідоцтво про право власності по 1 / 2 частині на нерухоме майно, будинок загальною площею 84,8 кв.м, житловою площею 45,4 кв.м. з господарськими спорудами по вул. Одеській, 17 у м.Суми. Втім у позивач втратив оригінал свідоцтва, що перешкоджає реєстрації прав у реєстрі. Далі зясувалося, що площа будинку 84,8 кв.м. зазначена з помилкою, замість 80,1 кв.м.. Тому просить визнати право власності на 1 / 2 частину житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 80,1 кв.м, і господарських споруд: погрібу літ. «п/г», погрібу літ. «п/г1», прибудови під літ. «а», тамбуру під літ. «а1», прибудови під літ. «а2», прибудови під літ. «а3», убиральні під літ. «Д», сараю під літ. «Е», сараю під літ. «Ж», гаражу під літ. «З», навісу під літ. «К», теплиці під літ. «Л», навісу під літ. «Н», огорожі №1, 2, 5-7, вигрібної ями «№ І». В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав. Інші учасники розгляду до суду не зявилися та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник Виконавчого комітету Сумської міської ради при розгляді справи поклався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, вивчивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.06.2008 року виконавчим комітетом Сумської міської ради видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно на будинок загальною площею 84,8 кв.м., житловою площею 45,4 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, по вул. Одеська, 17 у м.Суми. Власниками зазначеного будинку по 1 / 2 частині кожний є позивач та [PERSON]. 31.08.2015 року виготовлений технічний паспорт на будинок №17 по вул. Одеськау м.Суми. У технічному паспорті складені схематичний план земельної ділянки та будинку з наявними будівлями і спорудами. Так зазначено житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 80,1 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами: погріб літ. «п/г»; погріб літ. «п/г1»; прибудова під літ. «а»; тамбур під літ. «а1»; прибудова під літ. «а2»; прибудова під літ. «а3»; убиральня під літ. «Д»; сарай під літ. «Е»; сарай під літ. «Ж»; гараж під літ. «З»; навіс під літ. «К»; теплиця під літ. «Л»; навіс під літ. «Н»; огорожа №1, 2, 5-7; вигрібна яма «№ І»./а.с.10-15/ Інвентарна справа №41896 заведена по будинку №17 по вул. Одеськау м.Суми містить аналогічні відомості про будинок і споруди. Власником зазначений позивач. Позивач втратив оригінал зазначеного свідоцтва. З встановленого вбачається, що спірні правовідносини врегульовані ст.ст. 16, 392 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 16, 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відтак слід визнати за позивачем право власності на спірне майно. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 10.08.2011 року уклав з відповідачем договори позики, за якими передав йому в борг 243 000 грн., які відповідач повинен був повернути до 10.01.2014 року. У встановлений договором строк відповідач борг йому не повернув та не вчиняє жодних дій, спрямованих на його погашення. Просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики в сумі борг 243 000 грн. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, пояснив, що відповідач взяв у нього в борг кошти для будівництва будинку. Борг до цього часу не повернув, хоча і не заперечує його наявність, пояснюючи, що у нього виникли матеріальні труднощі, та обіцяє повернути гроші. Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, пояснив, що гроші передавалися йому для власних потреб. Повернути гроші вчасно він не мав змоги, у звязку з фінансовими проблемами, але борг визнає. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики від 10.01.2014 року за яким позивач передав відповідачу 243 000 грн., а відповідач взяв на себе зобов'язання повернути таку ж суму до 10.01.2014 року (а. с. 6). 18.01.2014 року відповідач власноручно написав позивачеві розписку про визнання боргу та про зобов'язання повернути грошові кошти в найближчий час (а.с.7). Правовідносини, що склалися між сторонами, є договірними відносинами між фізичними особами з приводу отримання позики, і регулюються відповідними нормами ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ч. 2 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики, відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України, укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 243 000 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що у визначений договорами позики строк, а саме: 10.01.2014 року борг позивачеві не повернутий, дані зобов'язання не виконані також на момент розгляду цієї справи судом, тобто право позивача порушене і підлягає захисту. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 10.09.2012 року уклав з відповідачем кредитний договір № 004-18541-100912, відповідно до якого надав кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії в сумі 25000,00 грн. зі сплатою 0,0001 % річних. Однак відповідач належним чином зобов'язання за договором не виконує, в результаті чого станом на 12.04.2014 року має заборгованість в розмірі 38 500 грн. 00 коп. Тому позивач просить стягнути вказані кошти та судові витрати в розмірі 380 грн. 50 коп. Сторони про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, втім до суду не з'явилися. Представник позивача просив провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач жодних заяв чи клопотань суду не надав. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 10.09.2012 року позивач уклав з відповідачем кредитний договір № 004-18541-100912, відповідно до якого надав кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії в сумі 25000,00 грн. зі сплатою 0,0001 % річних. /а.с.3-7/ Пунктом 5.2 зазначеного договору передбачено, що договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за договором. /а.с.3-7/ Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язаний здійснювати погашення кредиту та сплачувати відсотки за його користування щомісячними платежами в розмірі, визначеному договором. Однак відповідач належним чином зобов'язання за договором не виконує, в результаті чого станом на 12.04.2014 року має заборгованість в розмірі 38 500 грн. 00 коп., з яких 14 425 грн. 00 коп. - заборгованість по кредиту, 10 500 грн. 00 коп. - прострочене тіло кредиту, 13 125 грн. 00 коп. - заборгованість по комісіям, 450 грн. 00 коп. - пеня. /а.с.9/ Із викладеного вбачається, що між сторонами виникли цивільні правовідносини врегульовані ст.ст. 509, 526, 527, 530, 549, 550, 551 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Таким чином суд вважає, що право позивача порушене і підлягає захисту, а тому необхідно стягнути заявлену суму. Крім того слід стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати в сумі 380 грн. 50 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 10.10.2005 року померла [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 3,3584 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку, площею 0,0179 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Северинівської сільської ради. Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є позивачка, але в установлений законом строк [PERSON] не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки не знала про існування спадкового майна та заповіту. На даний час позивачка просить визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], оскільки строк вона пропустила з поважних причин. В судове засідання позивач не зявилася, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник Северинівської сільської ради до суду також не зявився, направивши заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10 жовтня 2005 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). Після її смерті залишилось спадкове майно, в тому числі й на земельну ділянку, площею 3,3584 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку, площею 0,0179 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Северинівської сільської ради (а.с. 6,7). Відповідно до заповіту, складеного 17.08.2004 року та посвідченого директором Сумського пансіонату ветеранів війни та праці, [PERSON] заповідала зазначені земельні ділянки [PERSON], позивачці по справі. (а.с. 8). Відповідно до довідки КУ СОР «Сумський геріатричний пансіонат для ветеранів війни та праці» встановлено, що [PERSON], [INFO], була зареєстрована 18.11.1996 року та проживала по день смерті 10.10.2005 року за адресою: м. Суми, вул. Ковпака, 20 (а.с. 9). Позивач пояснює причину пропуску строку для звернення з заявою тим, що вона не знала про існування спадкового майна та існування заповіту. Відповідно до ч. 3 ст.1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. За наведених обставин суд вважає, що позивачем строк для прийняття спадщини був пропущений з поважних причин, а тому відповідно до ст. 1272 ЦК України їй необхідно визначити додатковий строк в один місяць, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 10.12.2007 року уклав з відповідачем договір карткового рахунку та обслуговування платіжної картки № 003-18979-101207, з відкритою кредитною лінією до 30 000 грн. та лімітом на час укладання договору 3 000 грн. під 29,9% річних. Відповідач скористався кредитними коштами, але не повернув їх та не сплатив за користування. Тому позивач просить стягнути з відповідача борг у сумі 1114 грн. 96 коп.. Сторони про час та місце розгляду справи повідомлялися, але в судове засідання не з'явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач не з'явився на пошту для отримання судової повістки. Також він не повідомив суду причин неявки. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що 10.12.2007 року ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», уклав з відповідачем договір карткового рахунку та обслуговування платіжної картки № 003-18979-101207, з відкритою кредитною лінією до 30 000 грн. та лімітом на час укладання договору 3 000 грн. під 29,9% річних. Відповідач зобов'язався повертати кредит та сплачувати за користування відсотки щомісячними платежами, оплачувати розрахунково-касове обслуговування. /а.с. 5-11/ Відповідач скористався кредитними коштами, але не повернув їх та не сплатив за користування. Тому станом на 20.12.2003 року має перед позивачем борг у сумі 1114 грн. 96 коп., з яких 258,34 грн. тіло кредиту, 330,81 грн. борг по відсотках, 525,81 грн. комісія./а.с.12/ Із викладеного вбачається, що спірні правовідносини між сторонами є цивільними і врегульовані ст.ст. ст.ст. 509, 526, 527, 530, 549, 550, 551, 1046-1056 ЦК України, відповідно до яких заявлена заборгованість підлягає стягненню. На підставі ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача документально підтверджені витрати позивача. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 10.12.2013 року купив у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS]. На момент купівлі у будинку були зареєстровані і проживали відповідачі. Вони обіцяли виселитися та знятися з реєстрації. Втім цього не зробили, чим створюють перешкоди у користуванні і розпорядженні власністю. Тому просить зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні і розпорядженні будинком та виселити з будинку. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсягу. Відповідачі належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явилися, причин неявки суду не повідомили. Лише відповідач [PERSON] повідомив про поважність причини неявки і просив відкласти судовий розгляд. Втім судом вирішено провести судовий розгляд без відповідачів, оскільки судове засідання призначене вдруге. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 10.12.2013 року позивач купив у [PERSON] житловий будинок загальною площею 102,6 кв.м. з побутовими спорудами на земельній ділянці кадастровий [NUMBER] за адресою [ADDRESS]. Втім у будинку залишилися проживати і зареєстровані відповідачі по справі, зокрема і колишній власник [PERSON]. Встановлені факти підтверджуються договором купівлі-продажу житлового будинку, витягами з реєстру, довідкою з місця проживання виданою Управлінням «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми», будинковою книгою, копії яких додані до матеріалів справи./а.с. 4,5,6,29-30/ З встановлених фактів вбачається, що спірні правовідносини є цивільними і врегульовані ст.ст. 151, 156 ЖК України, ст.ст. 383, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 151, 156, 158 ЖК України право користування житлом, що належить громадянинові на праві приватної власності виникає для членів сім`ї власника або на підставі договору. Як вбачається, з обставин справи відповідачі після продажу спірного будинку втратили право користування житлом. На підставі договору права користування не набували. Тобто займають спірний будинок без законних підстав. Відповідно до положень ст.ст. 383, 386, 391 ЦК України позивач, як власник будинку, має право на усунення перешкод у користуванні у визначений ним спосіб. Таким чином, суд вважає, що право позивача порушене і підлягає захисту, а тому право необхідно захистити зобов'язавши відповідачів не чинити перешкоди і виселивши зі спірного будинку без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути документально підтверджені обґрунтовано понесені позивачем витрати. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 10 грудня 1994 року було зареєстровано шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки припинені, в звязку з тим, що спільне життя не склалося, з відповідачем виявилися різні погляди на життя, втрачено взаємопорозуміння та повага один до одного. Позивач вважає, що подальше проживання разом та збереження шлюбу не можливі, тому просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між ним і відповідачем. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пояснивши, що з відповідачем не проживає з травня 2016 року, за цей період вони не примирилися та він має намір зареєструвати шлюб з іншою жінкою. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що дійсно з травня 2016 року вони не проживають однією сімєю, проте позивач періодично приходить і спілкується з донькою. Вона неодноразово намагалася примиритися. Вважає, що сімю можна зберегти. Вислухавши думку осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі вступили в шлюб 10 грудня 1994 року, який зареєстровано Адміністрацією міста Наріманов Астраханської області за актовим записом №91, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені і сімя фактично розпалася. Дані факти знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. \~ Враховуючи те, що між сторонами шлюбні відносини припинені, позивач не погоджується на примирення з відповідачем, заходи щодо примирення подружжя за час перебування справи в суді позитивних результатів не дали, що відповідачем не спростовано, подальше збереження шлюбу та сімї не можливе, тому шлюб необхідно розірвати. Крім того, у відповідності із ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved