Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи його тим, що 05.01.2015 р. помер її батько [PERSON], який за життя 04.08.1997 р. склав заповіт, відповідно до якого заповів все своє майно позивачці. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку в с. Носківці Жмеринського району Вінницької області по вул. Суворова, 53 та складається із житлового будинку «А» загальною площею 58,5 кв.м, житловою площею 36,9 кв.м, ганку, погрібу із шиєю «П/А», літньої кухні «Б», ганку, убиральні «В», сараю «г», сараю «Г», огорожі №1, воріт із хвірткою №2, огорожі №3. Спадкодавець [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований в [INFO], разом із ним ніхто не проживав та не був зареєстрований. Рішенням 2 сесії 22 скликання Носковецької сільської ради від 01.10.1994 р. [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,6677 га в с. Носківці по вул. Суворова для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю. 19.11.2015 р. позивачка з метою оформлення своїх спадкових прав звернулася до нотконтори, але отримала відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно. Відповідно до технічного паспорту інвентаризаційна вартість майна становить 109851 грн. та складається із житлового будинку 1965 року побудови, ганку 1965 року побудови, погрібу з шийкою 1965 року побудови, літньої кухні 1970 року побудови, убиральні 1965 року побудови, сараю 1970 року побудови, сараю 1968 року побудови, огорожі 1967 року побудови, воріт із хвірткою 1970 року побудови, огорожі 1970 року побудови. Отже, через відсутність правовстановлюючих документів вона не може оформити своїх спадкових прав, а тому просить визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON], який помер 05.01.2015 р., а саме на житловий будинок по вул. Суворова, 53 в с. Носківці Жмеринського району Вінницької області. Позивачка [PERSON], будучи належним чином та завчасно повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с.59), в судове засідання не зявилася її представник [PERSON] у судове засідання також не зявився надав письмову заяву, в якій свій позов поданий в інтересах [PERSON] підтримав за викладених в позовній заяві обставин, просить його задовольнити. Справу просить розглядати без їх участі. Судові витрати віднести на рахунок позивачки. (а.с. 61) Представник відповідача Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області сільський голова [PERSON] в судове засідання не зявився, але через канцелярію суду надав письмову заяву, в якій не заперечує щодо задоволення позову, просить справу розглядати без його участі (а.с. 62, 63). Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить розгляд справи за відсутності позивача, представника позивача та представника відповідача. Суд, оглянувши позовну заяву, матеріали спадкової справи № 376/2015 відкритої до майна померлого 05.01.2015 р. [PERSON], інвентаризаційної справи №610, дослідивши письмові докази, заяви сторін, вважає, що визнання представником відповідача позову необхідно прийняти, оскільки це не суперечить закону і не порушує будь-чиїх прав та інтересів, а позов слід задовольнити. Судом встановлено, що 05.01.2015 року помер батько позивачки [PERSON] (а.с. 5, 7, 8, 9), після смерті якого відкрилась спадщина. Відповідно до заповіту від 04.08.1997 р., що посвідчений секретарем Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 26, [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатимете йому на час смерті [PERSON] (а.с. 10) Даний заповіт не змінено та не відмінено. (а.с. 9-зворот, 50) Згідно довідок виконавчого комітету Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області № 1301 від 19.11.2015 р. та № 505 від 10.05.2016 р. (а.с. 11, 64), [PERSON], який помер 05.01.2015 р., постійно проживав та був зареєстрований в [INFO]. На час смерті спадкодавця із ним ніхто не проживав та не був зареєстрований. Згідно даних погосподарської книги №8, особового рахунку №0645 спірний житловий будинок із господарськими будівлями, що по вул. Суворова, 53 в с. Носківці Жмеринського району Вінницької області рахується за померлим 05.01.2015 р. [PERSON]. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] рішенням 2 сесії 22 скликання Носковецької сільської ради від 01.10.1994 р. передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,6677 га в с. Носківці по вул. Суворова для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства. (а.с. 12) Позивачка [PERSON] звернулась до Жмеринської районної державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться в с. Носківці Жмеринського району Вінницької області по вул. Суворова, 53, належного її батьку [PERSON], який помер 05.01.2015 р. Однак постановою державного нотаріуса № 1627/02-31 від 19.11.2015 р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно через відсутність правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок виданих на імя померлого [PERSON] (а.с. 13) Відповідно до копії спадкової справи № 376/2015 відкритої до майна померлого 05.01.2015 р. [PERSON] (а.с. 44-51) позивачка [PERSON] у строк передбачений ст. 1270 ЦК України звернулась до Жмеринської районної державної нотаріальної контори із письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] Окрім позивачки є спадкоємець на обовязкову часку дружина померлого [PERSON] [PERSON], яка у строк визначений ст. 1270 ЦК України подала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини після смерті чоловіка. Згідно висновку звіту про технічний стан обєкту нерухомого майна по вул. Суворова, 53 в с. Носківці Жмеринського району Вінницької області, встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. (а.с. 19-26). Згідно копії технічного паспорту, виготовленого 29.09.2015 р. Агропромисловим науково-виробничим підприємством «Візит», на спірне домоволодіння (а.с. 14-18), інвентаризаційної справи №610 домоволодіння по вул. Суворова, 53 в с. Носківці Жмеринського району Вінницької області, складеної Агропромисловим науково-виробничим підприємством «Візит» та довідки КП «ВООБТІ» №14 від 19.04.2016 р. (а.с. 42) технічна інвентаризація обєктів нерухомого майна та реєстрація прав власності на житловий будинок № 53 по вул. Суворова в с. Носківці Жмеринського району Вінницької області Жмеринським РСП КП «ВООТБІ» не проводилася. Станом на 29.09.2015 р. на земельній ділянці вул. Суворова в с. Носківці №53 Жмеринського району Вінницької області розташовано: житловий будинок «А» загальною площею 58,5 кв.м, житловою площею 36,9 кв.м 1965 року побудови, ганок 1965 року побудови, погріб з шийкою «П/А» 1965 року побудови, літня кухня «Б» 1970 року побудови, ганок 1970 року побудови, убиральня «В» 1965 року побудови, сарай «г» 1970 року побудови, сарай «Г» 1968 року побудови, огорожа №1 1967 року побудови, ворота з хвірткою №2 1970 року побудови, огорожа №3 1970 року побудови. В оглянутій у судовому засіданні технічній документації на спадкове нерухоме майно відомості про самочинні будівлі та споруди відсутні. Відповідно до ст. 25 ЦК України - цивільна правоздатність фізичної особи виникає в момент її народження і припиняється в момент її смерті; згідно п.11 ч. 1 ст. 346 ЦК України - право власності припиняється в разі смерті власника; згідно ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини; згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті; відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини; відповідно до ч.2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини; відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова, спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов»язкова частка); Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1268, ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Представник відповідача по справі позов визнав, не заперечував проти його задоволення і згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. У 1965 році (на час завершення будівництва) питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином судом встановлено, що [PERSON], який помер 05.01.2015 р., відповідно до запису у погосподарській книзі, належав будинок №53 по вул. Суворова в с. Носківці Жмеринського району Вінницької області, який був успадкований позивачкою [PERSON] шляхом подачі письмової заяви до Жмеринської районної державної нотаріальної контори. Спадковий будинок відповідає вимогам можливості експлуатації за призначенням. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на вказаний будинок спадкоємцеві за заповітом позивачу у справі, наявності спору щодо спадкового майна не встановлено. Таким чином, оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що позов належить задовольнити, так як він обґрунтований, доведений позивачем, відповідає матеріальному закону, визнаний відповідачем і це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст.ст. 25, п.11 ч.1 346, 1216, 1217, 1218, ч.1 ст. 1222, 1223, ч.1 ст. 1241, ч.1 ст. 1269 ЦК України,

Outcome: approved