Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Позивач через засоби поштового зв`язку 16.11.2020 року звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача аліментів на її утримання у розмірі по 2 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 15.03.2018 року було укладено шлюб. Від шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що з січня 2020 року з відповідачем припинили ведення спільного господарства та стали проживати окремо. 21 травня 2020 року відповідач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.10.2020 року. Дитина проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. На даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, у зв`язку із чим має складене матеріальне становище та потребує матеріальної допомоги на її утримання. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.12.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 20-21). В судове засідання сторони не з`явились, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено. Відзив на позов відповідач не подав. Представником позивача [PERSON] [PERSON] до суду подано заяву в якій просить провести розгляд справи у її відсутності, в заяві вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно частини 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15 березня 2018 року (а.с. 8). За повідомленням позивача, шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Позивач зазначила, що дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. На даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, у зв`язку з чим має складене матеріальне становище та потребує матеріальної допомоги на її утримання, проте відповідачем така допомога не надається. Відповідно частин 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Відповідач суду надав наступні письмові докази: характеристику на [PERSON] , [INFO] , який відвідує заклад дошкільної освіти № 471 Дніпровського району м. Києва, у якій зазначено про те, що відповідач приходить в дошкільний заклад поспілкуватися з дитиною та телефонує вихователю і цікавиться життям і здоров`ям [PERSON] (а.с. 46), відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків з інформацією про те, що за період з 1 кварталу 2019 по 4 квартал 2020 інформація про доходи [PERSON] відсутня (а.с. 47) та виписку АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку відповідача за період з 13.10.2020 по 31.08.2020 про перерахування позивачу коштів у розмірах 502,51 грн. - трьома платежами, 201,01 грн. - трьома платежами та у розмірах: 1005,03 грн., 603,02 грн., 502,01 грн. (а.с. 48, 49). З наявних у справі доказів суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на користь позивача до досягнення дитиною трьох років підлягають задоволенню частково, а саме з відповідача слід стягнути на користь [PERSON] аліменти по 1 500 грн. щомісячно з дати подачі позову - з 16.11.2020 року до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьох років. Вказаний розмір аліментів судом визначено з урахуванням обставин, що відповідач є особою працездатного віку, суду не надано доказів про наявність на утриманні [PERSON] будь яких інших осіб, окрім малолітньої дитини сторін по справі, та встановлення обмежень відповідачу щодо працевлаштування за станом здоров`я, тому відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу, також враховується встановлений ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розрахунку на місяць на час розгляду справи. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У іншій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі по 2 000 грн. щомісячно на дружину до досягнення дитиною трьох років. Позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно положень п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення аліментів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. Сторонами не заявлено відшкодування судових витрат, тому у порядку ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат між позивачем та відповідачем судом не вирішується. Відповідно п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Outcome: partial