Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивач Турійська районна державна адміністрація Волинської області звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позов обґрунтовано тим, що відповідачі практично з самого народження залишили сина проживати з бабусею [PERSON] в с. Дуліби Турійського району. Самі ж проживали та працювали в м. Києві. Згодом розійшлися, створили свої сім'ї, мають інших дітей. [PERSON] же проживає з бабусею. Батьки проживають окремо, не займаються вихованням сина, не цікавляться його здоров'ям та навчанням, таким чином свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками. В судовому засіданні представник позивача - служби у справах дітей Турійської РДА [PERSON] позов підтримала повністю, ствердила наведені у ньому факти. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позбавлення її батьківських прав заперечувала, суду пояснила, що народила сина [PERSON] у 18 років, в той час вони з чоловіком [PERSON] працювали в м. Києві, тому сина залишили проживати з бабусею [PERSON], яка запропонувала свою допомогу. Через рік вона з чоловіком розійшлася, залишилася одна з боргами за квартиру, тому змушена була залишитися в м. Києві, щоб працювати та повертати борги. Разом з тим, коли мала вихідні - приїжджала до сина, привозила іграшки, продукти. Бабуся [PERSON] зі своєю дочкою [PERSON] виховували хлопчика як свого, навіть пропонували написати відмову від нього. У 2015 році [PERSON] вийшла заміж, переїхала на постійне місце проживання у Ратнівський район Волинської області, куди хотіла забрати [PERSON], однак бабуся [PERSON] заперечувала, та й дитина звикла жити з бабусею та тіткою, тому переїжджати відмовилася. Зважаючи на життєві обставини: інша сім'я, складна вагітність, народження дитини, проживання в іншому районі, останні два роки не бачила сина, втратила з ним контакт. Однак, ствердила, що постійно цікавиться навчанням та здоров'ям сина, про що спілкується з бабусею [PERSON], надсилає кошти на утримання дитини, та намагатиметься відновити стосунки з сином. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоч був вчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, оскільки судова повістка йому надсилалась відповідно до ст. 74 ЦПК України за адресою, за якою він зареєстрований у встановленому законом порядку. Крім того, відповідач [PERSON] викликався в суд по телефону, про що свідчить складена секретарем судового засідання телефонограма від 03 серпня 2017 року. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідків дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про народження (а. с. 5) відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки про склад сім'ї від 01 червня 2017 року №185/05-2, актів обстеження матеріально - побутових умов проживання від 28 квітня 2017 року, 08 червня 2017 року малолітній [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] та тіткою [PERSON] в смт Турійськ Волинської області в задовільних житлових умовах. Батьки хлопчика не цікавляться його життям, не приймають участь у вихованні, не допомагають матеріально (а. с. 13, 15, 16). Згідно довідки від 25 квітня 2017 року №32, виданої НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - гімназія» смт Турійськ, характеристики з місця навчання [PERSON] навчається у 4-Б класі вказаного навчального закладу та зарекомендував себе як старанний учень, бере активну участь у шкільному житті, є переможцем музичних пісенних конкурсів різних рівнів. Хлопчик проживає з бабусею, батьки не цікавляться навчанням та вихованням дитини, не з'являються на батьківські збори (а. с. 7, 8). Відповідач [PERSON] зареєстрована в с. Заболоття Ратнівського району Волинської області, де проживає разом з чоловіком та дочкою [PERSON], [INFO]. [PERSON] доброзичлива, приязна в спілкуванні. Надсилає по можливості кошти на утримання сина [PERSON], спілкується з бабусею, яка його виховує, та не відмовляється від свого сина, що стверджується довідкою про склад сім'ї, характеристикою з місця проживання від 12 червня 2017 року №№1761, 1763 (а. с. 9, 10). Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що малолітній [PERSON] проживає з нею, вона його виховує та доглядає. Батько ж життям дитини не цікавиться, жодних коштів на його утримання не надає. Мати дитини приїжджала до сина, надсилала грошові перекази на його утримання, вони часто з нею спілкувались по телефону про успіхи та досягнення [PERSON], про його навчання та здоров'я. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні ствердили ті обставини, що дитиною опікується бабуся [PERSON] Батьків [PERSON] за місцем його проживання та навчання вони не бачили. Свідок [PERSON], яка є сільським головою в с. Дуліби Турійського району, де зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON], в судовому засіданні характеризувала відповідача [PERSON] з негативної сторони. Також ствердила про те, що батьки [PERSON] залишили його з бабусею, самі ж рідко навідувались до нього. Підтвердив вказані обставини і свідок [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив суду, що через життєві обставини відповідач [PERSON] дійсно два роки не бачила сина. Однак раніше завжди їздила до нього, спілкувалась по телефону, допомагала матеріально. Він як чоловік [PERSON] підтримує її бажання відновити стосунки з сином. [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає з бабусею та тіткою, яку називає мамою, йому з ними добре, та він не знає, чи хотів би спілкуватись з батьками. Відповідно до частини 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 СК України передбачає підстави для позбавлення батьківських прав. Так, згідно з пунктом 2 частини 1 цієї статті, на яку посилається позивач, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до роз'яснень пункту 15 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та з'ясовувати позицію й обґрунтування відповідача. Встановлені судом обставини справи вказують на те, що відповідач [PERSON] не турбується про належне виховання сина [PERSON] та не піклується про нього. Відповідач [PERSON] характеризується з негативної сторони та як батько неналежно ставиться до свого обов'язку по вихованню дитини, не цікавиться здоров'ям та навчанням сина, його успіхами та досягненнями, не надає жодних коштів на його утримання, не виявляє до нього інтересу. Крім того, неявку відповідача [PERSON] в судове засідання без жодних причин, який був повідомлений про дату, час та місце його проведення, про що свідчить, зокрема, телефонограма, суд також розцінює як нехтування останнім своїми батьківським обов'язками та байдужість до долі дитини. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з умисним ухиленням від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини та свідомим нехтуванням своїми обов'язками. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України в редакції, що діяла на час звернення позивача із позовом до суду, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, який не працює, однак є працездатним, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі, в якому просив позивач, по 450 грн щомісячно. Крім того, згідно ст. 367 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання даного судового рішення в частині стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] в доход держави слід стягнути 640 грн судового збору. Позовні ж вимоги Турійської районної державної адміністрації Волинської області до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав до задоволення не підлягають. Так, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи відповідача [PERSON] про те, що вона, хоч і не цілком належно виконувала свої батьківські обов'язки по відношенню до сина [PERSON], зважаючи на життєві обставини, однак і не нехтувала ними. Показами свідків [PERSON], [PERSON] стверджується, що відповідач [PERSON] приїжджала до сина, цікавилась його успіхами та досягненнями, його навчанням та здоров'ям, надсилала грошові перекази на його утримання, що стверджується також фіскальними чеками (а. с. 44). Тому викладені в акті обстеження матеріально - побутових умов проживання від 28 квітня 2017 року, довідці в місця навчання [PERSON] обставини про те, що батьки хлопчика не цікавляться його життям, не приймають участі у його вихованні, не допомагають матеріально, по відношенню до відповідача [PERSON] не прийняті судом до уваги, оскільки спростовані вказаними поясненнями свідків, фіскальними чеками. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). В матеріалах справи наявний висновок Турійської районної державної адміністрації від 13 червня 2017 року №131732/2-17, який вказує про доцільність позбавлення [PERSON], [PERSON] їх батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Проте, суд не може погодитись з даним висновком по відношенню до відповідача [PERSON], оскільки такий складений без участі відповідача, належного повідомлення дату, час та місце проведення засідання комісії з питань захисту дитини, без з'ясування її позиції. На момент розгляду справи встановлено, що [PERSON] до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов'язків не притягувалася, за місцем проживання характеризується позитивно, надає кошти на утримання сина, та в судовому засіданні пояснила, що хоч і не цілком належно відносилася до своїх батьківських обов'язків через певні життєві обставини, проте на сьогоднішній день вона бажає відновити стосунки з сином та брати участь у його вихованні. Таким чином, слід надати можливість [PERSON] змінити своє ставлення до виконання батьківських обов'язків, так як родинні стосунки між матір'ю та сином з часом можуть налагодитися. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН № 44/25 від 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Обставини, на які посилається позивач, не можуть бути достатньою підставою для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав. Крім цього, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Також судом в силу вимог ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» враховано рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», де зазначено, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. За таких обставин справи, а також враховуючи те, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні пообіцяла змінити своє ставлення та відношення до виховання сина, суд дійшов висновку, що певна вина відповідача [PERSON] у неналежному виконанні своїх батьківських обов'язків відносно її малолітнього сина є, однак вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] є передчасним.

Outcome: partial