Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Позивач у червні 2010 року звернувся до суду із зазначеним позовом і просив стягнути з відповідача за перевитрату дизельного пального 616 літрів за ціною 7 грн. на суму 4312 грн.. У заяві вказано, що відповідач з 17 липня 2008 року по 13 серпня 2009 року працював у позивача водієм, одержував дизельне пальне, списання якого проводилось за встановленими нормами згідно подорожніх листів. На день звільнення відповідача з роботи було встановлено, що за період роботи він одержав 2630 літра дизельного пального, з яких було витрачено за нормою 2014 літра і перевитрата склала 616 літра за ціною 7,0 грн. за 1 літр на суму 4312 грн., вартість якої відповідач у добровільному порядку не сплатив. У судовому засіданні представник позивача свої уточнені позовні вимоги підтримав повністю, відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд находить позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідач за наказом № 43-к від 17 липня 2008 року з дня видання наказу був прийнятий на роботу до позивача водієм-експедитором на автомобіль МАЗ. Автомобілі, на яких працював відповідач, відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, належали агропромисловому торговому дому «СГ» (далі - замовник), з яким позивачем був укладений договір № 6/10 від 18 травня 2005 року та додаткова угода до нього № 2 від 23 жовтня 2006 року на надання послуг по обслуговуванню та відповідальному зберіганню вантажних автомобілів МАЗ і причепів до них. Відповідно до вказаного договору та додаткової угоди до нього, позивач зобов»язався щодо вантажних автомобілів МАЗ і КАМАЗ (п.п. 1.1. договору) надавати замовнику послуги із їх забезпечення водійським складом (п. 2.2.6. договору), проводити їх технічне обслуговування силами водійського складу за умови надання запасних частин і витратних матеріалів (п. 2.2.8. договору). За наданні послуги позивач мав право на одержання від замовника оплати їх вартості (п.п. 3.1.-3.3. договору), а також зобовязався повністю відшкодувати замовнику заподіяну шкоду, що виникла в результаті неналежного обслуговування техніки (п. 4.1. договору). Відповідно до 6 набірних відомостей про заправку автомобілів та 5 подорожніх листів вантажного автомобіля, відповідач за період з липня по вересень 2008 року отримав 2630 літрів дизельного пального. Наказом позивача № 56-к від 13 серпня 2009 року відповідач був звільнений з роботи за прогул без поважних причин за ст. 40 п. 4 КЗпП України. Згідно вказаних вище відомостей та подорожніх листів, підписи на яких відповідачем не заперечуються, ним було втрачено 2014 літрів і перевитрата склала 616 (2630 - 2014) літрів дизельного пального, вартість якого визначена виходячи з ціни 7 грн. за 1 літр, що діє у Великомихайлівському районі на день винесення рішення у справі, у сумі 4312 грн. (616 л х 7 грн.). Оцінюючи встановлені обставини та правовідносини, що склались між сторонами, суд виходить з наступних положень Кодексу законів про працю України: працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (ч. 1 ст. 131); працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (ст. 130); працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків (п. 6 ст. 134); розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди (ст. 135-3). Пунктом 14 «в» постанови ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 05 серпня 1983 року № 759 «О повышении эффективности использования автотранспортных средств в народном хозяйстве, усилении борьбы с приписками при перевозках грузов автомобильным транспортом и обеспечении сохранности горюче-смазочных материалов» встановлено, що за перевитрату пального понад встановлені норми з вини працівників автомобільного транспорту з них утримується 100% вартості перевитраченого автомобільного пального. З відповідача підлягають стягненню також понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved