Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач через представника звернувся до суду з вищевказаним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просить за договором позики від 28.01.2011 року на суму 34\~461,38 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27 серпня 2014 року складало 478\~702, 13 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] серпня в місті Харкові шляхом надання позивачеві права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцю на його розсуд за ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, для чого надати позивачу право предявляти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, заяви до Державної міграційної служби, Державної реєстраційної служби України, Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації, органів нотаріату і приватних нотаріусів, державних органів, установ, підприємств, організацій з питань отримання витягів та інших документів, довідок про склад сімї та вчиняти інші дії, повязані з вирішенням цих питань. Крім того, позивач просить виселити відповідача з іпотечного майна, передати предмет іпотеки в управління позивача на період до його реалізації та стягнути на його користь понесені судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 28.01.2011 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] в позику валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 19\~500,00 доларів США з умовою повернення цих коштів в порядку та в строки передбачені договором, але не пізніше 28 січня 2016 року. 28 січня 2011 року в забезпечення виконання зобовязань відповідача за договором позики, між позивачем та відповідачем був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідач передала позивачеві в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] серпня в м. Харкові. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань, позивач був змушений звернутися в суд із позовом, за результатами розгляду якого 27.08.2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова було винесене рішення про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 28.01.2011 року в розмірі 34\~461,38 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 27.08.2014 року становило 478\~702,13 грн., та судового збору в сумі 3\~441,00 грн. В рахунок задоволення цих вимог позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання йому права на його продаж будь-якій особі - покупцю за процедурою згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Задля збереження предмета іпотеки від знищення або пошкодження, а також з метою належного господарського використання переданого в іпотеку майна, позивач просить передати предмет іпотеки йому в управління на період до його реалізації. Позивач також зазначає, що дотримався положень закону про направлення іпотекодавцю вимоги про добровільне звільнення іпотечного майна і вимагає її примусового виселення з квартири. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд даної справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсягу, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце розгляду даної цивільної справи була повідомлена своєчасно та належним чином. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 28.01.2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, з якого вбачається, що позивачем було надано відповідачеві позику в сумі 19\~500,00 доларів США, а відповідач зобов'язалася повертати позичені кошти частинами по 600,00 доларів США кожні три місяці до 28.12.2015 року і здійснити остаточне повернення позики в сумі 7\~500,00 доларів не пізніше 28.01.2016 року. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] перед [PERSON] за договором позики, 28.01.2011 року між ними був укладений іпотечний договір, за яким [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку квартиру за № 41 за адресою: м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд. 49-Б, яка складається з 1 кімнати, житловою площею 14,3 кв. м., загальною площею 27,5 кв. м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 12.05.1999 року, реєстраційний № 1-99-183935, виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управлінням економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради згідно з розпорядженням № 32378 від 12.05.1999 року. Сторони домовились, що вартість предмета іпотеки складає 154\~700,00 грн. В п. 12 іпотечного договору сторони визначили такі можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки або шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, яка встановлена за згодою сторін на момент укладення іпотечного договору, або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, та на умовах на власний розсуд іпотекодержателя. Право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя належить іпотекодержателю. Однак, відповідач порушила свої зобов'язання за договором позики від 28.01.2011 року. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.08.2014 року, яке набрало законної сили, по справі № 628/137/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики встановлено факт неналежного виконання відповідачем її зобов'язань за договором позики від 28.01.2011 року, а також визначено розмір належної до стягнення з неї на користь позивача заборгованості за цим договором станом на 25.12.2013 року в розмірі 34\~461,38 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 27.08.2014 року складало 478\~702,13 грн., та стягнуто судові витрати в сумі 3\~441,00 грн. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором. Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель має право звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. З огляду на вищевказане, суд вважає, що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення його вимог до відповідача за договором позики від 28.01.2011 року в розмірі 34\~461,38 доларів США підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду, крім іншого, зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». В укладеному 28.01.2011 року іпотечному договорі сторони передбачили спосіб звернення стягнення на заставлене майно шляхом його продажу третій особі - покупцю згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до п. 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві. Отже, вимога позивача про застосування саме такого способу звернення стягнення є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Згідно розяснень, що містяться в п. 42 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року, резолютивна частина рішення суду, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, має відповідати, як\~вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку»,так і положенням п. 4 ч. 1\~ст. 215 ЦПК України, а саме в ній повинна бути зазначена початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна). Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням, предмет іпотеки на підставі рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. З метою реального виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу, суд вважає за доцільне задовольнити вимогу позивача про передачу йому предмета іпотеки в управління на період до його реалізації. Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Відповідно до порядку, встановленого в ст. 40 Закону, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у цей або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. З матеріалів справи вбачається, що 03.10.2014 року позивач через свого представника направив відповідачу лист із вимогою про добровільне звільнення квартири в порядку ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, позивачем дотримано передбачену ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України процедуру направлення відповідачу вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення протягом місяця з моменту її отримання, і тому суд вважає цю вимогу також обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, в тому числі витрат на правову допомогу. Згідно ст. 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків безоплатної правової допомоги. З матеріалів справи вбачається, що 01.10.2014 року позивачем через представника було укладено договір про надання правової допомоги із ТОВ «Харківський центр правової допомоги» до якого додано калькуляцію-розрахунок вартості послуг з надання правової допомоги в сумі, що не перевищує граничних розмірів, встановлених Постановою КМУ № 590 від 27.04.2006 року, і сплачено 8\~282,40 грн., на підтвердження чого суду надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 01-01/10. На підставі викладеного,

Outcome: approved