Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позов мотивує тим, що 26 січня 2004 року померла його мати [PERSON], яка після розірвання шлюбу з його батьком [PERSON], 24.05.1971 року змінила прізвище з «Пірюткіна» на «Кравчук». Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в м. Луцьку по вул.Черняховського,31, як спадкове майно, яке вона прийняла після смерті [PERSON], який помер 23.12.1989року та [PERSON], який помер 1985 року шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном у відповідності до ст.549 ЦК України (в редакції 1963року), та який належав спадкодавцям [PERSON] та [PERSON] на| праві спільної часткової власності відповідно до свідоцтва про право власності від 27.06.1991 року № 348. Син спадкодавця, [PERSON] постійно проживав з [PERSON] на час відкриття спадщини, а тому в силу вимог ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. 24 квітня 2015 року [PERSON] звернувся в Першу Луцьку державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу № 17/2015 . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.04.2015 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями № 31 по вулиці Черняховського в м. Луцьку, який належить [PERSON] та [PERSON], спадкоємцями яких була [PERSON] з тих підстав, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно та розяснено право звернення до суду за захистом свого права. Посилаючись на наведене, позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті матері [PERSON], яка померла 26 січня 2004 року, а саме: житловий будинку з надвірними будівлями та спорудами, якийзнаходиться в м. Луцьку по вул. Черніховського, 31 Волинської області. Представник позивача подала суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, згідно з якою позовні вимоги підтримує. Представник відповідача подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду, заперечень немає. Одночасно повідомляє, що вирішенням даного спору права і законні інтереси територіальної громади м.Луцька, в особі якої діє Луцька міська рада, порушені не будуть, оскільки, даний спір стосується приватного майна фізичних осіб, в яких існують перешкоди в реалізації свого права власності на обєкти нерухомості. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З копії свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 141619 від 28 січня 2004 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області вбачається, що 26 січня 2004року померла [PERSON]. (а.с.2). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу вбачається, що остання після розірвання шлюбу з батьком позивача [PERSON], 24.05.1971 року змінила прізвище з «Пірюткіна» на «Кравчук». (а.с.3). Судом встановлено, що після смерті матері позивача [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в м. Луцьку по вул. Черняховського, 31, як спадкове майно, яке вона прийняла після смерті [PERSON], який помер 23.12.1989 року та [PERSON], який помер 1985 року, шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном у відповідності до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), та який належав спадкодавцям [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності відповідно до свідоцтва про право власності від 27.06.1991 року №348. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З довідок ЖКП №2 від 26.11.2010р. №2911 та №2912 вбачається, що у житловому будинку з надвірними будівлями № 31 по вулиці Черняховського в м. Луцьку, на момент смерті 23 грудня 1989 року [PERSON] разом з ним проживали і були зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO] (онук), на момент смерті 26.01.2004року [PERSON] разом з нею проживав і був зареєстрований її син [PERSON], [INFO] (а.с.13). Таким чином, як встановлено судом, син спадкодавця, [PERSON] постійно проживав з [PERSON] на час відкриття спадщини, а тому в силу вимог ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Судом встановлено, що заповіту, у якому б померла [PERSON] виразила свою волю та розпорядилася подальшою долею спадкового майна, немає, а тому, в даному випадку, має місце спадкування за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Як встановлено судом, позивач є спадкоємцем першої черги - рідним сином спадкодавця, [PERSON], інших спадкоємців першої черги за законом, які б могли претендувати на частку спадкового майна відповідно до ст. 1261 ЦК України, на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] - не має. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Як слідує із змісту ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як встановлено судом, спадкодавець [PERSON] за життя не оформила у передбаченому законом порядку право власності на належне їй спадкове майно, а тому при зверненні позивача [PERSON] до Першої Луцької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями № 31 по вулиці Черняховського в м.Луцьку, який належить [PERSON] та [PERSON], спадкоємцями яких була [PERSON], постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.04.2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів, виданих на імя спадкодавця на вищевказане спадкове майно. (а.с.16) Разом з тим, статтею 1296 ч.3 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, за таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати за позивачем, в порядку спадкування за законом, право власності на вищевказаний житловий будинку з надвірними будівлями та спорудами, як на спадкове майно після смерті матері [PERSON], яка померла 26 січня 2004 року.

Outcome: approved