Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] (ІПН [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], виданий Армянським міським відділом ГУ МВС України в Автономній Республіці Крим, 30 листопада 2005 року) заборгованість за кредитним договором № 500216298 від 08 липня 2011 року, укладеним між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем, в сумі 50 213,40 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08 липня 2011 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № 500216298, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 39 999,00 грн. 23 грудня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу, за яким ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» належне йому право вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором, укладеним з [PERSON] Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконувала, не здійснювала платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка складає 50 213,40 грн. 10 жовтня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем не було отримано, а конверт разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Позивачем копію ухвали суду про відкриття провадження було отримано 25 вересня 2018 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідач не скористався правом подання до суду відзиву на позовну заяву, позивачем додаткових пояснень до суду подано не було. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 08 липня 2011 року року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 500216298, за умовами договору Банк зобов'язувався надати Позичальнику кредит в сумі 39999,00 грн. на строк до 11.07.2014 року із сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи з 17% річних. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України. З матеріалів справи вбачається, що банк, ПАТ «Альфа-Банк» виконав свої зобов'язання перед [PERSON] в частині надання кредиту. Однак [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, своєчасно не повернула кредит, не сплатила проценти за користування кредитом. За договором факторингу від 23 грудня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Росвен Інвест Україна» право вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором від 08 липня 2011 року №500216298. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином. Згідно положень ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 29 травня 2018 року позивач надіслав відповідачу листа про погашення простроченої заборгованості, яка залишилась відповідачем поза увагою. Станом на 23 грудня 2013 року заборгованість відповідача становить 50213,40 гривень, яка складається з простроченої заборгованості по тілу кредиту в сумі 40013,40 гривень,ь прострочені відсотки за користування кредитом в сумі 10200,00 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором про надання кредиту. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду у розмірі 1762,00гривень. Враховуючи наведене та

Outcome: approved