Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач ТОВ НВП «Модуль» 24.09.2014 року звернулось в Деснянський районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання договору. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ НВП «Модуль» та відповідачем [PERSON] 31.07.2011 року було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна та обладнання в кредит з розстрочкою платежу. Зазначеним договором сторони визначили взаємні права і обов'язки, зокрема, порядок і строки оплати: до 01.06.2012 року відповідачем мала бути сплачена сума, еквівалентна 47800 доларів США, а до 31.12.2013 року - вся сума, еквівалентна 145000 доларам США. Однак ці умови договору відповідачем виконані не були. Оскільки зазначена істотна умова договору (строк виконання зобов'язання) не була виконана, позивач просить розірвати зазначений договір на підставі ч.2 ст. 651 ЦК України ( т.1 , а.с.1-2). 08.07.2015 року справа за підсудністю надійшла до Іванківського районного суду Київської області (т.1, а.с. 78, т.2 а.с.2). Відповідач [PERSON], скориставшись своїм правом, 29.07.2015 року звернувся до ТОВ НВП «Модуль» із зустрічною позовною заявою про зобов'язання виконати умови договору. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що він та ТОВ НВП «Модуль» (в особі його генерального директора [PERSON]) 31.07.2011 року уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна та обладнання в кредит з розстроченням платежу. Згідно п.1.1 Договору його предметом є об'єкт нерухомості ТОВ НВП «Модуль» (в [ADDRESS]) та обладнання, необхідне для здійснення підприємницької діяльності, яке знаходиться на балансі підприємства. Згідно п.1.2 Договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю та переоформити підприємство на наступних власників, а саме: на [PERSON] (третю особу) нерухоме майно згідно земельного Акту № 1 та № 2, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] та обладнання, яке знаходиться на балансі підприємства, а покупець зобов'язується в порядку і на умовах, передбачених Договором, прийняти майно, і тільки тоді сплатити договірну ціну за нього частинами. За п.1.4 Договору право користування майном переходить до покупця з моменту підписання договору. Цей пункт договору ТОВ не виконується, як не виконано і п.1.5 договору (не підписано договір застави нерухомого майна та обладнання), п.3.1. та п.3.2. договору ( за актом прийому-передачі не передано майно після підписання Договору) , п.5.1 та п.5.2 договору (відповідач чинить перешкоди у проведенні господарської діяльності, що унеможливлює сплату коштів. Вже після підписання Договору відповідачем було вивезено з території підприємства майно, яке належить цьому підприємству. Досі переліку та оцінки майна, що знаходиться на балансі підприємства з боку відповідача не надано, як і самого обладнання для роботи та сплати коштів). 09.11.2012 року відповідачу за Договором було сплачено кошти відповідно до договору у сумі 11500 грн., що еквівалентно 1405 доларам США ( кошти внесені в якості внеску в уставний фонд ТОВ НВП «Модуль», про що написана розписка гендиректором [PERSON]). Тобто, умови договору зі сторони [PERSON] виконуються належним чином. Проте, відповідач, підписавши договір,отримавши кошти, передавши печатку, відмовляється від їх виконання. Прийнявши кошти від третьої особи, як внесок у статутний фонд підприємства, відповідач погодився тим самим з умовами підписаного договору. [PERSON] з травня по липень 2015 року сплачено відповідно до договору 5700 грн. З серпня 2013 року [PERSON] призначена на посаду директора ТОВ НВП «Модуль» (відповідно до п.5.4. договору їй передано круглу печатку ТОВ). Позивачем було направлено ТОВ претензію від 14.07.2014 року з вимогою виконати умови договору та зупинення перешкоджання діяльності позивача. Враховуючи викладене, позивач просить зобов'язати ТОВ виконати зобов'язання за договором від 31.07.2011 року шляхом: передачі в користування майна за актом прийому-передачі майна, не чинити перешкоди у господарській діяльності, підписання договору застави нерухомого майна та обладнання, що належить ТОВ з його нотаріальним посвідченням (т.2, а.с. 47-51). У судовому засіданні 10.05.2016 року представником позивача по зустрічному позову було змінено предмет позову. Зокрема, представник позивача просила внести зміни до договору купівлі-продажу нерухомого майна та обладнання з розстроченням платежу від 31.07.2011 року, підписаного між [PERSON] та ТОВ НВП «Модуль», в особі генерального директора [PERSON]: Виключити в назві «нерухомого», П.1.1 договору викласти в наступній редакції: «предметом договору є продаж майна, що знаходиться на балансі ТОВ НВП «Модуль», яке розміщено за адресою [ADDRESS]» П.1.2 договору викласти в наступній редакції: «продавець в порядку і на умовах передбачених договором, зобов'язується передати у власність покупцю майно, що знаходиться на балансі ТОВ НВП «Модуль», яке розміщено за адресою [ADDRESS] та право користування орендованою земельною ділянкою, загальною площею згідно земельного акту № 1 та № 2, розташованого за адресою [ADDRESS], а Покупець зобов'язується в порядку і на умовах передбачених Договором прийняти майно та сплатити договірну ціну за нього частинами в порядку? передбаченому Договором». П.1.3 Договору викласти у наступній редакції: «договірна ціна майна ТОВ НВП «Модуль» становить 279 000 грн. двісті сімдесят дев'ять тисяч грн.00 коп.» П.2.1 Договору викласти в наступній редакції: «покупець зобов'язаний внести оплату для виплати договірної ціни загальну суму 279000 грн. Двісті сімдесят дев'ять тис. грн. 00 коп.» П.2.2 Договору викласти в наступній редакції: «покупець здійснює оплату наступними платежами: 29000 грн. - зараховуються попередні платежі, 250000,00 - перераховуються з депозитного рахунку суду на рахунок Продавця відразу після внесення змін до Договору». У задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування змінених позовних вимог представник [PERSON] послалася на те, що з розділу ІІ Договору вбачається, що фактично відбувається продаж не нерухомого майна, а корпоративні права. Обов*язковість нотаріального посвідчення таких договорів не передбачена. У договорі не передбачено, яке саме нерухоме майно продається, але чітко визначено, що після сплати відповідної суми коштів Продавець передає Покупцю корпоративні права, що чітко визначено договором. [PERSON] сплатив 09.11.2012 року у якості внеску в уставний фонд 11500 грн., що еквівалентно 1405 доларів США. За в період з 14.05.2015 року по 24.07.2015 року окремими платежами 6200 грн. Саме у зв'язку з невиконанням п.1.4, 1.5, 3.1, 3.2, 5.1, 5.2 договору, введення Позивачів в оману, вони несуть збитки, тому на підставі ч.2 ст. 652 ЦК просили змінити договір шляхом внесення зазначених вище змін. У судовому засіданні представник позивача по первісному позову та відповідача по зустрічному Головненко Д.О. первісний позов підтримав у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги ( як первісні, так і змінені) не визнав. Представник позивача по зустрічному позову і відповідача по первісному [PERSON] зустрічні змінені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а первісні не визнала. У судовому засіданні [PERSON] дав пояснення, які зводяться до того, що фактично його знайшла [PERSON]: під час розмови вона повідомила йому, що вони з чоловіком мають намір продати підприємство. Приїхавши на місце в с. Феневичі, йому показав [PERSON] територію, крани, споруди, пилораму. Як, виробничник, він все зацінив, прикинувши на чому можна заробити гроші. Зокрема, електротрансформатор, який на даний час коштує 600-700 тисяч грн. і чотиристоронній станок для виробництва продукції. Сам договір складали вони з дружиною, а [PERSON] правив, потім його підписали. Після підписання договору [PERSON] почав вивозити майно: бочку на колесах, колеса, металобрухт. [PERSON] наполягав на складанні акту прийому-передачі, а [PERSON] казав, що все перепише після передачі грошей. [PERSON] не погодився, бо мав знати, де чиє майно, чи воно не обтяжене якимось чином. Договір не виконаний саме [PERSON] За договором оплата мала бути проведена за три роки: мали працювати і сплачувати. Він хотів платити лише на законних підставах - на рахунок ТОВ «Модуль» за викуп цього підприємства Це було у 2013-2014 роках. Фактично заплачено 35000 грн. Цими коштами вони хотіли показати, що хочуть і будуть платити. Договір був укладений на суму 145000 доларів США, але цю суму він на даний час платити не буде, так як майно вивезено з підприємства, і про нову суму треба домовлятись. Третя особа [PERSON] підтримала свого представника. У судовому засіданні зазначила, що 31.07.2011 року між ТОВ НВП «Модуль» та її чоловіком був підписаний договір купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться в [ADDRESS] та обладнання, необхідного для здійснення підприємницької діяльності, яке знаходилось на балансі підприємства. Відповідно до п.1.2 договору продавець був зобов'язаний переоформити на неї ([PERSON]) нерухоме майно згідно земельного акту № 1 та № 2 та обладнання, а покупець мав сплати ціну договору частинами у порядку, передбаченому договором. Договір підписувався у присутності [PERSON], яка була однієї із засновників ТОВ і є дружиною [PERSON] Оскільки майно не було передано, вони мали купувати і завозити своє обладнання, тому і не мали можливості заробити кошти для оплати по договору. Фактично було пусте місце, де нічого немає. Відповідно до довідки, наданої ТОВ НВП «Модуль» [PERSON] сплатив 1405 доларів США (еквівалент 11500 грн.). Відразу після підписання договору [PERSON] вивіз з території майже все, що було, залишивши лише приміщення старої бані. 26.08.2013 року наказом № 27-к [PERSON] призначив її на посаду виконавчого директора, передав печатку і повноваження. З початку 2013 року [PERSON] стали чинити перешкоди , виключаючи світло, перерізали проводи, виганяли з території, вимагали кошти та розписки на неіснуюче майно. До трансформатора, який стоїть на земельній ділянці ТОВ НВП «Модуль» підключив ще двох підприємців, і все обліковувалось на одному лічильнику. У 2014 році , коли вони з чоловіком принесли [PERSON] кошти у сумі 50000 грн., він офіційно не захотів їх взяти: надав рахунок тільки після письмового звернення, і то тільки після поданого ним до суду позову про розірвання договору. Перед підписанням договору вони бачили документ, де було зазначено, що земельна ділянка в [ADDRESS] є у приватній власності і є внеском у статутний капітал. Вважає, що слід зробити оцінку майна, і згідно акту передачі, тоді і будуть знати за що мають платити. Якщо не буде обладнання, сума (ціна) договору може змінитись. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав покази, які зводяться до того, що він директором на ТОВ «Модуль» працює з 01.09.2009 року. Про підписання договору знав. Підписували його у присутності [PERSON], [PERSON], обох [PERSON] та його. Після підписання договору ніяке майно не передавалось. Вони ж ([PERSON]) завезли свої станки і так працюють. В 2011-2012 роках на підприємстві були крадіжки, у яких [PERSON] звинувачували їх. На підприємстві є трансформатор, проте, [PERSON] перешкоджали у користуванні ним, до нього підключали інших. Він (свідок) особисто ніяких договорів не підписував, їздив по заводах, шукав клієнтів, підписував фінансову документацію, накази про звільнення і прийняття на роботу. Директор він там лише по заяві: ніяких повноважень [PERSON] йому не давав. Оригінали документів (статут, печатка) знаходяться в [PERSON], пізніше печатку Іванін передав йому. Доступу до майна підприємства він (свідок) немає. Десь через півроку, як він (свідок) почав працювати, [PERSON] стали вивозити майно (станки, цистерну). Після підписання договору майна там вже не було. Рахунки по підприємству закриті років з два тому, але воно продовжувало працювати ( з 2005 по 2010 роки). На даний час не працює: немає ні робітників, ні станків. Оцінюючи покази свідка, суд зазначає, що суду не надано належних доказів того, що в період з 2009 по 2015 роки ТОВ НВП «Модуль» у встановленому законодавством та установчими документами порядку приймало на роботу працівників, сплачувало за них податки і збори. [PERSON] згідно наказу ТОВ № 26-к від 26.08.2009 року був призначений виконавчим директором на період з 01.09.2009 року по 01.09.2012 року з правом підпису у банківських документах щодо спожитої електроенергії. В порядку п.7.20 Статуту товариства [PERSON] іншими повноваженнями не був наділений, не мав права приймати на роботу найманих працівників, заповнювати їм трудові книжки. Тобто докази наявності трудових відносин з ТОВ НВП «Модуль» є неналежними, тим більше з огляду на предмет первісного та зустрічного позовів: розірвання договору купівлі-продажу та зміни його предмета. Суд, вислухавши сторони, вивчивши надані суду письмові докази, приходить до висновку, що у задоволенні як первісного, так і зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Пред*являючи позовні вимоги один до одного, сторони виходили з того, що між ТОВ НВП «Модуль» в особі генерального директора [PERSON] та [PERSON] 31.07.2011 року укладено договір купівлі-продажу. Як вбачається з самої назви договору - це був договір купівлі-продажу нерухомого майна та обладнання в кредит з розстроченням платежу. П.1.1 цього Договору визначено, що «предметом договору є об'єкт нерухомості ТОВ НВП «Модуль», який розміщено у [ADDRESS] та обладнання, необхідне для здійснення підприємницької діяльності, яке знаходиться на балансі підприємства». Проте, у судовому засіданні було встановлено, що фактично сторони не дійшли згоди ні щодо предмета договору, і, як наслідок, щодо його ціни. Неузгодженість щодо предмета договору слідує, зокрема, навіть із заяви про зміну предмета позову, в якому представник позивача по зустрічному позову безпосередньо зазначила, що розділом ІІ Договору передбачено продаж не нерухомого майна, а корпоративних прав. В той же час зазначено у цій же заяві , що під час підписання Договору Відповідачем було запевнено Позивача, що останньому належить на праві власності нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці, що належить підприємству на праві приватної власності, згідно земельного Акту № 1 та № 2, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] та обладнання, яке знаходиться на балансі підприємства, відповідно до переліку, що знаходиться у п. 2.1 Змін до статуту від 11.11.1999 року,а саме: «нежитлові будинки, будівлі та приміщення, технічне устаткування, автомобілі, крани технічні, козлові та інші, станки металообробні, станки деревообробні, пересувне устаткування, складські приміщення, устаткування для виготовлення блоків - розчинозмішувачі та вібростенди, вилові трансформатори та кабелі, зварювальне обладнання, оргтехніка, офісне обладнання, цистерни, меді, приватизована земля, цінні папери. Саме все це було оцінено продавцем у 145000 доларів США, що еквівалентно 1 150 000 грн. Досі переліку майна та його оцінки, з боку ТОВ не надано, акт прийому-передачі відсутній. Далі позивач стверджує, що спірний договір є договором про продаж товару в кредит: наявний трансформатор,станок РАУТ-1942 р.в. та невелику кількість металобрухту,що знаходиться на території в [ADDRESS] коштує не більше 150000 грн., а позивач погоджується заплатити 279000 грн. Тому і просять внести зміни до договору купівлі-продажу, які зазначені вище. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. В даному випадку жодною із сторін не виконано у порядку і строки жодної з викладених у договорі умов, ні щодо передачі майна, ні щодо його оплати. Статтею 652 ЦКУ передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Так, зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. Відповідно до частини третьої ст. 653 ЦКУ у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. В статті 655 ЦК України зазначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві ), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.2, ч.4 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачена розстрочка платежу. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплату товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Дії сторін були направлені на укладення договору купівлі-продажу нерухомого та іншого майна. Проте, щодо предмету договору вони не дійшли згоди, про що свідчить відсутність конкретно визначеного майна. Так у п.2.1 договору передбачено зобов'язання Продавця передати у власність Покупця нерухоме майно загальною площею згідно земельного Акту № 1 та № 2 та обладнання, яке знаходиться на балансі підприємства. Ні переліку обладнання, ні нерухомого майна Договором чи будь-якими додатками до нього не визначено. Як не надано суду і зазначених Земельних актів № 1 та № 2 для того, щоб можна було здійснити їх оцінку поряд з іншими доказами. У судовому засіданні жодна із сторін не змогла дати чіткого переліку майна, яке було предметом договору. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України). Як наслідок не визначення предмету договору, сторони не дійшли згоди і щодо ціни договору. Так, [PERSON] та його представник зазначали у судовому засіданні, що мова, насамперед, йшла про земельну ділянку, яка, як вони вважали, належала ТОВ НВП «Модуль». І навіть у змінених позовних вимогах щодо внесення змін до договору купівлі-продажу знову ставиться вимога про передачу покупцю права користування орендованою земельною ділянкою. Це після того, як у судовому засіданні досліджені докази того, що земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ТОВ НВП «Модуль» на підставі Державного акту ( тобто не є орендованою). У змінених вимогах [PERSON] через свого представника самостійно визначають договірну ціну майна у 279000 грн. Крім того, слід зазначити, що у підписаному сторонами документі, п. 2.3 та 2.4 вирішувалося питання передачі корпоративних прав, в т.ч. особи, яка не була стороною договору - [PERSON] - одного із засновників ТОВ. П.п. «р» п.7.6. Статуту ТОВ НВП «Модуль» передбачено, що виключною компетенцією зборів є прийняття і виключення учасників ТОВ. Це витання приймається одностайно (зміни внесені 11.11.1999 року ( а.с.25) Відповідно до змін до Установчого договору ТОВ НВП «Модуль», затверджених зборами засновників 18.05.1999 року, зареєстрованих Іванківською РДА 11.11.1999 року, засновниками ТОВ, які внесли внески до статутного фонду є: [PERSON] 67,5% , що відповідає 6328,125 грн. та [PERSON] - 32,5%, що відповідає 3046,875 грн.). Тобто в договорі було прописано розпорядження чужими правами. З огляду на заяву про зміну предмета позову, вимоги [PERSON] зводяться до зміни предмету та ціни договору. При чому, як встановлено у судовому засіданні така зміна сторонами не узгоджувалась: Левськовський самостійно визначав і предмет договору, і його ціну. Ціна договору купівлі-продажу - це істотна умова, що є обов'язковою для такого договору і, відповідно до с. 1 ст. 632 ЦК України встановлюється за домовленістю сторін. Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 ЦК України), після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України). Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 693 ЦК України). В даному випадку підписаним договором не визначено конкретно предмета договору, і фактично за нього не сплачено визначену цим договором ціну, оскільки сторони не дійшли згоди щодо цих істотних умов договору. Відносини стосовно майна господарського товариства регулюються нормами ЦК України, Господарським кодексом України (далі - ГК України) та Законом України «Про господарські товариства». За змістом ст. 113 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про господарські товариства» товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств. Господарські товариства можуть набувати майнових та особистих немайнових прав. Згідно зі ст. 115 ЦК України та ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» господарське товариство є власником: 1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; 2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; 3) одержаних доходів; 4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці. Ризик випадкової загибелі або пошкодження майна, що є власністю товариства або передане йому в користування, несе товариство, якщо інше не передбачено установчими документами. За положеннями ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» та ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують його участь у товаристві, у порядку, встановленому законом. Частиною 1 ст. 147 ЦК України та ч. 1 ст. 53 Закону України «Про господарські товариства» встановлено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства. Отже, об'єктом відчуження учасником товариства своєї частки (її частини) у статутному капіталі товариства є сукупність корпоративних прав та обов'язків, пов'язаних з участю особи в товаристві, серед яких право на управління товариством, право на отримання частини прибутку від діяльності товариства, а також право на отримання частини майна товариства у разі виходу з нього учасника або у випадку поділу залишків майна товариства у процесі його ліквідації (припинення). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту 8 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» «Відповідно до частини першої статті 215 ЦК (435-15) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 210, 640 ЦК (435-15) тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору: не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. (...) Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК (435-15)(набуття, збереження майна без достатньої правої підстави). З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що фактично договір між сторонами не був укладений через недосягнення згоди щодо істотних його умов (про предмет і ціну), а тому у задоволенні як вимог первісного позову про розірвання договору, так і зустрічних про зміну предмета договору слід відмовити.

Outcome: dismissed