Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивач- Фонд загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення незаконно отриманого матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 1796 грн. 95 коп. та судових витрат у розмірі 1218 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] 19.11.2002 р. звернулася до Харківського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні та була зареєстрована як така, що шукає роботу. Наказом директора Харківського міського центру зайнятості відповідачці наданий статус безробітного з 26.11.2002 р. , з призначенням допомоги по безробіттю відповідно до п. 1, 3, 4 ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 р. та п. 2.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності строком на 360 календарних днів, з 26.11.2002 р. по 20.11.2003 р. У звязку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців за заявницьким принципом» та внесення змін до бази ЕLAC. NET, стало відомо, що [PERSON] під час перебування на обліку у Харківському міському центрі зайнятості як безробітна, була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 11.10.2000 р. і підприємницька діяльність припинена за судовим рішенням тільки 11.12.2014 р. , тому належала до категорії зайнятого населення, відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» та мала право тільки на отримання консультаційних послуг. За даним фактом складений Акт розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 284-ФОП від 07.08.2015 р. і директором Харківського міського центру зайнятості виданий наказ про повернення коштів, виплачених як матеріальне забезпечення на випадок безробіттю від 07.08.2015 р. № 1142 у зазначеному розмірі. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 19.11.2002 р. [PERSON] звернулася до Харківського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, де була зареєстрована як така що шукає роботу . На підставі вказаної особистої заяви відповідачки наказом директора Харківського міського центру зайнятості від 26.11.2002 р. [PERSON] наданий статус безробітного та призначена виплата допомоги по безробіттю строком на 360 календарних днів з 26.11.2002 р. по 20.11.2003 р. Відповідачка перебувала на обліку в центрі зайнятості по 06.02.2004 р. і знята з обліку по причині невідвідування ЦЗ більше 30 к.д. без поважних причин). Під час реєстрації в центрі зайнятості відповідачка не надавала ніяких документів щодо реєстрації як фізична особа-підприємець та письмово підтверджувала, що не зареєстрована ФОП, про що свідчить її підпис в заяві про надання статусу безробітного. Згідно з ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення внаслідок невиконання особою своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їм матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Частиною 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Відповідно до п. 2 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики, Державної податкової адміністрації України № 60/62 від 13.02.2009, Постановою правління Пенсійного Фонду України 13.02.2009 № 7-1, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 12.03.2009 №232/16248, розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах поданих особою до державної служби зайнятості під час реєстрації та протягом перебування на обліку як безробітної. Як зазначено позивачем, при надані статусу безробітного [PERSON] центром зайнятості здійснювалась перевірка зазначених в заяві про надання статусу відомостей та документів, наданих відповідачем під час прийняття рішення про надання такого статусу та перебування на обліку у центрі зайнятості. Також, перевірялись відомості, які містились у електронному Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Але, оскільки даний реєстр було створено лише у 2004 році, а [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець у 2000 році, вказаний електронний реєстр не містив всіх відомостей про фізичних осіб підприємців, зареєстрованих до створення Реєстру. Після того, як 11.12.2014 р. внесені відомості про припинення підприємницької діяльності [PERSON], вказана інформація надійшла до центру зайнятості, що стало підставою для початку здійснення перевірки згідно з п. 5 Порядку № 60/62. У звязку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців за заявницьким принципом» від 13.05.2014, Харківським міським центром зайнятості опрацьовано інформацію, що надійшла з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців стосовно фізичних осіб-підприємців, які припинили підприємницьку діяльність. За результатами перевірки встановлено, що під час перебування на обліку у Харківському міському центрі зайнятості як безробітна, відповідачка була зареєстрована як ФО-П (згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з 11.10.2000 р. та реєстрацію припинено 11.12.2014 р. за судовим рішенням, у звязку з чим належала до категорії зайнятого населення, відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення». Таким чином, на день реєстрації в центрі зайнятості та в період перебування на обліку відповідач була зареєстрована як фізична особа-підприємець, документів щодо припинення підприємницької діяльності не надавала та стверджувала, що не зареєстрована як ФО-П. За приписами ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення , надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Частиною ч. 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003 р. визначено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Відповідно до акту № 284 ФОП від 07.08.2015 р. розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення , статус безробітного [PERSON] отримала незаконно, оскільки відносилася до категорії зайнятого населення і не могла бути визнана безробітною. Наказом директора Харківського міського центру зайнятості № 1142 від 07.08.2015 р. кошти, що були виплачені [PERSON], як допомога по безробіттю за період з 26.1.2002 р. по 20.11.2003 р. в сумі 1796 грн. 95 коп., підлягають поверненню. Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Аналізуючи наведене, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача незаконно отримана допомога по безробіттю 1796 грн. 95 коп., розмір якої підтверджений наданим розрахунком . За правилами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1218 грн. Такі витрати суд накладає на відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved