Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до Дарницького районного суд м. Києва з даним позовом, мотивуючи вимоги наступним. 09.10.2017 р. позивач передав [PERSON] позику - грошові кошти у розмірі 15 000,00 доларів США на строк до 09.11.2017 р. Зазначене підтверджується розпискою яка власноручно підписана відповідачем. Проте, відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення коштів. За таких обставин представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу у розмірі 15 000,00 доларів США, що дорівнює 423 975,00 грн. у національній валюті України на день подачі позову, 3% річних за користування грошима у розмірі 37 661,00 грн., а також здійснити розподіл судових витрат в тому числі і витрат по сплаті послуг представника у розмірі 9 000,00 грн. 18.05.2021 р. на виконання положень ст. 31 ЦПК України суддею Дарницького районного суду м. Києва дану цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Провадження у справі відкрито 13.09.2021 р., відповідно до вимог ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. [PERSON] , його представник просили розглядати справи за їх відсутністю та задовольнити позов. Заперечень щодо заочного розгляду справи не висловлювали. [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про відкриття провадження у справі, у встановленому законом порядку відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилась. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. ст. 223,280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, як свідчать матеріали справи 09.10.2017 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмірі 15 000,00 доларів США. На підтвердження укладення договору [PERSON] надала відповідну розписку та взяла на себе зобов`язання повернути кошти до 09.11.2017 р. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як зазначає представник позивача на день подачі позову відповідач не виконала умови договору позику та не повернула позивачу суму коштів, у зазначеному у договорі розмірі. Під час розгляду справи не було встановлено обстави , які б свідчили про виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зважаючи на обставини, встановлені в судовому засіданні суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення основного боргу у розмірі 15 000 доларів США, що на день подачі позову становить 423 975 грн. 00 коп. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. В свою чергу положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наданий представником [PERSON] розрахунок, перевірений під час розгляду справи, 3% річних за період прострочення - з 10.11.2017 р. по 25.10.2020 р. (день складання позову) становить 37 661,00 грн. Беручи до уваги те, що під час розгляду справи було встановлено те, що відповідач прострочив виконання договору позики, наявні підстави і для задоволення вимог в частині стягнення 3% річних у зазначеній в позові сумі. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, як це вбачається з положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України. Представник позивача просить вирішити питання про стягнення з відповідача судового збору та витрат на правову допомогу у сумі 9 000,00 грн. Проте, доказів витрат, понесених на правову допомогу матеріали справи не містять, детальний опис виконаних робіт також не долучався до матеріалів справи. Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе відмовити у стягненні вищенаведеної суми в якості витрат на правничу допомогу. Вирішуючи питання про розподіл судового збору суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України,

Outcome: approved