Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Представник [PERSON] , адвокат Кузченко Т.М. звернулась до суду з позовом до Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей ім. Б.К.Руднєва», в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей ім. Б.К. Руднєва» №8-к від 21.07.2020 року «Про накладення стягнення»; визнати протиправним та скасувати наказ Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей ім. Б.К. Руднєва» №12-ОД від 17.06.2020 року в частині скорочення посади лектора-екскурсовода Художнього музею (посадовим окладом в межах 11 тарифного розряду); визнати протиправним та скасувати наказ Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей ім. Б.К. Руднєва» №10-к від 18.08.2020 року «Про звільнення [PERSON] »; поновити [PERSON] на посаді лектора-екскурсовода Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей ім. Б.К. Руднєва» з 18 серпня 2020 року; стягнути з Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей ім. Б.К. Руднєва» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 серпня 2020 року по дату вирішення справи судом; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді лектора-екскурсовода Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей ім. Б.К. Руднєва» та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця; стягнути з Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей ім. Б.К. Руднєва» на користь [PERSON] понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач, працював на посаді лектора- екскурсовода Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей ім. Б.К. Руднєва». На вказану посаду позивач був поновлений наказом №6-к від 19.06.2018 року директора Художнього музею на підставі рішення Лебединського районного суду Сумської області від 06.06.2018 року по справі №580/938/16-ц, яким суд скасував наказ №5-к від 16.05.2016 року Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей ім. Б.К. Руднєва» про звільнення [PERSON] з роботи у зв`язку з закінченням дії строкового трудового договору. У зв`язку з незаконним звільненням позивача з роботи за рішенням суду по справі №580/1321/18 на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 38 647 грн. 97 коп. а також кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. Після поновлення за рішенням суду на роботі до позивача з боку директора Художнього музею склалося неприязне відношення, яке полягало у постійних звинуваченнях позивача у тому, що через його поновлення на роботі, увесь відділ культури та, туризму міської ради не міг отримати заробітну плату. Крім того, директор постійно говорив позивачу, щоб він звільнився в добровільному порядку та знайшов собі іншу роботу та аби позивач звільнився з роботи за власним бажанням створював нестерпні умови роботи. 13.03.2020 року директор Художнього музею звертається з доповідною запискою до міського голови та начальника відділу культури і туризму Лебединської міської ради в якій зазначає, що [PERSON] поновлено за рішенням суду на посаді лектора-екскурсовода музею, однак є неприпустимо низькою ефективність роботи цієї штатної одиниці та пропонує скоротити посаду позивача, оскільки на думку директора, позивач систематично не виконує покладені на нього обов`язки. 17.06.2020 року директором Художнього музею видано наказ № 12-ОД «Про несення змін до штатного розпису комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей імені Б.К. Руднєва» підпунктом 1.1. пункту 1 якого внесені зміни до штатного розпису Художнього музею та скорочено з 18.08.2020 посаду лектора-екскурсовода Художнього музею (з посадовим окладом в межах 11 тарифного розряду). У преамбулі вказаного наказу зазначено, що він видається з метою оптимізації штатного розпису комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ади «Лебединський міський художній музей імені Б.К. Руднєва» проведення заходів, направлених на поліпшення діяльності Художнього музею, ефективності його роботи а раціонального використання коштів. Видання наказу № 12-ОД від 17.06.2020 року, яким скорочено посаду лектора- екскурсовода Художнього музею, не відповідало головній меті ефективності роботи музею та раціональному використанню коштів, єдина причина скорочення посади позивача - конфліктні ситуації та безпідставні претензії, які виникали до лектора- екскурсовода з боку директора музею. Про наявність конфліктної ситуації з боку директора музею до позивача свідчать чисельні звернення [PERSON] до міського голови, начальника відділу культури та туризму міської ради, начальника відділу культури та туризму Сумської ДА з проханням посприяти вирішенню ситуації. У лютому 2020 року директор музею взагалі робочий стіл позивача наказав змістити в коридорі музею біля дверей, мотивуючи тим, що таким чином буде проведене статистичне дослідження щодо ефективності надання ним екскурсійних послуг. Коли позивач почав скаржитися на те, що робоче місце не може знаходися у коридорі біля вхідних дверей, директор вказав позивачеві, що він повинен виконувати посадової інструкції вказівки та доручення директора музею. Директор музею, через неприязне відношення до позивача та переслідуючи власну мету - звільнити позивача у будь-який спосіб, звертається з доповідною запискою до в.о. начальника відділу культури та туризму міської ради та пропонує внести зміни до штатного розпису Художнього музею та скоротити посаду, мотивуючи тим, що фінансування посади є неефективним витрачанням коштів міського бюджету, оскільки лектор-екскурсовод взагалі не проводить лекцій в музеї ні поза музеєм, від нього не надійшло жодної статті на сайт художнього музею. Однак, про проведення лектором-екскурсоводом [PERSON] лекцій свідчать численні позитивні відгуки та слова подяки висловлені директорами, вчителями шкіл, колективами підприємств, установ та організацій м. Лебедина у книзі відгуків, що вказує на те, що позивачем систематично проводилися лекції. Крім того, статті, підготовлені лектором-екскурсоводом [PERSON] , схематично друкуються у ЗМІ. Зазначене вказує на те, що наказ про скорочення посади позивача виданий не з метою ефективності роботи та раціонального використання коштів, а з метою штучного створення підстав для звільнення позивача з роботи через неприязне відношення до нього директора музею. Наказом № 10-к від 18.08.2020 року [PERSON] був звільнений з поради лектора-екскурсовода Лебединського міського художнього музею імені Б.К. Руднєва у зв`язку із скороченням штату працівників з 18 серпня 2020 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Звільнення з посади позивача за скороченням штату п.1 ст. 40 КЗпП України на думку позивача є незаконним тому, що фактично не відбувалось скорочення штату, а усі накази відповідача приймались лише з однією метою - звільнення позивача у будь-який, у тому числі, незаконний спосіб. З метою скорочення чисельності та штату працівників через зміни в організації виробництва і праці, роботодавець повинен видати економічно обґрунтований наказ. При цьому, такий наказ має погоджуватися з профспілковим органом за три місяці до звільнення працівників відповідно до статті 49-4 КЗпП. Відповідачем не дотримано вимог трудового законодавства щодо процедури звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Про наявність неприязного відношення до позивача свідчить видача директором музею 21.07.2020 року наказу №8-к «Про накладення стягнення» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани, який не містить повних і точних відомостей про вчинене порушення, суті порушення, без визначення функціональних обов`язків, які порушив позивач. Вважає відповідне звільнення незаконним просить визнати протиправним та скасувати наказ про накладення стягнення; визнати протиправним та скасувати наказ в частині скорочення посади лектора-екскурсовода Художнього музею; визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу . Ухвалою суду від 29.09.2020 було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представником відповідача було надано до суду відзив на позовну заяву (т.1,а.с.144-148), відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначає, що вимоги Позивача, викладені в позовній заяві, не визнаються повністю з наступних підстав: 1. Щодо позовної вимоги «Визнати протиправним та скасувати наказ Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей ім. Б.К. Руднєва» № 8-к від 21.07.2020 «Про накладення стягнення». У наказі № 8-к від 21.07.2020 «Про накладення стягнення» підставою до наказу є акт від 10.07.2020 та акт від 15.07.2020 року. Відповідно до акту від 10.07.2020 в присутності двох свідків [PERSON] допустив неприпустиму поведінку та порушив правила внутрішнього трудового розпорядку, а саме п. 21.12. В свою чергу від надання жодних пояснень відмовився. Про що складено акт від 15.07.2020 року. Дисциплінарне стягнення стосувалося грубих порушень позивачем Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Лебединського міського художнього музею імені Б.К. Руднєва, з яким останній ознайомлений, про що свідчить його підпис на документі, а також Посадової інструкції. Дана подія відбулася в присутності двох свідків, і було відображено в Актах, що додані до наказу. Позивач відмовився від надання будь-яких письмових пояснень щодо фактів порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку, що також відображено в Акті від 15.07.2020 доданому до наказу. Таким чином, відповідачем правомірного накладено дисциплінарне стягнення, оскільки таке дисциплінарне порушення стосувалося правил внутрішнього трудового розпорядку з якими Відповідач був належним чином ознайомлений. 2. Щодо позовної вимоги «Визнати протиправним та скасувати наказ Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей ім. Б.К. Руднева» № 12-ОД від 17.06.2020 в частині скорочення посади лектора-екскурсовода Художнього музею (посадовим окладом в межах 11 тарифного розряду)». Відповідно до розпорядження міського голови від 17.03.2020 «Про заходи щодо ефективного використання коштів міського бюджету у 2020 році» № 41-ОД, Художнім музеєм було запропоновано органу управління культури розглянути пропозиції щодо внесення відповідних змін у штатний розпис Художнього музею (Доповідна записка від 31.03.2020 №32). Відповідно до пропозицій Художнього музею, відділом культури і туризму виконавчого комітету Лебединської міської ради було видано Наказ від 23.04.2020 «Про упорядкування структури штатної чисельності працівників» № 26-ОД, яким уповноважено директора Художнього музею внести відповідні зміни до штатного розпису. Відповідно до пунктів 7.1, 7.4.3, 7.4, 7.4.4 та 7.4.10 Статуту Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей імені Б.К.Руднєва» вищою посадовою особою Художнього музею є директор, який керує всіма сферами діяльності Художнього музею. До компетенції директора Художнього музею належить прийом на роботу, переміщення та звільнення працівників Художнього музею, затвердження штатного розпису і встановлення посадових окладів, видання наказів, тощо. Тобто, наказ від 17.06.2020 «Про внесення змін до штатного розпису Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ряди «Лебединський міський художній музей імені Б.К.Руднєва» № 12-ОД є законним, правомірним. Мета вказаного наказу була оптимізація штатного розпису комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей імені Б.К. Руднєва», проведення заходів, направлених на поліпшення діяльності Художнього музею, ефективності його роботи та раціонального використання коштів. Посилання ж Позивача на єдину причину скорочення посади позивача - «конфліктні ситуації та безпідставні претензії, які виникли до лектора-екскурсовода...» (про що йдеться в абзаці 4, аркуш 2 в матеріалах справи) є безпідставними та не мають за собою жодного підтвердження. Позивач був попереджений особисто, під підпис, про наступне вивільнення у зв`язку зі зміною штатного розпису Художного музею, більш ніж за 2 місяці. Підтвердженням факту є Наказ від 17.06.2020 «Про попередження про наступне вивільнення у зв`язку зі зміною штатного розпису комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей імені Б.К. Руднева» № 13-ОД (з яким позивач був ознайомлений) та лист від 17.06.2020 «Про наступне вивільнення» № 57 (з яким: позивач був ознайомлений). Також Позивачу були запропоновані всі наявні вакансії в Художньому музеї, для переходу за згодою (лист від 17.06.2020 «Повідомлення про наявні вакансії та можливість переведення (за згодою) № 58, із яким Позивач був ознайомлений). У Комунальному закладі виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей ім. Б.К. Руднева» не створено профспілкової організації, а працівники Художнього музею не є членами профспілкових організацій. Тож, посилання позивача на необхідність погодження скорочення штату у профспілковій організації є, як мінімум не помилковим. Також позивачем не надано до позову належних доказів членства у профспілкових організаціях та звернення до таких профспілкових організацій за захистом його порушеного права(в). 3. Щодо позовної вимоги «Визнати протиправним та скасувати наказ Комунальному закладі виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей ім. Б.К. Руднева» № 10-к від 18.08.2020 «Про звільнення [PERSON] ». Наказ Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей ім. Б.К. Руднева» № 10- к від 18.08.2020 «Про звільнення [PERSON] » знаходиться у причинно наслідковому зв`язку із розпорядженням міського голови від 17.03.2020 «Про заходи щодо ефективного використання коштів міського бюджету у 2020 році» № 41-ОД. Відповідачем було запропоновано органу управління культури розглянути пропозиції щодо внесення відповідних змін у штатний розпис Художнього музею (Доповідна записка від 31.03.2020 №32). Відповідно до пропозицій Художнього музею, відділом культури і туризму виконавчого комітету Лебединської міської ради було видано Наказ від 23.04.2020 «Про упорядкування структури штатної чисельності працівників» № 26-ОД, яким уповноважено директора Художнього музею внести відповідні зміни до штатного розпису. Відповідно до пунктів 7.1, 7.4.3, 7.4, 7.4.4 та 7.4.10 Статуту Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей імені Б.К.Руднєва» вищою посадовою особою Художнього музею є директор, який керує всіма сферами діяльності Художнього музею. До компетенції директора Художнього музею належить прийом на роботу, переміщення та звільнення працівників Художнього музею, затвердження штатного розпису і встановлення посадових окладів, видання наказів, тощо. Тобто, наказ від 17.06.2020 «Про внесення змін до штатного розпису Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей імені Б.К.Руднєва» № 12-ОД є законним, правомірним. Мета вказаного наказу була оптимізація штатного розпису комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей імені Б.К. Руднєва», проведення заходів, направлених на поліпшення діяльності Художнього музею, ефективності його роботи та раціонального використання коштів. Посилання ж Позивача на єдину причину скорочення посади позивача - «конфліктні ситуації та безпідставні претензії, які виникли до лектора-екскурсовода...» (про що йдеться в абзаці 4, аркуш 2 в матеріалах справи) є безпідставними та не мають за собою жодного підтвердження. Позивач був попереджений особисто, під підпис, про наступне вивільнення у зв`язку зі зміною штатного розпису Художного музею, більш ніж за 2 місяці. Підтвердженням факту є Наказ від 17.06.2020 «Про попередження про наступне вивільнення у зв`язку зі зміною штатного розпису комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей імені Б.К. Руднєва» № 13-ОД (з яким позивач був ознайомлений) та лист від 17.06.2020 «Про наступне вивільнення» № 57 (з яким позивач був ознайомлений). Обґрунтовуючи свою правову позицію Позивач посилається на норму закону, а саме на ст. 49-4 КЗпП України, яка регулює зовсім інші правовідносини а ніж ті, які оскаржує Позивач. 4. Щодо позовної вимоги «Стягнути з Комунальному закладі виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей ім. Б.К. Руднєва» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 серпня 2020 по дату вирішення справи судом». Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Положення про порядок обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок). Разом з тим, позивачем, не враховано, що до складу середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу входить також податки зокрема податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. Відповідно п. 163.1 ст.163 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування платника податку є, зокрема загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, який складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця. Також Позивачем, не враховано в позовній заяві той факт, що з середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу повинно бути утримано 18% податку на доходи з фізичних осіб та 1,5% військового збору. 5. Щодо позовної вимоги викладеної в Заяві про уточнення позовних вимог «Поновити [PERSON] на посаді лектора- екскурсовода Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей ім. Б.К. Руднєва» з 18 серпня 2020 року». Відповідно до пункту 1.4 Огляду судової практики Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (рішення, внесені до ЄДРСР, за травень 2020 року) при звільненні працівника у зв`язку зі скороченням штату роботодавець зобов`язаний йому запропонувати всі вакансії, що відповідають вимогам посади чи роботи за відповідною професією чи спеціальністю, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, які існують на підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги ствердив у повному обсязі, повідомивши, що вважає незаконним притягнення до дисциплінарної відповідальності, скорочення його посади та звільнення. Представник позивача - Кузченко Т.М. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зокрема повідомила, що метою скорочення посади лектора-екскурсовода не була економія коштів, розпорядження міського голови має загальний характер і не містить вказівку скорочувати посаду [PERSON] , рішення про скорочення штатної посади приймалося не розпорядником бюджетних коштів, яким є Лебединська міська рада, а безпосередньо директором музею, у якого конфліктна ситуація з [PERSON] , скорочення штатної одиниці не було погоджене з представником трудового колективу. Представник відповідача [PERSON] , позовні вимоги не визнав у повному обсязі заперечивши наявність особистих неприязних відносин з позивачем. Представник відповідача Пєтухов А.Ю. , позовні вимоги не визнав у повному обсязі, повідомивши, що скорочення штатної одиниці лектора-екскурсовода Останнім робочим позивача був 18.08.2020 року позовну заяву суд отримав 24.09.2020, просив застосувати строк звернення до суду в один місяць, передбачений ст. 233 КЗпП України, Директор музею, відповідно до статуту наділений повноваженнями вносити пропозиції до штатного розпису, приймати та звільняти з роботи, є доведеним факт необхідності скорочення працівників, роботодавець має право самостійно встановлювати чисельність працівників і штатний розпис, а обговорення питань скорочення поза межами компетенції суду. [PERSON] була запропонована робота і цей факт ним не спростований. Неприязні відносини не слід ототожнювати з причинами звільнення і вони не перебувають у причинно наслідковому зв`язку не мають відношення і не доведені позивачем. Попросив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строків звернення до суду та у зв`язку з необґрунтованістю. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, у їх сукупності та взаємозв`язку, встановив наступні обставини: Відповідно до частини другої, шостої статті 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України підставами припинення трудового договору є зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників Судом встановлено що [PERSON] працював на посаді лектора - екскурсовода Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей ім. Б.К. Руднєва». [PERSON] був поновлений наказом №6-к від 19.06.2018 року директора Художнього музею на підставі рішення Лебединського районного суду Сумської області від 06.06.2018 року справа №580/938/16-ц (т.1, а.с.10-15), яким суд скасував наказ №5-к від 16.05.2016 року Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей ім. Б.К. Руднєва» про звільнення [PERSON] з роботи у зв`язку з закінченням дії строкового трудового договору. Рішенням суду від 17 вересня 20119 року справа №580/1321/18 (т.1, а.с.16) на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 38 647 грн. 97 коп. а також кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. З доповідної записи від 13.03.2020 року директора Художнього музею (т.1, а.с.21-22) встановлено, що останній звернувся з доповідною запискою до міського голови та начальника відділу культури і туризму Лебединської міської ради в якій зазначив, що [PERSON] поновлено за рішенням суду на посаді лектора-екскурсовода музею. Також є неприпустимо низькою ефективність роботи цієї штатної одиниці та пропонує скоротити посаду саме позивача, оскільки на думку директора, [PERSON] систематично не виконує покладені на нього обов`язки. З доповідної записки від 31.03.2020 директора Художнього музею [PERSON] (т.1, а.с. 23) встановлено, що останній звернувся з доповідною запискою до Т.в.о. відділу культури і туризму виконавчого комітету Лебединської міської ради та пославшись на свою ж доповідну записку на адресу міського голови від 13.03.2020 запропонував скоротити посади: лектора - екскурсовода та 0,25 ставки завідуючого господарством Художнього музею. Наказом №26-ОД від 23.04.2020 Т.в.о. начальника відділу культури і туризму виконавчого комітету Лебединської міської ради (т.1,а.с.27) директору Художнього музею Гельмінтінову А.А., з мотивів ефективного використання коштів міського бюджету, доручено внести зміни до штатного розпису та подати його на затвердження. 17.06.2020 року директором Художнього музею видано наказ № 12-ОД «Про несення змін до штатного розпису комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей імені Б.К. Руднєва» (т.1, а.с.163) підпунктом 1.1. пункту 1 якого внесені зміни до штатного розпису Художнього музею та скорочено з 18.08.2020 посаду лектора-екскурсовода Художнього музею (з посадовим окладом в межах 11 тарифного розряду). У преамбулі вказаного наказу зазначено, що він видається з метою оптимізації штатного розпису комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ади «Лебединський міський художній музей імені Б.К. Руднєва» проведення заходів, направлених на поліпшення діяльності Художнього музею, ефективності його роботи та раціонального використання коштів. Того ж дня 17.06.2020 року директором Художнього музею видано наказ №13-ОД «Про попередження про наступне вивільнення у зв`язку із зміною до штатного розпису комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей імені Б.К. Руднєва» яким вирішено попередити [PERSON] про наступне вивільнення з 18.08.2020 та запропонувати переведення на інші вакантні посади. В той же день [PERSON] було попереджено про наступне вивільнення (т. 1, а.с.31) яке позивач відмовився підписувати та виклав свої мотиви на звороті та ознайомлено з можливістю переведення, за його згодою на вакантну посаду - Музейний доглядач (на період відсутності основного працівника що перебуває у «декретній» відпустці - 1 ставка 2 тарифний розряд. (т.1, а.с.166). 18.08.2020 Наказом № 10-к від 18.08.2020 року [PERSON] був звільнений з поради лектора-екскурсовода Лебединського міського художнього музею імені Б.К. Руднєва у зв`язку із скороченням штату працівників з 18 серпня 2020 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (т.1, а.а.169), з зазначеним наказом [PERSON] був ознайомлений під підпис, але [PERSON] не погодився з наказом ,про що зробив відповідний напис. В той же день 18.08.2020 був складений Акт (т.1, а.с.169), який був підписаний [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відмову [PERSON] від запропонованої посади. Дослідивши зазначені накази, суд доходи висновку, про те, що посада музейного доглядача, на період відсутності основного працівника що перебуває у відпустці по догляду за дитиною не є вакантною посадою, оскільки відповідно з п. 3 ч. 1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується, зокрема, гарантованим Наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом. За таких обставин, якщо працівник відсутній у зв`язку із хворобою, відрядженням, відпусткою посада, яку він займає не є вакантною, а за такаих обставин [PERSON] була запропонована не вакантна посада. Відповідно до ч. 1 ст. 12 КЗпП колективний договір укладається Між власником або уповноваженим ним органом (особою), з однієї сторони, і первинними профспілковими організаціями, які діють відповідно до своїх статутів, а у разі їх відсутності - Представниками, вільно обраними на загальних зборах найманих працівників або уповноважених ними органів, з другої сторони. Ч. 1 ст. З Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що Колективний договір укладається між роботодавцем з однієї сторони і одним або кількома профспілковими органами, а у разі відсутності таких органів - Представниками працівників, обраними і уповноваженими трудовим колективом з іншої сторони. З дослідженого Колективного договору між адміністрацією та представником трудового колективу відділу культури і туризму виконавчого комітету Лебединської міської ради на 2019-2021 роки, Затвердженого загальними зборами трудового колективу відділу культури і туризму виконавчого комітету Лебединської міської ради 15.03.2019 (т.1, а.с.184-193), дія якого поширюється на працівників закладів, підпорядкованих Міському відділу культури, що не заперечила сторона відповідача, встановлено, що відповідно до пункту 2 розділу IV Колективного договору адміністрація зобов`язується у разі Виникнення Вивільнення працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП немасового характеру: здійснювати вивільнення лише після використання всіх можливостей забезпечити їх роботою на іншому робочому місці. Пунктом 2 розділу III Колективного договору встановлено обов`язок адміністрації забезпечити протягом року право на працевлаштування працівникам, які звільнені з підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП. У разі виникнення потреби прийняти на роботу працівників аналогічної сфери. За таких обставин суд доходить висновку, що, роботодавцем не виконано вимоги по працевлаштуванню позивача, оскільки відповідач не довів відсутності, на момент звільнення [PERSON] вакантних посад у відділі культури і туризму виконавчого комітету Лебединської міської ради. Крім того пунктом 1 розділу IV Колективного договору встановлено обов`язок адміністрації рішення про зміни в організації праці, ліквідації, реорганізації, перепрофілювання підпорядкованих закладів, скорочення чисельності або штату працівників приймати лише після попереднього проведення переговорів (консультацій) з представником трудового колективу не пізніше як за 2 місяці до здійснення цих заходів. Ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку із ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень вдати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи веденню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких вивільнень. Пунктом 3 розділу III Колективного договору встановлено обов`язок адміністрації не вивільняти працівників з ініціативи адміністрації без достатніх підстав і попереднього погодження з Представником трудового колективу. Ч. 10 ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено, що саме виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця. З пояснень свідка [PERSON] судом встановлено, що вона у 2020 році працювала Т.в.о. начальника відділу культури і туризму виконавчого комітету Лебединської міської ради та була представником трудового колективу. Профспілки не утворено, вони користуються колективним договором, з нею велися усні консультації з [PERSON] по питанню скорочення посад у музеї. Посада музейного доглядача є тотожною з посадою лектора екскурсовода, по робочому часу та заробітній платі. Суду не було надано жодного доказу того, що адміністрація зверталася до Представника трудового колективу за попереднім погодженням, у встановлений строк, щодо прийняття рішення яким скорчувалась посада Лектора - екскурсовода, а також при звільнення позивача, а за таких обставин суд доходить висновку, що не було дотримано вимог Колективного договору та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Видаючи наказ про звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП, відповідач не отримав погодження від представника трудового колективу, чим порушив вимоги Колективного договору та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», КЗпП України та права позивача [PERSON] . Наказом № 10-к від 18.08.2020 року [PERSON] був звільнений з поради лектора-екскурсовода Лебединського міського художнього музею імені Б.К. Руднєва у зв`язку із скороченням штату працівників з 18 серпня 2020 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Суд критично ставиться до стверджень відповідача, про мотиви прийняття 17.06.2020 року директором Художнього музею видано наказу № 12-ОД «Про несення змін до штатного розпису комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей імені Б.К. Руднєва», яким внесені зміни до штатного розпису Художнього музею та скорочено з 18.08.2020 посаду лектора-екскурсовода Художнього музею саме з метою оптимізації штатного розпису, проведення заходів, направлених на поліпшення діяльності Художнього музею, ефективності його роботи а раціонального використання коштів, виходячи з того що з пояснень представника позивача [PERSON] , запропонована [PERSON] посада музейного доглядача, є рівнозначною та передбачає таку ж заробітну плату. Відповідно до довідки (т. 1 а.с.240) заробітна плата лектора-екскрсовода та музейного доглядача у 2020 році була рівною і складала 4723 грн. За таких умов, економія бюджетних коштів, у разі переведення [PERSON] на посаду музейного доглядача була б відсутня. Крім того суд знаходить Доповідну записку [PERSON] від 13.03.2020 на адресу Міського голови, щодо «неприпустимо низької ефективності роботи штатної одиниці» лектора-екскурсовода, як таку, що не є об`єктивною, а має характер саме суб`єктивного відношення директора музею до відповідача, оскільки вказані факти спростовуються копіями статей, які публікувались [PERSON] у газетах (т. 1 а.с. 63-70), копіями сторінок з Книги відгуків і пропозицій (т.1, а.с. 71-92), які мають лише позитивні відгуки. Також суд доходить висновку, що видання наказу № 12-ОД від 17.06.2020 року, яким скорочено посаду лектора - екскурсовода Художнього музею, не відповідало головній меті ефективності роботи музею та раціональному використанню коштів, причиною видачі наказу - конфліктні ситуацію [PERSON] та директора музею [PERSON] . За таких обставин суд вважає за необхідне визнати незаконним та скасувати накази Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей ім. Б.К. Руднєва»: №12-ОД від 17.06.2020 року в частині скорочення посади лектора-екскурсовода Художнього музею (посадовим окладом в межах 11 тарифного розряду); №10-к від 18.08.2020 року «Про звільнення [PERSON] » та поновити [PERSON] на посаді лектора-екскурсовода з 18 серпня 2020 року. Відповідно до ч.1, 2 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. - у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу що узгоджується з висновками Верховного Суду наведеному у постанові по справі № 501/2316/15-ц від 26.08.2020 року у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, відповідно до якого: вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обчислюється, починаючи з дня звільнення особи і закінчується днем її поновлення на роботі. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 р. ІV Постанови). Судом встановлено, що відповідно довідки про заробітну плату (а.с.26) заробітна плата [PERSON] за червень 2020 року склала 4723 грн., за липень 2020 року склала 4723 грн., враховуючи те, що у червні 2020 року було 20 робочих днів, а у липні 23 робочих дня, заробітна плата [PERSON] за 43 робочі дні склала 9446 грн., а середньоденні 219 грн. 67 коп. Починаючи з дати звільнення, 18 липня 2020року по дату ухвалення рішення 2 грудня 2021 року минуло 472 календарні дні, та 325 робочих днів з урахуванням святкових та неробочих днів: 24.08.2020 року, 14.10.2020 року, 25.12.2020 року, 01.01.2021 року, 07.01.2021 року, 08.03.2021 року, 03.05.2021 року, 04.05.2021 року, 10.05.2021 року, 21.06.2021 року, 28.06.2021 року, 24.08.2021 року, 14.10.2021 року, а за таких обставин підлягає стягненню заробітна плата, за час вимушеного прогулу за 325 робочих днів, виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати 219 грн. 67 коп., в сумі 71392 грн. 75 коп. За таких обставин суд доходить висновку, що підлягає стягненню середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу в сумі 71392 грн. 75 коп. з утриманням при їх виплаті передбачених законом податків та обов`язкових платежів. Вказані положення відповідають висновкам Верховного Суду що визначені у постанові від 05.08.2020 р. у справі №817/893/17, згідно якої суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори зі суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику. Згідно зі статтею 264ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України. Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України). Відповідно до ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно із п.2 ч.1 ст. 232 КЗпП, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. Нормою ст. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинний був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. За наявними в матеріалах справи доказами, судом встановлено, що про порушення Позивачем трудових прав стало відомо з 18 серпня 2020. В той же час позовна заява разом з додатком була надіслана поштою до суду 18 вересня 2020 року, про що свідчить штемпель поштового відділення на описі вкладення поштового відправлення (а.с.93), за таких обставин строк звернення до суду позивачем не пропущений. Відповідно до ч.1-3 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Стосовно позовних вимог про скасування, щодо визнання незаконним та скасування наказу Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей ім. Б.К. Руднєва» №8-к від 21.07.2020 року «Про накладення стягнення» суд вважає за необхідне відмовити виходячи з наступного: 21.07.2020 року наказом №8-к «Про накладення стягнення» [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани, у зв`язку із грубим порушенням вимог п. 21.12 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Лебединського міського художнього музею (а.с.24). Підставою зазначені акти від 10.07.2020 року та 15.07.2020 року. З акту від 10.07.2020 року встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] склали акт про те, що того ж дня, [PERSON] неприпустимо та невічливо звертався до директора музею, а також прямо ображав його з використанням слів «хам, хамлюга» та інших. Та вказані дії [PERSON] суперечать п. 21.12 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Лебединського міського художнього музею. З акту від 10.07.2020 року встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] склали акт про те, що [PERSON] пропонувалось надати пояснення 10 липня 2020 року, але до 15 липня 2020 року [PERSON] пояснень не надано. Крім того [PERSON] суду пояснила, що працює музейним доглядачем [PERSON] називав директора «хамом, хамлюгою», з боку директора ніяких дій не було. Директором [PERSON] пропонувалось надати пояснення, але він відмовився. [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] допускались конфлікти з директором та другими працівниками. Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення, як догана. Відповідно до ч. 1 ст. 148 цього Кодексу дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За таких обставин суд доходить висновку, що дисциплінарне стягнення стосувалося грубих порушень позивачем Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Лебединського міського художнього музею імені Б.К. Руднєва. Факт дисциплінарного порушення є доведеним, а саме стягнення накладене правомірно, а тому в частині позовних вимог, щодо визнання незаконним та скасування наказу Комунального закладу виконавчого комітету Лебединської міської ради «Лебединський міський художній музей ім. Б.К. Руднєва» №8-к від 21.07.2020 року «Про накладення стягнення» слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. Відповідно до ч.1,3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються Договором про надання правової допомоги від 09.02.2020 №83/1(т.2, а.с.34), додатковою угодою (т.2 а.с.34), та актом приймання-передачі наданої правової допомоги від 02.08.2021 (т.2, а.с.35) відповідно до яких сторони узгодили тверду грошову суму, сплата якої підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №4 від 2.08.2021 (т.2 а.с.36). Варто зауважити що компенсації підлягає як уже сплачена сума так і та яка підлягає сплаті Позивачем на рахунок адвоката відповідно до Акту приймання-передачі але не була сплачена, або сплата яких відстрочується відповідно до умов додаткової угоди до договору. Таким чином, суд вважає обґрунтованими та підтвердженими витрати Позивача на професійну правову допомогу а тому стягує з Відповідача на користь Позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень, 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial