Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач (як орган опіки та піклування)звернувся до суду з позовною заявою в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач по справі [PERSON] є батьком малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Мати дітей, [PERSON], померла [INFO] року, тому діти з березня 2018 року по теперішній час перебувають в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей в селі Степанівка м.Херсону. В позові вказано, що за весь час перебування дітей в дитячому закладі відповідач [PERSON], їх жодного разу не відвідував, не цікавиться їх долею, до служби у справах дітей з питанням про повернення дітей не звертався. 07.06.2018 року [PERSON] до служби у справах дітей надано заяву в якій він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітніх дітей. Таким чином, у зв'язку із вище зазначеними обставинами позивачем в позові ставиться питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], оскільки він вважає, що факти, викладені ним в позові суперечать інтересам дітей. Крім того в позові ставиться питання про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів прибутку до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання представник позивача не прибула, надала до суду заяву з проханням справу розглядати за її відсутністю, наполягала на задоволенні позовних вимог. Разом з цим надала заяву, в якій уточнила, що просить аліменти стягувати з відповідача на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] на користь органу опіки та піклування військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області до вирішення питання щодо влаштування дітей. Відповідач не з'явився в судове засідання з невідомих суду причин, про день час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, справа розглядається на підставі ст. 224 ЦПК України - заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі [PERSON], [INFO] є батьком малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що свідчать наявні в матеріалах справи копії свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] від 02 лютого 2012 року та серії [NUMBER] від 05 квітня 2006 року (а.с. 7,8). Мати малолітніх [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], [INFO], померла [INFO] року, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15 березня 2018 року, виданого Виконавчим комітетом Покровської сільської ради Білозерського району Херсонської області (а.с.9). На теперішній час у відповідності до Розпорядження сільського голови № 19 від 19.03.2018 року малолітні діти [PERSON] та [PERSON] вилучені, та передані до Центру соціально - психологічної реабілітації дітей [ADDRESS] (а.с.10). В судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі [PERSON] жодних з покладених законом на батьків обов'язків щодо своїх дітей не виконує, не цікавиться станом їх здоров'я та життям, взагалі не виявляє бажання спілкуватися з ними та приймати участь у їх вихованні. З боку відповідача жодних дій щодо повернення дітей додому не вживалося. Більш того, 07 червня 2018 року відповідачем [PERSON] до служби у справах дітей військово - цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області надано письмові пояснення в яких він зазначив що не працює, коштів для утримання дітей не має, тому не планує займатися їх вихованням та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітніх [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). У зв'язку з викладеним, керівник військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області звернувся до суду з позовом, в якому ставить питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] . Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилається на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Згідно висновку Служби у справах дітей військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області від 02.10.2018 року № 504-02/15, позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є доцільним, оскільки вихованням дітей він не займається, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, матеріально не утримує. Окрім того, відповідачем надано письмову заяву в якій зазначено що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітніх [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Ураховуючи наведене, суд доходить висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його малолітніх дітей. Окрім того, в позові також ставиться питання про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1\\3 частини з усіх видів доходу щомісяця до досягнення ними повноліття, які позивач просить стягнути на користь органу опіки та піклування військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області. З огляду на це суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. В положеннях ч. 3 ст. 166 СК України зазначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Так, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище дитини, яка залишилась без батьківського піклування, відповідача, яка не є інвалідом, на утриманні ніхто не знаходиться, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Враховуючи те, що відповідачем не надано доказів щодо його непрацездатності, наявності інших утриманців, а тому суд задовольняє позов і стягує з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 01.11.2018 року, до повноліття дітей. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дітей. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Відповідно до п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» N 3674-VI від 8 липня 2011 року судовий збір не справляється за поданням заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону або міжнародного договору, згоду на обов'язковість якого надано Верховною Радою України, здійснюють Міністерство юстиції України, суб'єкти надання безоплатної вторинної правової допомоги та/ або органи опіки та піклування або служби у справах дітей. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв'язку з викладеним, враховуючи, що позов, в якому заявлено одну вимогу майнового характеру та одну вимогу немайнового характеру, задоволено в повному обсязі, а позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним у виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору в розмірі 1409,60 грн. (704,80+704,80). На підставі викладеного,

Outcome: approved