Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

ПрАТ «Київський електровагоноремонтний завод» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилими приміщеннями. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] на підставі ордеру на жилу площу в гуртожитку від 31 грудня 2004 року отримав право на зайняття кімнат № 35, 36 в будинку [ADDRESS]. Зазначений ордер був виданий працівнику ВАТ «Київський електровагоноремонтний завод» [PERSON] [PERSON] знялась з реєстрації в гуртожитку у 2012 році. [PERSON] не є працівником підприємства. [PERSON] фактично в гуртожитку не проживає, що підтверджується відповідними актами. Вважає, що останній втратив право користування житлом, оскільки не проживає в гуртожитку без поважних причин понад шість місяців. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кімнатами № 35, 36 в будинку [ADDRESS]. Ухвалою судді Соломянського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року відкрито провадження в справі. 25 липня 2016 року прийнята доповнена позовна заява, з якої вбачається, що позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування кімнатами № 35, 36 в будинку [ADDRESS]. Протокольною ухвалою Соломянського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотань сторони позивача про долучення доказів та допит свідка, оскільки заявлення таких клопотань не передбачено законодавством на цій стадії розгляду справи. Представник позивача у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідачів у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. У матеріалах справи містяться письмові заперечення, з яких вбачається, що відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS] на постійній основі, регулярно сплачують рахунки за комунальні послуги, здійснюють поточні ремонтні роботи. Таким чином, відповідачі, як члени сімї наймачів [PERSON] та [PERSON] мають право користуватись спірним жилим приміщенням. Фактів порушень відповідачами правил користування приміщеннями, завдання шкоди житловому фонду підприємства або використання кімнат не за призначенням та фактів відсутності відповідачів понад шість місяців позивачем не надано. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що гуртожиток, який розташований за адресою: [ADDRESS] перебуває на балансі ПрАТ «Київський електровагоноремонтний завод». Відповідно до наказу № 103 від 29 липня 1974 року [PERSON] прийнята на роботу до Київського електро-вагоноремонтного заводу (а.с. 94). 15 жовтня 2003 року [PERSON] виданий ордер на жилу площу в гуртожитку серія ОМ № 003, а саме на кімнати [ADDRESS] (а.с. 22). Зазначений ордер надає право [PERSON] зайняти кімнати разом з сімєю, до складу якої входять: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] У спірних кімнатах зареєстровані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідками форми № 3 (Виписки з домової книги про склад сімї та прописки) (а.с. 51, 52). Відповідно до статей 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї жиле приміщення зберігається за ними протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Представник відповідачів у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та зазначив, що відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS] на постійній основі, регулярно сплачують рахунки за комунальні послуги, здійснюють поточні ремонтні роботи. На підтвердження сплати наданих комунальних послуг стороною відповідачів надані суду копії рахунків та квитанцій про їх сплату (а.с. 105-143). На підтвердження своїх доводів сторона відповідачів посилається на покази свідків. Свідок [PERSON] у суді показав, що він проживає у гуртожитку та знайомий з відповідачем [PERSON] близько 20 років, а [PERSON] знає після його одруження з сестрою [PERSON] [PERSON] Відповідачі проживають у гуртожитку у кімнатах № 35, 36, проте він рідко с ними спілкується. Бачить останніх 2-3 рази на тиждень. Представників ПрАТ «Київський електровагоноремонтний завод» ніколи у гуртожитку не бачив, ніяких обяв щодо проведення перевірок проживання у гуртожитку також не бачив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він проживає у гуртожитку та знайомий з відповідачем [PERSON] з 1992 року. [PERSON] знає більше 10 років, після його одруження з сестрою [PERSON] [PERSON] Бачить відповідачів у гуртожитку регулярно за обставин, що дають можливість зрозуміти, що вони там проживають. Представників ПрАТ «Київський електровагоноремонтний завод» ніколи у гуртожитку не бачив, ніяких обяв щодо проведення перевірок проживання у гуртожитку також не бачив. З наданих стороною позивача актів перевірки мешканців гуртожитку на предмет дотримання паспортного режиму вбачається, що мешканці кімнат у гуртожитку були відсутні. Суд вважає, що показами свідків спростовано викладене в актах про не проживання відповідачів. У актах зазначається, що на момент перевірок були відсутні мешканці кімнат. Разом з тим, в них (актах) не міститься даних коли (в який час) проводились такі перевірки. Крім того, свідки (які також проживають на цьому поверсі) у судовому засіданні пояснили, що про такі перевірки їм взагалі нічого не відомо. Вбачається, що стороною позивача належних доказів на підтвердження не проживання відповідачів у кімнатах [ADDRESS] суду не надано. За таких обставин, враховуючи покази свідків, вимоги позивача не ґрунтуються на законі. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed