Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач, публічне акціонерне товариства «Райффайзен Банк Аваль» (АППБ «Аваль»), правонаступником всіх прав та обов'язків якого є АТ « Райффайзен Банк Аваль», звернувся до суду з позовом, позовні вимоги якого уточнювались позовною заявою в судовому засіданні 24.03.2016 року, до [PERSON],[PERSON] про дострокове стягнення з останніх в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 014/4104/74/91 від 03.03.2006 року в сумі 12 217,73 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом у сумі 11 145,89 доларів США та заборгованості за відсотками в сумі 1 071,84 доларів США. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що 03.03.2006 року між АППБ «Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір договором № 014/4104/74/91 від 03.03.2006 року, за яким кредитор - банк надав позичальнику-відповідачу кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 143 000 гривень до 02.03.2021 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 19% річних. Кредитні кошти надано позивачу у відповідності до умов кредитного договору, що підтверджується заявою на видачу готівки № 4 від 07.03.2006 року.06.03.2006 року виконання боргових зобов'язань за кредитним договором забезпечено порукою - договором поруки № 014/4104/74/91/1, укладений з [PERSON], відповідно до якого поручитель зобов'язався відповідати солідарно з позичальником по його борговим зобов'язанням, що виникають з умов кредитного договору. 05.09.2006 року міжбанком та позичальником було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 014/4104/74/91 від 03.03.2006 року, відповідно до якої п.1.1. кредитного договору № 014/4104/74/91 від 03.03.2006 року було викладено в наступній редакції: « Кредитор на положення та умовах цього договору надає позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 28 450,00 доларів США, тобто, було змінено валюту кредиту з національної валюти України - гривні, на іноземну валюту - долар США.; крім того, п.1.4 кредитного договору було викладено у новій редакції: «Процентна ставка за користування кредитом складає 12,00 (дванадцять) відсотків річних»; інші умови кредитного договору залишено без змін. Решта умов кредитного договору залишено без змін. Однак відповідач припинив належно виконувати умови договору і на 15.06.2015 року почала утворюватись прострочена заборгованість по сплаті платежів на погашення кредиту, а з 15.03.2015 року - по сплаті відсотків. Відповідачі повідомлялись листами - вимогами про усунення в 60-денний термін допущених порушень у зобов'язанні або достроково повернути кредитні кошти, сплатити нараховані відсотки та пеню, але відповідачі залишили вимогу без реагування. Станом на 12.11.2015 року заборгованість відповідача [PERSON] по кредитному договору становить 12 217,73 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 278 037,74 грн., що еквівалентно в національній валюті 253 645,98 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі -11 145 89 доларів США, що є еквівалентом в національній валюті - гривні: 13188,31 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 1 071,84 доларів США, що є еквівалентом в національній валюті - гривні: 24 391,76 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками в сумі 22 056,90 грн., Оскільки відповідачем [PERSON] порушені вимоги кредитного договору, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивач [PERSON] позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. В останні судові засідання представники позивача не з'являлися, разом з тим від них надходили клопотання про розгляд справи за їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'являлася, її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав зустрічну позовну заяву до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Рябий П.М., яка в подальшому неодноразово уточнювалась про: розірвання додаткової угоди кредитного договору, здійснення перерахунку заборгованості по кредитному договору, визнання припиненим кредитного договору, визнання припиненим договору іпотеки, скасування вчиненої приватним нотарісом Рябим П.М. заборони відчуження нерухомого майна. Відповідач [PERSON] з'явився в судове засідання, позов не визнав і в послідуючому в судові засідання не з'являвся, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності суду не надавав. Вислухав представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. До вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з пояснень представників сторін, матеріалів справи, 03.03.2006 року між АППБ «Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір договором № 014/4104/74/91 від 03.03.2006 року, за яким кредитор - банк надав позичальнику-відповідачу кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 143 000 гривень до 02.03.2021 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 19% річних. Кредитні кошти надано позивачу у відповідності до умов кредитного договору, що підтверджується заявою на видачу готівки № 4 від 07.03.2006 року. 06.03.2006 року виконання боргових зобов'язань за кредитним договором забезпечено порукою - договором поруки № 014/4104/74/91/1, укладений з [PERSON], відповідно до якого поручитель зобов'язався відповідати солідарно з позичальником по його борговим зобов'язанням, що виникають з умов кредитного договору. Уклавши кредитний договір, відповідач [PERSON] зобов'язалась повернути кредитні кошти частинами та сплатити нараховані відсотки шляхом здійснення щомісячних (до 15 числа) ануїтетних платежів на відповідні рахунки для повернення кредиту (в розмірі згідно графіка погашення кредиту) та сплати нарахованих відсотків відповідно до п.5.1.кредитного договору. Крім того, відповідно до п.п. 5.4, 6.5 Кредитного договору зобов'язувалась повернути кредитні кошти у випадку неналежного виконання умов кредитного договору. Таким чином, відповідач зобов'язана була повернути кредит щомісячними платежами, а в разі прострочення якого, банк має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, яка залишилась та сплати відсотків. 05.09.2006 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 014/4104/74/91 від 03.03.2006 року, відповідно до якої п.1.1. кредитного договору № 014/4104/74/91 від 03.03.2006 року було викладено в наступній редакції: « Кредитор на положення та умовах цього договору надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 28 450,00 доларів США», тобто, було змінено валюту кредиту з національної валюти України - гривні, на іноземну валюту - долар США.; крім того, п.1.4 кредитного договору було викладено у новій редакції: «Процентна ставка за користування кредитом складає 12,00 (дванадцять) відсотків річних»; інші умови кредитного договору залишено без змін. Однак відповідач припинив належно виконувати умови договору і на 15.06.2015 року почала утворюватись прострочена заборгованість по сплаті платежів на погашення кредиту, а з 15.03.2015 року - по сплаті відсотків. Відповідачі повідомлялись листами - вимогами про усунення в 60-денний термін допущених порушень у зобов'язанні або достроково повернути кредитні кошти, сплатити нараховані відсотки та пеню, але відповідачі залишили вимогу без реагування. Станом на 12.11.2015 року заборгованість відповідача [PERSON] по кредитному договору становить 12 217,73 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 278 037,74 грн., що становить: заборгованість за кредитом - 11 145,89 доларів США, що еквівалентно в національній валюті 253 645,98 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом в сумі 579,53 доларів США, що еквівалентно в національній валюті 13 188,31 грн., та заборгованості за відсотками в сумі 1 071,84 доларів США, що є еквівалентом в національній валюті - гривні: 24 391,76 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками в сумі 969,24 доларів США, що є еквівалентом в національній валюті - гривні 22 056,90 грн. 11.05.2016 року представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] звернувся в інтересах останньої до суду зі зустрічним позовом про: розірвання додаткової угоди кредитного договору, здійснення перерахунку заборгованості по кредитному договору, визнання припиненим кредитного договору, визнання припиненим договору іпотеки, скасування вчиненої приватним нотаріусом Рябим П.М. заборони відчуження нерухомого майна, яка ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 13.06.2016 року об'єднана в одне провадження з первісним позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості. 10.08.2016 року від позивача за первісним позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшло заперечення на зустрічну позовну заяву [PERSON], в якій банк просить відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до банку. 17.10.2016 року на вимогу адвоката [PERSON] від АТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшла заява про доручення документів, а саме: виписки по рахунках позичальника від 03 березня 2006 року по 15 червня 2015 року; виписка з балансового рахунку, які підтверджують перерахування грошових коштів. 25.11.2016 року від представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] надійшло клопотання про призначення судово-економічної експертизи, оскільки за твердженнями останнього - з наданих банком доказів та дійсних обставин справи вбачається, що [PERSON] виконала свій обов'язок за кредитним договором, а грошові кошти обумовлені додатковою угодою № 1 їй надані не були, а тому вимоги банку є незаконними. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 25 листопада 2016 року про призначення та проведення судово-економічної експертизи по даній справі була призначена судова економічна експертиза, проведення якої була доручена судовим експертам Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. 23.12.2016 року від завідувача Хмельницького відділення КНДІСЕ Поплавського А.П. та судового експерта Нижник О.О. надійшло клопотання до сторін по справі: про погодження термінів виконання експертизи понад три місяці, а також про надання в розпорядження експерта додаткових документів, та із зазначенням у листі про те, що рахунок по оплату експертних послуг буде надісланий платнику після виконання клопотання, у відповідності із яким 04.01.2017 року Шепетівським міськрайонним судом були направлені до АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] повідомлення з метою виконання клопотання експерта. 16.01.2017 року від представника відповідача за первісним позовом [PERSON] надійшла письмова відповідь про те, що надати розрахунок заборгованості за кредитним договором в гривневому еквіваленті повинен експерт за наявними матеріалами; від банка відповідь не надійшла. 09.03.2017 року від завідувача Хмельницького відділення КНДІСЕ надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи. Ухвалою Шетівського міськрайнного суду від 12 квітня 2017 року провадження у справі відновлено і розгляд справи призначено на 19 квітня 2017 року. 19.04.2017 року від представника відповідача за первісним позовом [PERSON] надійшло клопотання про призначення судово-медичної експертизи, проведення якої було доручено експерту Власенко І.М. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 19.04.2017 року клопотання [PERSON] задоволено, призначена судова економічна експертиза, проведення якої було доручено експерту Власенко І.М. та за клопотанням [PERSON] витребувано у позивача за первісним позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» додаткові документи. 22.05.2017 року від експерта Власенко І.М. надійшло клопотання про надання сторонами додаткових документів, необхідних для проведення експертизи, та надання рахунку оплату проведення експертизи. 25.05.2017 року від [PERSON] надійшла письмова відповідь про те, що документи, які просить надати експерт, перебувають у АТ «Райффайзен Банк Аваль». 24.07.2017 року від експерта Власенко І.М. надійшло повторне клопотання про надання додаткових документів, необхідних для проведення експертизи. 03.08.2017 року ухвалою Шепетівського міськрайонного суду було зобов'язано АТ «Райффайзен Банк Аваль» надати додаткові матеріали. 28.09.2017 року від експерта Власенко І.М. надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судово-медичної експертизи від 17.05.2017 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 23.10.2017 року клопотання [PERSON] задоволено, призначена судова економічна експертиза, проведення якої було доручено експерту Власенко І.М. та витребувано у позивача за первісним позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» за клопотанням [PERSON] додаткові документи. 15.11.2017 року від експерта Власенко І.М. надійшло клопотання про уточнення редакції питань та надання додаткових документів, необхідних для проведення експертизи. 22.11.2017 року від представника відповідача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] надійшли заяви про уточнення редакції питань та надання докових документів для проведення експертизи та про збільшення позовних вимог. 15.01.2018 року до суду найшов висновок судово-медичної експертизи № 006/10/17 від 03.01.2018 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.01.2018 року провадження у справі поновлено. Відповідно до вимог ст.ст. 10,11, 212 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду даної справи) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 89 (у новій редакції ЦПК України) жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст. 102 ЦПК України (в новій редакції) суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупністю таких умов:1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності. Згідно наданого стороною відповідача [PERSON] за первісним позовом висновку судово-економічної експертизи № 006/10/17 від 03.01.2017 року експерта Власенко І.М. видача АППБ, правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та отримання [PERSON] коштів в сумі 28 450,00 доларів США за додатковою угодою № 1 від 05.09.2006 року до кредитного договору № 014/4104/74/91 від 03.03.2006 року документально не підтверджується; крім того, по другому питанню експерт зазначає, що наявний у матеріалах даної справи розрахунок заборгованості [PERSON] по кредитному договору № 014/4104/74/91 від 03.03.2006 року (без врахування додаткової угоди № 1 від 05.09.2006 року до кредитного договору) не відповідає умовам укладеного між вказаними вище сторонами кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором: розмір заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» по договору № 014/4104/74/91 від 03.03.2006 року (без врахування додаткової угоди № 1 від 05.09.2006 року до кредитного договору) станом на 12.11.2015 року становить 105 202,06 грн., яка складається: 98,547,11 грн. - заборгованість по тілу кредиту та 6 554,95 грн. заборгованість по відсоткам. Разом з тим, вказані висновки викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, оскільки сама експерт зазначила, що в матеріалах справи відсутній обсяг документів, необхідних для проведення експертизи, а відтак суд не може взяти до уваги даний висновок експерта. Згідно із частинами 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або декількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України саме в момент вчинення правочину. Згідно з ч.1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору. Законодавець пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак кредитний договір, спір щодо якого вирішено у справі, є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. Банк і відповідач уклали кредитний договір у письмовій формі, як вимагається ч. 1 ст. 1055 ЦК України. Банк перерахував на позичковий рахунок відповідача обумовлену кредитним договором та додатковою угодою № 1 обумовлену грошову суму, факт отримання кредитних коштів [PERSON] підтверджується випискою на рахунку. А тому посилання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] про те, що [PERSON] не отримувала кредитні кошти за додатковою угодою в розмірі 28 450 доларів С ША та висновок експерта з цього приводу, що цей факт документально не підтверджується не може бути підставою для визнання кредитного договору та укладених в подальшому додаткових до нього договорів недійсними, оскільки кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору, а дії щодо зняття грошей з рахунку стосуються його виконання, а не укладення, тоді як правове значення для вирішення питання про визнання кредитного договору недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не виконанні. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Таким чином, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини 1,2 ст. 553 ЦК України). Порука, будучи за своєю правовою природою зобов'язанням, припиняється на загальних підставах, передбачених гл. 50 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. У ст. 559 ЦК України встановлені спеціальні підстави припинення поруки і за положеннями ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука, припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Суд враховує, що згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Таким чином, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобов'язання згідно з такими умовами або у зв'язку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту дострокового повернення позичальником кредиту. Пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, 17.07.2015 року кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й міг пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком стооку для дострокового повернення кредиту. Разом з тим позивач - банк, АТ «Райффайзен Банк Аваль», таких вимог закону не виконав, а тому вимога останнього до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості солідарно із [PERSON] є незаконною. Враховуючи наведене, суд вважає, що є всі підстави для припинення договору поруки, укладеного 06.03.2006 року № 014/4104/74/91/1 на виконання боргових зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON], відповідно до якого поручитель зобов'язався відповідати солідарно з позичальником по його борговим зобов'язанням, що виникають з умов кредитного договору. Відповідно до ст. 2 Закону України від 07.02.2000року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підстав банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.. 192 ЦК України). Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», статттею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2-1 зазначеної норми. Таким чином, не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини - стягнути гроші в іноземній валюті. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким ч.1 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів»(далі-Закон № 10203-ХІІ) було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. У даній справі на час укладення сторонами кредитного договору Закон № 1023-ХІІ не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті. За наявними у даній справі документами, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд вважає правильним стягнути грошову суму в іноземній валюті. Оскільки відповідач [PERSON] порушила взяті на себе зобов'язання, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, то на підставі вищезазначеного остання повинна сплатити заборгованість перед банком в повному обсязі. Підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у виді судового збору в сумі 4 170,57 грн. На підставі ст.ст. 526, 530, 546, 553, 554, 559, 611, 1054, 1056 ЦК України,

Outcome: partial