Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до п. 2 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою КМУ від 22.02.2006 р. №189 тимчасова допомога призначається у разі, коли рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується або місце проживання (перебування) одного з батьків не встановлено. Відповідно до виконавчого листа Зарічного районного суду м. Суми від 23.07.2004 у справі № 2-4936/2004 та довідок відділу державної виконавчої служби від 29.01.2009, 03.06.2010, 08.07.2010, 02.12.2010, 15.06.2011, 01.12.2011, 31.05.2012, 03.12.2012, 03.06.2013, 02.12.2013, 04.06.2014, 01.12.2014, 02.06.2015, 01.12.2015, 03.08.2016, 08.08.2016, 20.02.2017 рішення суду про стягнення аліментів з [PERSON] не виконувалось у зв`язку з ухиленням останнього від сплати аліментів. На підставі заяв [PERSON] від 30.01.2009, 17.06.2010, 07.12.2010, 21.06.2011, 05.12.2011, 01.06.2012, 04.12.2012, 04.06.2013, 04.12.2013, 11.06.2014, 02.12.2014, 03.06.2015, 08.12.2015, 06.08.2016, 16.02.2017 їй була призначена тимчасова державні допомога на сина [PERSON] , [INFO] , щомісяця і виплачено всього у сумі 32940 грн. [INFO] сину відповідача виповнилось 18 років. Тому відповідно до підпункту 3 пункту 10 Порядку сума наданої тимчасової державної допомоги підлягає сплаті за період щомісяця з 01.02.2009 по 31.07.2009, з 01.06.2010 по 30.11.2010, з 01.12.2010 по 31.05.2011 з 01.06.2011 по 30.11.2011, з 01.12.2011 по 31.05.2012, з 01.06.2012 по 30.11.2012, з 01.12.2012 по 31.05.2013, 01.06.2013 по 30.11.2013, з 01.12.2013 по 31.05.2014, з 01.06.2014 по 30.11.2014, з 01.12.2014 по 31.05.2015 з 01.06.2015 по 30.1 1.2015, 3 01.12.2015 по 31.05.2016 з 01.08.2016 по 31.01.2017, з 01.02.2017 по 31.07.2017 в розмірі 32940,00 грн. Відповідачу було направлено лист-повідомлення від 24.11.2020 з пропозицією повернути виплачені кошти тимчасової допомоги на рахунок департаменту в добровільному порядку і надати чек про сплату, проте до часу подачі позову вказана сума не повернута. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму позову у розмірі 32940 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2102 грн. У судове засіданні представник позивача до суду не з`явився, просив справу розглядати без їх участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві., крім того зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 23.07.2004 року Зарічним районним судом м.Суми видано виконавчий лист № 2-4936/2004 про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання на сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 130 грн до його повноліття і аліменти виплачувати матері дитини, щомісячно, починаючи стягнення з 13.07.2004 року. Відповідно до п. 2 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189, тимчасова допомога призначається у разі, коли: рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв`язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення; стосовно одного з батьків здійснюється кримінальне провадження або він перебуває на примусовому лікуванні, у місцях позбавлення волі, якого визнано в установленому порядку недієздатним, а також перебуває на строковій військовій службі; місце проживання (перебування) одного з батьків не встановлено. Згідно з п. 10 цього Порядку, виплата тимчасової допомоги припиняється у разі, зокрема, встановлення місця проживання (перебування) особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду; виявлення обставин, що свідчать про можливість одного з батьків утримувати свою дитину; добровільного виконання рішення суду особою, зобов`язаною сплачувати аліменти; сплати аліментів одним з батьків. Про виникнення зазначених у цьому пункті обставин одержувач зобов`язаний повідомити у десятиденний строк орган соціального захисту населення. Відповідно до п. 12 Порядку, якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків. виявлено, що один з батьків може утримувати дитину, або встановлено місце проживання (перебування) одного з батьків, у зв`язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган соціального захисту населення: визначає суму сплаченої тимчасової допомоги, яка підлягає поверненню, та встановлює строки її повернення (протягом місяця); повідомляє одному з батьків про суму сплаченої тимчасової допомоги, яка підлягає поверненню, та строк її повернення; у разі неповернення коштів добровільно в установлені строки вирішує питання про їх стягнення у судовому порядку. Згідно з ч. 10 ст. 181 СК України, суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Тобто, для можливості призначення тимчасової матеріальної допомоги, а надалі і стягнення коштів, обов`язковою умовою є, зокрема те, що рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв`язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення, а також місце мого проживання (перебування) не було відомо. Як вбачається з довідок про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] з 06.12.2005 року по 14.07.2015 року був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Надалі, з 14.07.2015 року по теперішній час він зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Форми ОК-5. в період виплати тимчасової державної допомоги з березня 2009 року по червень 2009 року, в січні 2010 року, з вересня 2011 року по червень 2012 року, з серпня 2013 року по вересень 2014 року, з січня 2016 року по лютий 2016 року, з грудня 2016 року по лютий 2020 року відповідач [PERSON] працював та отримував заробітну плату. Згідно довідок № 781 від 05.01.2015 року та № 1762 від 15.11.2015 року [PERSON] в період з 27.09.2014 року по 26.12.2014 року, а також з 09.05.2015 року по 24.10.2015 року безпосередньо брав участь у антитерористичній операції. Також відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 7340 від 04.02.2021 року, наданої Зарічним відділом ДВС м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в період виплати тимчасової державної допомоги, а саме з 01.03.2009 року по 01.10.2009 року та з 01.03.2017 року по 31.07.2017 року відповідач [PERSON] сплачував аліменти в повному обсязі. Таким чином, відповідач [PERSON] не переховувався і не ухилявся від виконання своїх обов`язків по сплаті аліментів, до того ж, отримував офіційний дохід, з якого виконавець мав можливість при заборгованості стягувати кошти. Вирішуючи позов, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні по справі «Рисовський проти України» (заява від 20.10.2011 року). Так, у пунктах 70-71 наведеного рішення суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Потреба виправити минулу «помилку» неповинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім того, судом встановлено, що виплата тимчасової державної допомоги на утримання сина [PERSON] здійснювалася за період з 01.02.2009 року по 31.07.2009 року, з 01.06.2010 року по 31.05.2016 року, з 01.08.2016 року по 31.07.2017 року, тобто згідно рішення про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 21.02.2017 року, останні виплати тимчасової допомоги здійснювалися за липень 2017 року. Отже, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради до [PERSON] про стягнення суми виплаченої допомоги в розмірі 32940 грн 00 коп. є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed