Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

представник Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» подав до суду позовну заяву та просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором №DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року в розмірі 89968,97 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 18 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № DN81AR15790135, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 49365,25 гривень на термін до 16 квітня 2015 року та зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Відповідно до умов договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року відповідач [PERSON] зобов`язався щомісячно в період сплати надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами на умовах, передбачених вказаним договором. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач [PERSON] зобов`язався сплатити відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки. Позивач повністю виконав свої зобов`язання за договором кредиту № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року та надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 49365,25 гривень, останній кредитні кошти отримав, але свої зобов`язання щодо їх повернення не виконав, в результаті чого, станом на 21 вересня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 113983,66 гривень, з якої на думку позивача підлягає стягненню сума в розмірі 89968,97 гривень. Відповідно до умов договору поруки від 18 квітня 2008 року позивачем направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року, проте вимога АТ Комерційний Банк «Приватбанк» залишена без задоволення. За вказаних обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом. Представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», вимоги за яким уточнив та остаточно просить визнати припиненим договір поруки №DN81AR15790135, укладений 18 квітня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк». В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 18 квітня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитно-заставний договір № DN81AR15790135, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 49365,25 гривень, а останній зобов`язався виконати зобов`язання з повернення кредиту у строк з 15 квітня 2008 року по 16 квітня 2015 року, процентна ставка 9,60 річних, період сплати платежів з 17 по 21 число кожного місяця. 18 квітня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір поруки № DN81AR15790135, відповідно до умов якого [PERSON] (поручитель) надав поруку перед ПАТ КБ «ПриватБанк» (кредитор) за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року. Проте, порука поручителя за договором поруки була припиненою. Так, 15 травня 2013 року позивач пред`явив вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, шляхом подання позову, чим змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до поручителя - протягом шести місяців з 15 травня 2013 року, однак після виникнення у позивача права вимоги до поручителя щодо повернення кредитної заборгованості у продовж шести місяців позивач не звернувся з позовними вимогами до поручителя, у зв`язку з чим порука [PERSON] перед кредитором ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року була припинена. 15 травня 2013 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська розглянуто цивільну справу № 202/22944/13-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення; винесено заочне рішення, яким позовні вимоги позивача задоволено, ухвалено звернути стягнення на рухоме майно за кредитно-заставним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року, а саме: автомобіль ВАЗ, модель: 21703, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий седан - В, реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] в рахунок задоволення позовних вимог ПАТ КУБ «Приватбанк» за кредитно-заставним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року в розмірі 36317,79 гривень. В рішенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 травня 2013 року встановлено, що заборгованість за кредитно-заставним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року станом на 14 березня 2013 року склала 36317,79 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 28937,75 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 829,57 гривень, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором 725,29 гривень, штраф 250,00 гривень, штраф 1717,51 гривень. Тобто, 15 травня 2013 року позивач пред`явив до боржника вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користуванням та пені; з позовом до поручителя [PERSON] звернувся 07 листопада 2016 року, тобто з пропуском шестимісячного строку. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права; це строк існування самого зобов`язання поруки. Так, після виникнення у позивача права вимоги до поручителя щодо повернення кредитної заборгованості у продовж шести місяців позивач не звернувся з позовними вимогами до поручителя, у зв`язку з чим порука [PERSON] перед кредитором ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року була припинена. Оскільки строк основного зобов`язання - кредитно-заставного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року не встановлений, порука [PERSON] перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року, у зв`язку з не пред`явленням кредитором позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки була припинена. Так, за умовами кредитно-заставного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року не встановлено строк дії цього договору. Строк дії кредитно-заставного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року встановлений п. 15.1, відповідно до умов якого вказаний договір діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за договором. Проте, умова договору про його дію до повного виконання сторонами зобов`язань за договором, не може розглядатися як установлений строк дії договору, оскільки це не відповідає вимогам цивільного законодавства України. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 березня 2017 року відкрито провадження по справі. 22 травня 2017 року представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] подав суду заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року, посилаючись на сплив строку позовної давності пред`явлення вимог до боржника і поручителя та припиненням поруки. Так, 18 квітня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитно-заставний договір № DN81AR15790135, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 49365,25 гривень, а останній зобов`язався виконати зобов`язання з повернення кредиту у строк з 15 квітня 2008 року по 16 квітня 2015 року, процентна ставка 9,60 річних, період сплати платежів з 17 по 21 число кожного місяця. 18 квітня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір поруки № DN81AR15790135, відповідно до умов якого [PERSON] (поручитель) надав поруку перед ПАТ КБ «ПриватБанк» (кредитор) за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 травня 2013 року по цивільній справі № 202/22944/13-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення, задоволено вимоги позивача та звернуто стягнення на рухоме майно за кредитно-заставним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року, а саме: автомобіль ВАЗ, модель: 21703, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий седан - В, реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] в рахунок задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитно-заставним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року в розмірі 36317,79 грн. При ухваленні вказаного рішення Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська встановлено, що заборгованість за кредитно-заставним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року станом на 14 березня 2013 року склала 36317,79 гривень, у тому числі: заборгованість за кредитом 28937,75 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 829,57 гривень, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором 725,29 гривень, штраф 250 гривень, штраф 1717,51 гривень. Тобто, позивач 15 травня 2013 року пред`явив до боржника вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користуванням та пені, що змінило строк виконання основного зобов`язання; якщо кредитор змінює, на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Таким чином, позивач зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, до поручителя - протягом шести місяців від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту - 15 травня 2013 року, натомість ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до боржника [PERSON] і поручителя [PERSON] 07 листопада 2016 року, з пропуском строку позовної давності. При цьому, щодо основного зобов`язання - кредитно-заставного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року позивач пропустив строк позовної давності, а зобов`язання, яким його забезпечено - договір поруки № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року був припинений. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права; це строк існування самого зобов`язання поруки. Також, є ще одна підстава спливу строку позовної давності пред`явлення вимог до божника і поручителя. Так, відповідно до п. 15.1 кредитно-заставного договору № DN81AR15790135 від 118 квітня 2008 року, вказаний договір діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за договором. Згідно з кредитно-заставним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року погашення кредиту визначено періодичними щомісячними платежами. Тобто, сторони кредитного договору встановили як строк дії договору - до повного виконання сторонами зобов`язань, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватися позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що боржник [PERSON] здійснив останній платіж за кредитним договором 18 лютого 2013 року. Натомість, ПАТ Комерційний Банк «Приватбанк» звернувся з позовом до боржника [PERSON] і поручителя [PERSON] 07 листопада 2016 року, з пропуском строку позовної давності. 22 травня 2017 року представник [PERSON] - [PERSON] подав суду заяву про витребування доказів. 22 травня 2017 року представник [PERSON] - [PERSON] подав суду заяву про застосування позовної давності, в якій просив відмовити позивачу в задоволенні заявлених вимог, зважаючи на наступне. Позивач 15 травня 2013 року пред`явив до боржника вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користуванням та пені, що змінило строк виконання основного зобов`язання; якщо кредитор змінює, на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Таким чином, позивач зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, до поручителя - протягом шести місяців від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту - 15 травня 2013 року, натомість ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до боржника [PERSON] і поручителя [PERSON] 07 листопада 2016 року, з пропуском строку позовної давності. При цьому, щодо основного зобов`язання - кредитно-заставного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року позивач пропустив строк позовної давності, а зобов`язання, яким його забезпечено - договір поруки № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року був припинений. Так, строк поруки не є строком для захисту порушеного права - це існування самого зобов`язання поруки. Також, є ще одна підстава спливу строку позовної давності пред`явлення вимог до божника і поручителя. Так, відповідно до п. 15.1 кредитно-заставного договору № DN81AR15790135 від 118 квітня 2008 року, вказаний договір діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за договором. Згідно з кредитно-заставним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року погашення кредиту визначено періодичними щомісячними платежами. Тобто, сторони кредитного договору встановили як строк дії договору - до повного виконання сторонами зобов`язань, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватися позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що боржник [PERSON] здійснив останній платіж за кредитним договором 18 лютого 2013 року. Натомість, ПАТ Комерційний Банк «Приватбанк» звернувся з позовом до боржника [PERSON] і поручителя [PERSON] 07 листопада 2016 року, з пропуском строку позовної давності. 07 серпня 2017 року представник ПАТ Комерційний Банк «Приватбанк» подав суду заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог до ПАТ КБ «Приватбанк» про припинення договору поруки в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач в зустрічній позовній заяві не надав доказів на підтвердження позовних вимог; належного виконання кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року; всі твердження поручителя щодо припинення договору поруки гуртуються на припущеннях. Також вказав, що 18 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № DN81AR15790135, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 49365,25 гривень на термін до 16 квітня 2015 року та зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки. Щодо зміни строку виконання зобов`язань за кредитним договором. Кредитний договір № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року укладений в письмовій формі та всі зміни до нього вчиняються у письмовій формі, а саме оформлені додатковою угодою та засвідчені підписами сторін. Проте, між сторонами не укладалися додаткові угоди щодо зміни строку виконання зобов`язань, а тому строк повернення кредитних коштів встановлено до 16 квітня 2015 року. Щодо припинення поруки. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Порука є традиційним, одним із найдавніших інститутів цивільного права та одним із найефективніших способів забезпечення зобов`язань в умовах сучасного цивільного обігу, особливо при укладенні договорів. Порука має складну теоретичну природу, оскільки одночасно є способом забезпечення зобов`язань, а також має зобов`язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов`язання та про договори. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука віднесена до зобов`язально-правових засобів забезпечення виконання зобов`язань, що спонукають боржника до належного виконання зобов`язань до нього чи до третіх осіб, що вступили заздалегідь у договір зобов`язальної вимоги. Порука є додатковим зобов`язанням, що на підставі договору, за яким до зобов`язання основного боржника приєднується зобов`язання іншої особи, що за нього ручається. Вона покликана забезпечити належне виконання боржником основного зобов`язання. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Договір поруки не передбачає виникнення або, навпаки, припинення будь-яких прав та обов`язків боржника. Враховуючи вищевикладене порука є правочином за якою третя особа, яка не є стороною основного договору, бере на себе обов`язок поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов`язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язання боржником шляхом відшкодування в грошовій формі того, що не було виконане останнім. При укладенні як кредитного договору так і договору поруки дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, які були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. Договором поруки сторони обумовили, що договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Умовами кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року строк повернення кредиту встановлено до 16 квітня 2015 року. Відповідно до п. 12 договору поруки від 18 квітня 2008, порука припиняється через 5 років після настання терміну повернення кредиту за кредитним договором№ DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року. Отже порука за вказаним кредитним договором припиниться 16 квітня 2020 року. Оскільки договором поруки визначено строк дії, банк звернувся до поручителя з вимогою про повернення кредитних коштів в межах строків. 30 серпня 2017 року представник ПАТ Комерційний Банк «Приватбанк» надав суду письмові пояснення, в яких підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити та вказав, що повністю не погоджується з обставинами викладеними в запереченнях, посилаючись на наступне. 18 квітня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № DN81AR15790135, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 49365,25 гривень на термін до 16 квітня 2015 року та зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки. Оскільки строк повернення кредитних коштів встановлено до 16 квітня 2015 року, між сторонами не укладалися додаткові угоди щодо зміни строку виконання зобов`язань, а після пред`явлення вимоги про дострокове повернення заборгованості [PERSON] продовжував часткові проплати заборгованості за кредитним договором, тому є всі підстави вважати, що строки виконання зобов`язань за кредитним договором змінені не були і сторони продовжували керуватися умовами кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року. При укладенні як кредитного договору так і договору поруки, дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. Відповідно до п.15.1. кредитного договору в частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту відповідно до п. 17.1-9 набуває чинності з моменту підписання сторонами, в інших - з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених в них сум, і діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. За договором поруки від 18 квітня 2008 року, [PERSON] відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений. Банком було направлене повідомлення про існуючу заборгованість по кредитному договору на адресу [PERSON] , як поручителя за кредитним договором від 18 квітня 2008 року. Умовами договору поруки від 18 квітня 2008 року, передбачено, що порука припиняється через 5 років після терміну повернення кредиту, в свою чергу термін повернення кредиту визначений кредитним договором 16 квітня 2015 року. Отже, порука за кредитним договором № DN81ARI5790135 від 18 квітня 2008 року припиниться 16 квітня 2020 року. Щодо строку позовної давності, то строк дії договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року обумовлений сторонами до 16 квітня 2015 року. Отримані [PERSON] кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, вищевказаний кредитний договір не є розірваним або припиненим. Правовідносини між сторонами договору кредиту № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року продовжують тривати; [PERSON] починаючи з 2008 року користується грошима банку повною мірою, а банк нараховує проценти та неустойку за неналежне виконання позичальником зобов`язань за договором; останній ознайомлений з усіма умовами договору і ухиляється від виконання своїх зобов`язань. Не здійснення оплати чергових платежів по кредитному договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року не звільняє сторони від відповідальності за його порушення; умовами вказаного договору не передбачено, що невиконання сторонами його умов тягне припинення зобов`язань сторін за договором. Таким чином, правовідносини за кредитним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року не припинилися, так як тривають до повного погашення клієнтом кредиту, крім того договором визначено строк повернення кредиту. Оскільки за умовами договору строк виконання зобов`язання спливає 16 квітня 2015 року, є всі підстави вважати, що позивач звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності. Крім того, відповідачем були вчинені дії спрямовані на визнання факту існування невиконаних зобов`язань за кредитним договором, а саме внесення коштів в рахунок погашення заборгованості, що відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, є перериванням перебігу позовної давності. 25 листопада 2013 року відповідачем [PERSON] внесені кошти в розмірі 500,00 грн, спрямовані на погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту та пені. Оскільки ПАТ КБ Приватбанк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості до відповідачів 11 листопада 2016 року, тому твердження відповідачів щодо пропуску строків на звернення до суду з вимогами як до боржника, так і до поручителя є безпідставними та нічим не підтвердженими. Отже, відповідачами не надані докази належного виконання кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року; твердження останніх щодо зміни строку виконання договору, припинення договору поруки та пропуску строків позовної давності гуртуються на припущеннях та не підлягають задоволенню. 21 листопада 2017 року представник ПАТ Комерційний Банк «Приватбанк» подав суду заперечення, в яких підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити; проти задоволення вимог позивача за зустрічною позовною заявою заперечував, посилаючись на обставини, викладені в раніше поданих запереченнях. 19 грудня 2017 року представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] подав суду заперечення, в яких просив відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зважаючи на наступне. Так, умовами кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року та договору поруки від 18 квітня 2008 року не передбачено сплату боржником чи поручителем комісії, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості по комісії задоволенню не підлягають. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення суми пені в розмірі 43700,00 грн., оскільки розмір нарахованої суми пені не відповідає засадам цивільного законодавства щодо справедливості та розумності, вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів та значно перевищує розмір збитків. Визначення умовами договору кредиту такого високого розміру пені порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є [PERSON] як споживач, тим самим позивач порушив його права споживача. Отже, вимога позивача про стягнення нарахованої суми пені в розмірі 43700,00 грн є явно завищеною, не відповідає, передбаченим цивільним законодавством засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Умовами укладеного між сторонами договору визначено сплату споживачем (боржником) всупереч принципу добросовісності завищеного розміру пені. Так, згідно з п. 14.2 кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року у випадку порушення позичальником зобов`язань, передбачених статтями 6.2.2 та 6.2.3 договору, щодо сплати винагород та процентів, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки. Пунктом 14.3. вказаного кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого статтею 6.2.4 договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки; при цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вищевказаної пені не нараховуються. На думку відповідачів, нарахований позивачем розмір пені підлягає зменшенню судом. 07 лютого 2018 року представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] подав суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи та 16 лютого 2018 року ознайомився з ними. 29 березня 2018 року представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] подав суду заяву про витребування доказів. 29 березня 2018 року представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] подав суду заяву про застосування позовної давності та просив відмовити ПАТ Комерційний Банк «Приватбанк» в задоволенні позову, посилаючись на те, що 03 квітня 2013 року позивач пред`явив позов до відповідача про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користуванням та пені, що змінило строк виконання основного зобов`язання та позивач зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом 3 років, а до поручителя - протягом шести місяців від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, натомість представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] 05 грудня 2016 року, з пропуском строку позовної давності. За умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватися позичальником щомісячно рівними частинами, а отже початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Представником ПАТ Комерційний Банк «Приватбанк» надано розрахунком заборгованості за кредитним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року на підтвердження того, що 25 листопада 2013 року по вказаному кредитному договору здійснено платежі на погашення заборгованості; відповідачі вказані платежі не здійснювали. При цьому, сплата особою частини обов`язкового щомісячного платежу не свідчить про вчинення нею дій з визнання боргу в повному обсязі та може свідчити тільки про визнання певної частини боргу, а отже не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Платежі, здійснені 25 листопада 2013 року були частковою сплатою щомісячного платежу, який передбачено Кредитним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року. При цьому, як вбачається з вищевказаного розрахунку заборгованості платежі від 25 листопада 2013 року були спрямовані на погашення пені. Часткове погашення заборгованості з пені та не погашення тіла кредиту не свідчить про переривання строків позовної давності. За наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який здійснено відповідно до розпорядження керівника апарату Харківського районного суду Харківської області № 01-02/61 від 01 серпня 2018 року у зв`язку із звільненням судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON] , цивільна справа № 635/8268/16-ц передана в провадження судді Токарєвої Н.М. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 серпня 2018 року цивільну справу за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, зустрічною позовною заявою [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання поруки припиненою прийнято до провадження судді Токарєвої Н.М. та призначено до судового розгляду. 01 та 09 серпня 2018 року представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] подав суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи. 20 вересня 2018 року представник [PERSON] - [PERSON] , яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, подала суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи та того ж дня ознайомилася з ними. 05 жовтня 2018 року представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, у зв`язку з завищенням розміру заборгованості за пенею; нарахування заборгованості за комісією та припиненням поруки. В обґрунтування посилався на те, що розмір пені не відповідає засадам цивільного законодавства справедливості й розумності та більш як в два рази перевищує розмір збитків. Нарахування комісії не передбачено умовами кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року. Порука [PERSON] за договором поруки № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року, який укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», в забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року, припинена, оскільки строк договору поруки не встановлено та кредитор протягом шести місяців з дня строку виконання кредитного договору не пред`явив вимоги до поручителя. Умовами договору поруки від 18 квітня 2008 року не встановлений строк дії договору. При цьому, умова договору про його дію до повного виконання сторонами зобов`язань за договором (п.11 договору поруки від 18 квітня 2008 року), не може розглядатися як установлений строк дії договору, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України. Пунктом 17.1.5 кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року визначено строк виконання основного зобов`язання за вказаним договором - 16 квітня 2015 року. Разом з тим ,кредитор пред`явив вимогу до поручителя з пропуском шестимісячного строку - 25 жовтня 2016 року. Таким чином, порука була припиненою у зв`язку з тим, що строк договору поруки не встановлено та кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання кредитного договору не пред`явив вимоги до поручителя. По-друге, порука була припиненою, у зв`язку тим, що позивач пред`явив вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, шляхом пред`явлення позову, чим змінив строк виконання основного зобов`язання та був зобов`язаний пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення боржником банком строку для дострокового повернення кредиту. Також, оскільки строк основного зобов`язання не встановлений, порука була припинена, у зв`язку з не пред`явленням кредитором позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки. Договір поруки укладено 18 квітня 2008 року. Разом з тим, позивач звернувся з позовом до поручителя з пропуском одного року з дня укладення договору поруки тільки 11 листопада 2016 року. Таким чином, оскільки строк основного зобов`язання - кредитного договору не встановлений, порука була припинена, у зв`язку з не пред`явленням кредитором позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права; це строк існування самого зобов`язання поруки. 09 жовтня 2018 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав суду заяву про витребування доказів. 09 жовтня 2018 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав суду заяву про призначення судової економічної експертизи. 09 жовтня 2018 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав суду зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитно-заставний договір №DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року. 19 жовтня 2018 року представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] подав суду заяву про подав суду заяву про розгляд справи у порядку загального провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] про визнання недійсним кредитно-заставного договору та застосування наслідків недійсності правочинів, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом; задоволено заяву [PERSON] та постановлено розглядати цивільну справу за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче засідання. 01 листопада 2018 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав відзив на уточнену зустрічну позовну заяву, в якому просив відмовити [PERSON] в задоволенні вимог за зустрічною позовною заявою про припинення договору поруки та задовольнити вимоги позивача в повному обсязі, посилаючись обставини, викладені в раніше наданих письмових поясненнях, а також на те, що [PERSON] в уточненій зустрічній позовній заяві не надав доказів на підтвердження заявлених вимог, також не надано доказів належного виконання умов кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року; всі твердження [PERSON] щодо припинення договору поруки гуртуються на припущеннях та не підлягають задоволенню. Також, 01 листопада 2018 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» надав суду відзив на відповідь, в якому просив задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що 18 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № DN81AR15790135, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 49365,25 гривень на термін до 16 квітня 2015 року, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. [PERSON] в порушення умов кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. В забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір поруки. Стосовно розміру заборгованості за пенею, то [PERSON] був вільний як у виборі фінансових установ для отримання кредиту так і у виборі форми кредитування. При укладенні вищевказаних договорів відповідачі підтвердили згоду зі всіма умовами договору та вважали їх справедливими по відношенню до себе. Отже, відповідачі [PERSON] , [PERSON] не звільняються від відповідальності за порушення зобов`язання за договором. Щодо зменшення розміру неустойки, то при укладенні кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року позичальник не ставив під сумнів розумність і справедливість його умов, навпаки, при його укладенні, сторони розумно оцінювали умови, за яких він буде виконуватися, зокрема, зважувати відповідальність, яка настає, згідно з умовами договору, при його невиконанні чи неналежному виконанні. Також, при укладанні вказаного кредитного договору сторони досягли згоди щодо його умов відповідно до ст. 638 ЦК України. Таким чином, розумною вважається сума неустойки (штрафу та пені), яку визначили та погодили при укладенні кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року. Чинне законодавство не містить заборон щодо застосування такого виду правових наслідків у разі порушення зобов`язання як неустойка. Отже, пеня за неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року в частині погашення сум кредиту та відсотків кредиту підлягає стягненню з відповідачів. [PERSON] здійснював погашення кредиту з порушенням термінів і термінів повернення, що свідчить про наміри останнього злісно ухилитися від виконання зобов`язань за кредитним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року. Відповідач не надав суду жодного доказу важкого фінансового становища з моменту першого порушення умов кредитного договору, а саме прострочення сплати кредиту. Стосовно умов договору про комісійну винагороду. Відповідно до п. 3.6 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). В даному випадку, винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 5262,00 гривень, що сплачується в момент видачі кредиту та винагорода за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця в період Сплати у розмірі 0,50 % від суми виданого кредиту, винагорода за проведення додаткового моніторингу, за своїм характером є встановленою договором платою банку за здійснення фінансової послуги - надання кредитних коштів у користування. Таким чином, п. 17.1.8 кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року в частині винагороди (комісії) не суперечить нормам діючого законодавства. Щодо припинення поруки. При укладенні кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року та відповідно договору поруки від 18 квітня 2008 року дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгодженні сторонами так і прийняті ними як обов`язкові умови договору. Відповідно до умов договору поруки від 18 квітня 2008 року, [PERSON] відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року у тому ж розмірі, що і боржник - [PERSON] , включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений. Банком направлено повідомлення про існуючу заборгованість по кредитному договору на адресу [PERSON] , як поручителя за кредитним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року. Умовами договору поруки від 18 квітня 2008 року, передбачено, що порука припиняється через 5 років після терміну повернення кредиту, в свою чергу термін повернення кредиту визначений кредитним договором 16 квітня 2015 року. Отже, порука за кредитним договором № DN81ARI5790i35 від 18 квітня 2008 року припиниться 16 квітня 2020 року. Щодо строку позовної давності, то строк дії договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року обумовлений сторонами до 16 квітня 2015 року. Оскільки договором поруки визначено строк дії, банк звернувся до поручителя з про повернення кредитних коштів в межах строків. [PERSON] в уточненій зустрічній позовній заяві не надав доказів на підтвердження позовних вимог; також доказів належного виконання кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року; всі твердження останнього щодо припинення договору поруки гуртуються на припущеннях та не підлягають задоволенню. 29 січня 2019 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав суду уточнене клопотання про призначення судової економічної експертизи. 29 січня 2019 року представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] подав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просив відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором; також просив зменшити розмір неустойки, яка на його думку не може перевищувати суми в розмірі 24682,62 гривень, що складає половину загального розміру кредиту за кредитним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року. Позивачем пред`явлені позовні вимоги про стягнення комісії, а не винагороди. Умовами кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року не передбачено сплату позичальником комісії. Отже, на думку відповідачів, вимоги про стягнення з позичальника заборгованості з комісії задоволенню не підлягають, як не передбачені умовами договору. При цьому, встановлена банком в договорі винагорода є сонною. Так, сторонами було укладено договір споживчого кредиту, відповідно до умов якого встановлено сплату щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту, банком не було зазначено про те, які саме послуги за вказану винагороду надаються позивачу, при цьому нарахування винагороди проводиться відповідачем за послуги, що супроводжують кредит і є компенсацією сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним, у зв`язку з чим вказані положення договору є недійсними. При цьому, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Таким чином, беручи до уваги, що банк встановив в кредитному договорі сплату щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту та не зазначив про те, які саме послуги за вказану винагороду надаються позивачу, при цьому нарахування винагороди проводиться відповідачем за послуги, шо супроводжують кредит і є компенсацією сукупних послуг банку за рахунок позичальника, шо є незаконним, вказані положення договору є нікчемними та не потребують додаткового визнання недійсними. Доводи позивача, що порука не була припиненою, на думку відповідачів є безпідставними, оскільки строк виконання основного зобов`язання встановлений в п. 17.1.5. кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року, згідно з яким дата погашення кредиту - 16 квітня 2015 року; разом з тим, кредитор пред`явив вимогу до поручителя з пропуском шестимісячного строку тільки 25 жовтня 2016 року. Таким чином, порука була припиненою у зв`язку з тим, що строк договору поруки не встановлено та кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання кредитного договору не пред`явив вимоги до поручителя. Також безпідставними є посилання позивача на те, що позичальник після винесення Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська рішення продовжував частково погашати заборгованість, що свідчить про те, що строк дії договору змінений не був, оскільки після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі не підлягали виконанню, а виконані платежі не мали правового значення. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 березня 2019 року витребувано у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» додаткові докази. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 березня 2019 року призначено по справі судову економічну експертизу, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, експертів попереджено про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України; оплату за проведення експертизи покладено на [PERSON] , провадження у цивільній справі № 635/8268/16-ц зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 серпня 2019 року поновлено провадження у справі за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання поруки припиненою. За наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який здійснено відповідно до розпорядження керівника апарату Харківського районного суду Харківської області № 01-02/92 від 16 жовтня 2019 року у зв`язку із звільненням судді Харківського районного суду Харківської області Токарєвої Н.М., цивільна справа № 635/8268/16-ц про стягнення заборгованості, передана в провадження судді Пілюгіної О.М. 21 жовтня 2019 року представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] подав суду клопотання про витребування доказів. 04 лютого 2020 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав суду письмові пояснення, в яких вказав наступне. Відповідно до умов кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року (п. 14.11) строк позовної давності становить 5 років, а відповідно до умов договору поруки, порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту. В квітні 2013 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом про звернення стягнення на предмет застави, чим змінив строк повернення кредиту в повному обсязі. Після цього нарахування процентів, неустойки, згідно умов кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року не здійснювалось. Станом на 17 квітня 2013 року заборгованість за кредитним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року становить: 30614,20 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 4301,99 гривень - проценти; 1023,41 - комісія; 485,90 гривень - пеня. Вказані суми на думку позивача підлягають стягненню з відповідачів. Щодо комісійних доходів банку згідно умов договору. Комісії, що отримані (сплачені) банком за зобов`язання з кредитування (резервування кредитної лінії) під час ініціювання або придбання кредиту, визнаються невід`ємною частиною доходу (витрат) фінансового інструменту, якщо є ймовірність того, що кредитний договір буде укладено. Банк визнає комісії, що є невід`ємною частиною доходу (витрат) фінансового інструменту, у складі процентних доходів за фінансовим інструментом. В даному конкретному кредитному договорі банк відповідно до діючого законодавства банк установив комісійну винагороду у відсотковому розмірі від суми наданого кредиту, саме за відкриту кредитну лінію, з метою виконання зобов`язань за договором кредиту позичальнику відкривається кредитна лінія в розмірі 21708,05 гривень для сплати чергових страхових платежів. Цим пунктом банк зарезервував за позичальником суму в розмірі 21708,05 гривень для сплати замість нього страхових платежів, в разі якщо позичальник не сплатить їх самостійно, при цьому банк не нараховує проценти на цю суму, поки вона не буде використана. До підписання кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року позичальник мав змогу повністю ознайомитися з його змістом; у разі якщо його щось не влаштовувало, то він мав право відмовитись від оформлення кредиту в цьому банку. [PERSON] виконував умови кредитного договору з 2008 року до 2013 року. За вказаних обставин, жодних порушень з боку банка в частині отримання комісійної винагороди не має. 27 травня 2020 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав суду письмові пояснення, в яких просив звернути увагу на п. 14.11 кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року, відповідно до умов якого строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за договором збільшений сторонами до 5 років, а відповідно до умов п. 12 договору поруки від 18 квітня 2008 року, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту, день повернення кредиту - 16 квітня 2015 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 липня 2020 року задоволено клопотання представника [PERSON] - [PERSON] та зобов`язано АТ КБ Комерційний Банк «Приватбанк» надати інформацію. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 лютого 2021 року залишено без розгляду зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору. Представник АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, тому суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами і відмовив в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи. Представник [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідачів, в якій вимоги АТ КБ «Приватбанк» визнав частково та не заперечував проти стягнення суми боргу згідно розрахунку заборгованості від 17 квітня 2013 року, на який посилається позивач у письмових поясненнях від 03 лютого 2020 року; в задоволенні іншої частини вимог позивача просив відмовити; також просив задовольнити уточнену зустрічну позовну заяву [PERSON] та визнати припиненим договір поруки № DN81AR15790135, укладений 18 квітня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». Суд, розглянувши заяви представників позивача та відповідачів, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 18 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № 81AR15790135, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 49365,25 гривень на термін до 16 квітня 2015 року зі сплато процентів за користування кредитом в розмірі 9,60 річних; на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання; зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до п. 2.2 кредитно-заставного договору № 81AR15790135 від 18 квітня 2008 року, для забезпечення повного і своєчасного виконання [PERSON] зобов`язань за договором, останній надав банку в заставу автомобіль ВАЗ-21073, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року випуску, який на праві власності належить [PERSON] . Відповідно до умов вказаного кредитно-заставного договору, [PERSON] зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, винагородою та процентами за користування ним, сплачуючи позивачу, щомісячно з 17 по 21 число кожного місяця щомісячний платіж в розмірі 1059,57 гривень; при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту останній зобов`язався сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення. В забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № 81AR15790135 від 18 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки зі строком дії до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, відповідно до умов якого останній поручився перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 81AR15790135 від 18 квітня 2008 року; [PERSON] відповідає солідарно перед ПАТ КБ «Приватбанк» за виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування ним, комісій , винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до п. 5, 6 договору поруки від 18 квітня 2008 року, у випадку невиконання [PERSON] будь-якого зобов`язання за кредитним договором № 81AR15790135 від 18 квітня 2008 року кредитор направляє на адресу [PERSON] письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов`язання, яке останній зобов`язаний виконати протягом 5 днів з моменту її отримання. У випадку невиконання [PERSON] зобов`язань боржника за кредитним договором № 81AR15790135 від 18 квітня 2008 року у строки визначені п. 6 договору поруки від 18 квітня 2008 року, поручитель сплачує на користь банку пеню в розмірі 0,15%за день , але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний календарний день прострочення. За п. 12 договору поруки від 18 квітня 2008 року, дія поруки за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитними договором. АТ КБ «Приватбанк» повністю виконав свої зобов`язання за договором кредиту № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року та надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі та на умовах визначених договором, останній кредит отримав, але свої зобов`язання щодо його повернення не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість. Також судом встановлено, що 15 травня 2013 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська винесено заочне рішення по цивільній справі № 202/22944/13-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення, яким вимоги позивача задоволено частково та звернуто стягнення на рухоме майно за кредитно-заставним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року, а саме: автомобіль ВАЗ, модель: 21703, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий седан - В, реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитно-заставним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року в розмірі 36317,79 гривень; в решті вимог за позовом - відмовлено. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 02 вересня 2014 року скасовано заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 травня 2013 року та справу призначено до розгляду у загальному порядку. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року позовну заява ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення залишено без розгляду. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідачів за кредитним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року станом на 17 квітня 2013 року складає 36425,50 гривень, з яких: - заборгованість за тілом кредиту в розмірі 30614,20 гривень; - заборгованість за процентами в розмірі 4301,99 гривень; - комісія в розмірі 1023,41 гривень; - пеня в розмірі 485,90 гривень. Також судом встановлено, що згідно з рішенням Єдиного акціонера АТ КБ «ПриватБанк» від 21 травня 2018 року № 519 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про що свідчать відомості Статуту Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в новій редакції, затверджений постановою КМУ № 594 від 05 червня 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів; встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому, ж обсязі, що і боржник, включаючи оплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Враховуючи що відповідач [PERSON] свої зобов`язання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року не виконав, тому суд вважає що сума заборгованості в загальному розмірі 36425,50 гривень підлягає стягненню з відповідача [PERSON] у примусовому порядку, а позов в цій частині вимог позивача задоволенню, при цьому виходить з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за вказаним кредитним договором у добровільному порядку, а беззаперечних доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України, суду не надано. Також, суд враховує, що відповідач [PERSON] є поручителем [PERSON] за кредитним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року, тому сума заборгованості за кредитним договором підлягає стягненню також з нього, солідарно. В задоволенні іншої частини вимог АТ КБ «ПриватБанк» суд відмовляє, оскільки при зверненні в квітні 2013 року до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом про звернення стягнення на предмет застави, позивач змінив строк повернення кредиту в повному обсязі; після цього нарахування процентів, неустойки, згідно умов кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року не здійснювалось та за розрахунком АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за вказаним договором станом на 17 квітня 2013 року становить 36425,50 гривень. Також, суд не приймає доводи представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] щодо спливу строку позовної давності, виходячи з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін; договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач; після переривання перебіг позовної давності починається заново; час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, строк дії кредитно-заставного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року обумовлений сторонами до 16 квітня 2015 року, п. 14.11 вказаного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року визначено, що строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки встановлено тривалістю у 5 років, а відповідно до умов п. 12 договору поруки від 18 квітня 2008 року, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту, позивач звернувся до суду з позовом 05 грудня 2016 року в межах строків, тому строк позовної давності по вказаній справі не сплив. Таким чином, суд частково задовольняє позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» та питання про розподіл судових витрат вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо вимог позивача [PERSON] за зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, судом встановлено, що при укладенні як кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року так і договору поруки від 18 квітня 2008 року дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, які були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними; вказані договори укладено в письмовій формі; між сторонами не укладалися додаткові угоди щодо зміни строку виконання зобов`язань за ними; строк повернення кредитних коштів, відповідно до умов кредитного договору № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року, встановлено до 16 квітня 2015 року. Відповідно до п. 12 договору поруки від 18 квітня 2008, порука припиняється через 5 років після настання терміну повернення кредиту за кредитним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року. Так, порука за кредитним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року припинилася 16 квітня 2020 року. Враховуючи, що спірним договором поруки сторони обумовили, що договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язання за кредитним договором № DN81AR15790135 від 18 квітня 2008 року, [PERSON] не виконав свої зобов`язання за вказаним договором кредиту у строки та на умовах, визначеним ним, тому суд відмовляє в задоволенні вимог позивача [PERSON] за зустрічним позовом про визнання поруки припиненою, при цьому також враховує, що умовами договору поруки від 18 квітня 2008 року визначено строк його дії, банк звернувся до поручителя з вимогою про повернення кредитних коштів в межах строків Таким чином, суд повністю відмовляє в задоволенні вимог позивача [PERSON] за зустрічним позовом та відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, понесені ним судові витрати відносить за його рахунок.

Outcome: partial