Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з нього заборгованість за укладеним кредитним договором № 140927-113953 від 27.09.2014 р. в сумі 16974,62 грн., з яких: 500,00 грн. - сума основного боргу, 175,00 грн. - проценти за договором; 14520,00 грн. - пеня за договором, посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 січня 2019 р. позовну заяву передано за підсудністю до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. До суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов не визнав з підстав, викладений у відзиві на позов. В обґрунтування відзиву зазначено, що матеріали позову не підтверджують факту звернення позичальника з відповідними заявами на виконання умов пункту 2.3. кредитного договору та укладання сторонами договору про внесення змін до кредитного договору. Строк дії договору до 10.10.2014 р. Розмір пені в сумі 15195,00 грн. значно перевищує розмір збитків в сумі 500,00 грн., а частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено зменшення розміру неустойки за рішенням суду в разі значного перевищення розміру збитків. Зазначено про те, що відповідно до положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», кредитні операції включають в себе надання кредиту, та отримання, повернення кредиту, що мають право виключно фінансові установи, які мають відповідну ліцензію на здійснення цього виду діяльності. Однак матеріали справи не містять даних щодо наявності у позивача відповідної ліцензії на надання фінансових кредитів, тому враховуючи викладене просить в задоволенні позову відмовити повністю. Суд, враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами, 27 вересня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» та [PERSON] укладено кредитний договір № 140927-113953, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 500,00 грн., на споживчі цілі зі строком надання кредиту до 10.10.2014 року зі сплатою за користування кредитом 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних або 915% річних, якщо на період користування кредитом випадає високосний рік) (а.с. 5-6 - копія договору). Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог статті 634 ЦК України Згідно пункту 2.3 кредитного договору, на підставі заяви позичальника, поданої кредитодавцю не пізніше ніж за два робочих дні до дати повернення кредиту, кредитодавець, діючи на власний розсуд, має право шляхом повідомлення позичальника надати йому відстрочення щодо повернення кредиту на строк не більше 14 календарних днів. У цьому випадку позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти у розмірі, визначеному п. 3.1. даного Договору, та проценти за час наданої відстрочки. Відстрочення дати повернення кредиту оформлюється шляхом укладання сторонами договору про внесення змін до цього договору. За змістом пункту 3.4 вказаного вище кредитного договору, при внесенні суми, що є недостатньою для погашення кредиту повністю, кошти зараховуються у наступному порядку: 1) Проценти за кредитом; 2) Сума неустойки; 3) Сума кредиту. Відповідно до пункту 6.1. кредитного договору, у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованої плати за користування кредитом до позичальника застосовуються штрафні санкції згідно п. 6.2. Кредитного договору. Пунктом 6.2 вказаного вище договору погоджено, що за порушення строків повернення кредиту сплачувати кредитодавцю неустойку у вигляді пені з розрахунку 2% від суми кредиту, що вказана в п. 1.2. цього Договору за кожен день прострочення платежу за кредитним договором. Згідно пункту 8.1 кредитного договору, внесення змін і доповнень до цього договору здійснюється за взаємною згодою сторін і оформляється додатковим договором. У пункті 9.2 зазначено, що сторони домовились про договірну позовну давність - 10 років. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першої статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Нарахування процентів після закінчення строку кредитування є безпідставним та суперечить правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18). Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки наданим по справі доказам у їх сукупності, встановивши наявність договірних правовідносин між сторонами та наявність у відповідача заборгованості, враховуючи період дії кредитного договору, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь ТОВ «Служба термінового кредитування» підлягає стягненню прострочене тіло кредиту в сумі 500,00 грн. та прострочені відсотки за користування кредитом в сумі 175,00 грн., відповідного до наданого розрахунку (а.с. 10-35). Разом з тим, згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності. Відповідний правовий висновок Верховного Суду України висловлено у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 6-2558цс15. Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тому враховуючи заяву відповідача та те, що позичальник хоч і частково, але здійснює погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується наданою випискою по рахунку, розмір пені, заявлений банком до стягнення, майже в три рази перевищує розмір збитків, суд вважає, що пеня підлягає зменшенню до достатнього та необхідного розміру в сумі 675,00 грн. (постанови Верховного Суду від 13 березня 2019 року по справі № 310/7167/13-ц, від 20 березня 2019 року по справі № 761/24461/15-ц та від 27 березня 2019 року по справі № 369/7735/16-ц). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 140927-113953 від 27.09.2014 р. в загальному розмірі 1350,00 грн., що підтверджується представленим позивачем детальним розрахунком. При цьому суд зауважує, що посилання позивача на те, що кредитний договір лонгувався (продовжувалась його дія), не приймається до уваги, адже згідно умов вказаного договору, зокрема пунктів 2.3, 8.1, внесення змін і доповнень до цього договору, в тому числі відстрочення дати повернення кредиту, оформляється шляхом укладення між сторонами додаткових угод (договору про внесення змін). Доказів укладення між сторонами будь-яких додаткових договорів ТОВ «Служба термінового кредитування» не представлено; клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат в сумі 1779,62 грн.: судового збору в сумі 1762,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с.1), та комісії банку в сумі 17,62 грн., тому оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу сплачений ним судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 140,13 грн. (1350,00 грн. (сума боргу, стягнута судом) * 1762,00 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 16974,62 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення). Комісія банку в сумі 17,62 грн. не входить до судових витрат, які підлягають відшкодуванню в порядку ст.ст. 133-142 ЦПК України.

Outcome: partial