Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~Позивач \~Публічне акціонерне\~товариство «Криворізька\~теплоцентраль» 27.07.2017\~звернувся до\~суду з\~вищезазначеним позовом\~до [PERSON] , [PERSON] , та просить суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] за період з жовтня 2013 року по травень 2017 року в розмірі 19778,41 грн., 3 % річних в розмірі 735,22 грн., інфляційних втрат у розмірі 4967,32 грн., а всього 25480,95 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідач [PERSON] є власником квартири за вказаною адресою, а [PERSON] зареєстрований та мешкає в цій квартирі, вони отримують послуги, що надає позивач, який є правонаступником Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль», тобто в силу ст.634 ЦК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вважаються такими, що уклали з підприємством позивача договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Як власник та користувач, відповідачі мають нести тягар по утриманню житла, оплачувати спожиті послуги щомісячно, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, але своєчасно надані позивачем послуги не сплачують, у зв`язку з чим станом на 23.05.2017 виникла заборгованість у розмірі 19778,41 грн., на яку відповідно до положень ст.625 ЦК України позивачем було нараховано інфляційні витрати за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Через наявність заборгованості 26.05.2015 позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, який було видано 23.07.2015 у справі №213/1655/15-ц, а потім скасовано ухвалою від 02.09.2015, тому позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Просив зарахувати суму судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу, до судового збору у цій справі, як передбачено нормами цивільного процесуального законодавства. Належним чином повідомлені відповідачі в судове засідання не з`явилися, довірили представництво своїх інтересів адвокату Буліч Н.В., уклавши з останньою договори про надання правової допомоги від 25.09.2017 /а.с.28-29, т.1/. За таких підстав суд ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідачів. \~ \~ \~ \~ \~Представник відповідачів\~в судовому\~засіданні 12.12.2017\~проти позову\~заперечувала,\~не погодившись\~із підставами\~позову,\~та пояснила,\~що квартира\~відповідачів з\~2010\~року обладнана\~індивідуальним джерелом\~опалення,\~який введено\~в експлуатацію\~на підставі\~проектно-технічної\~документації,\~Акта вводу\~в експлуатацію\~газифікованого об`єкта\~від 01.12.2010,\~та відключена\~від мережі\~централізованого опалення\~згідно Акту\~№ 2\~від 01.03.2012,\~складеного КПТМ\~«Криворіжтепломережа»,\~яке на\~тої час\~був постачальником послуг. Крім зазначених Актів представник надала в якості доказів встановлення автономного опалення також Акт-473 прийому газового лічильника, погодження відключення квартири від системи теплопостачання при дотримання певних умов, надане Управління ЖКГ виконкому Криворізької міської ради, а також копію зареєстрованої в ДП «КТЦ» заяви [PERSON] від 21.07.2016 на ім`я директора теплоцентралі про відсутність підстав для нарахування заборгованості за послуги, які вона не отримує /а.с.41-45/. Просила у задоволенні вимог відмовити. Після набрання чинності нової редакції ЦПК України, 08.02.2018 позивач надав відповідь на відзив (заперечення), в яких зазначив, що твердження представника відповідачів про те, що вони не користувались послугами позивача не можна прийняти до уваги, оскільки є певний Порядок відключення від мережі централізованого опалення, затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22.11.2005 № 4. Внесені до нього в подальшому зміни унеможливлюють відключення окремих приміщень у житлових будинках, і дозволяють таке відключення лише повністю будинком. Акт відключення від мережі має бути в 10-денний термін переданий на затвердження до спеціальної комісії, створеної органом місцевого самоврядування. Зазначив, що оскільки відповідачами не дотримано встановлений порядок, відповідачі мають вносити плату за тепло, яку правомірно нараховує позивач. Також у відповіді на відзив йдеться про те, що посилання представника відповідачів на відсутність у сторін справи укладеного договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг, оскільки існує типовий договір, затверджений Постановою КМУ від 21.07.05 № 630, а отже відповідно до п.7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 634 ЦК України між ними існує договір приєднання. Позивач зазначає, що відповідна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15, згідно з якою споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Ухвалою від 04.06.2018 справу прийнято до свого провадження суддею Нестеренком О.М. В подальшому судові засідання неодноразово відкладалися за клопотаннями представників сторін. В судовому засіданні 19 грудня 2019 року представники сторін підтримували свої позиції, викладені у позовній заяві, запереченнях, відзиві та відповіді на відзив. Представник позивача [PERSON] просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідачів адвокат Буліч Н.В. просила у позові відмовити в повному обсязі, зазначивши, що предметом позову у цій справі є стягнення оплати за теплопостачання, яке не надавалося. Факт відключення квартири від мережі не є предметом даного судового розгляду. Згідно з наданим нею Актом в квартирі дійсно наявний розрив в системі центрального опалення, стояки заізольовано, в приміщенні встановлено автономне опалення, газовий лічильник опломбовано. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач-1 є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , обидва відповідача зареєстровані в ній /а.с.12,13, т.1/. 01.12.2010 представниками ВАТ «Криворіжгаз» за вказаною адресою складено Акт прийому до експлуатації газифікованого об`єкта, з якого вбачається, що в квартирі встановлено котел, а також складено Акт прийому газового лічильника /а.с.44-45, т.1/. Згідно з Актом від 01.03.2012, складеним працівником КПТМ «Криворіжтепломережа», в квартирі за адресою [ADDRESS] наявний розрив в системі централізованого опалення, встановлено автономне опалення. Як зазначено в цьому Акті, за самовільне підключення до мереж КП «Криворіжтепломережа» несе відповідальність споживач. Акт підписаний [PERSON] /а.с.41, т.1/. В матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідачами вчинені інші послідовні дії, передбачені Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Разом з тим, Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22.11.2005 № 4 затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання (надалі - Порядок). Відповідно до п.1.2. Порядку, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від вказаних мереж. \~ \~ \~ \~^ Згідно з п.2.1. цього Порядку, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник повинен звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. Пунктом 2.6 Порядку передбачено, що по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. В судовому засіданні представником позивача суду надано копію рішення виконкому Криворізької міськради від 12.10.2011 № 343, яким надано згоду на передачу об`єктів теплопостачання від КПТМ «Криворіжтепломережа» на балансовий облік та господарське відання до ДП «Криворізька теплоцентраль». В переліку квартир по КТК, які звернулися до КПТМ із заявами про зняття навантаження в зв`язку із встановленням АГВ, які надав представник позивача, квартира відповідачів відсутня /а.с.195-199, т.1/. Суд також встановив, що наданий суду акт від 02.03.2012 не має печатки, не затверджений рішенням міжвідомчої комісії, підписаний лише інспектором КПТМ, підпис якого завірено кутовим штампом. \~ \~ \~ \~ Отже,\~надані сторонами\~та досліджені\~судом докази\~свідчать про\~те,\~що відповідачами\~не дотримано\~Порядку відключення\~окремих житлових\~приміщень від\~централізованої системи\~опалення,\~затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22.11.2005 № 4. \~ \~ \~ \~ Оскільки\~відповідач-1\~як власник,\~не зверталася\~до міжвідомчої\~комісії з\~заявою про\~надання дозволу\~на відключення\~квартири за\~адресою:\~ [ADDRESS] від мережі централізованого теплопостачання, не отримала такого дозволу, отже не дотрималася встановленого порядку відключення від мережі централізованого теплопостачання, суд дійшов до висновку про порушення нею Порядку та самовільне відключення від мережі. Тому об`єктивно встановити, що відповідачі не користувалися послугами позивача з теплопостачання, - неможливо. Відповідно до пунктів 24, 25 «Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 630 від 21.07.2005, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з ЦО і ГВП. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. При цьому, суд критично ставиться до заперечень представника відповідачів проти позову в тій частині, що відповідачами вирішено питання щодо відключення від мережі теплопостачання, оскільки це не підтверджено жодними доказами. Також суд приймає той факт, що відповідачі не оплачували нараховані суми тому, що встановили обладнання для індивідуального опалення, а тому суд вважає, що виникнення боргу пов`язано із встановленням відповідачами автономного опалення з порушенням норм та правил. Згідно з актами про підключення жилого будинку до системи централізованого опалення будинок відповідачів кожного опалювального сезону підключався до системи опалення /а.с.191-193, т.1/. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач поставляв теплову енергію до квартири відповідачів за встановленими тарифами, але останні оплату за отримані послуги не здійснювали, що підтверджене наданими позивачем розрахунками. Інше відповідачам та представником не доказано. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Виходячи з положень зазначених норм закону, власники житла зобов`язані його утримувати. Внаслідок неоплати нарахованих послуг у відповідачів виникла заборгованість у розмірі 19778,41 грн., на яку споживачам нараховано 3 % річних у розмірі 735,22 грн. та інфляційні витрати у розмірі 4967,32 грн., що підтверджується наданими позивачем розрахунками /а.с.5,7, т.1/. Судом також встановлено, що позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу з [PERSON] , який ухвалою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 02.09.2015 судовий наказ було скасовано /а.с.4, т.1/. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який був чинним на дату виникнення правовідносин між сторонами, передбачено, що до обов`язків споживача входить оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Приписами ст.67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Квартирна плата та плата за комунальні послуги вносяться щомісяця у встановлені строки. Отже, судом встановлено, що у позивача відсутні правові підстави для звільнення відповідачів від оплати послуг, що надавалися. Відповідна правова\~позиція викладена\~в Постанові\~Верховного Суду\~України від\~11.11.2015\~у справі\~№ 6-1192цс15,\~згідно з\~якою підведення\~централізованого опалення\~до стояка\~в межах\~квартири свідчить\~про виконання\~послуг позивачем,\~та в\~постанові Верховного\~Суду від\~27.09.2018\~у справі\~№ 221/1596/16-ц.\~ \~ Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Суд вважає, що позивачем надано суду достатньо належних доказів, які підтверджують, що його права стосовно своєчасного та повного отримання оплати послуг порушено відповідачами, у зв`язку з чим вони підлягають відновленню. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. Оскільки відповідно до ст.141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору в разі задоволення позовних вимог покладаються на відповідача, то підлягає стягненню з відповідачів судовий збір, який було сплачений позивачем, порівну з кожного відповідача, відповідно до п.35 Постанови Пленуму ВСУ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: approved