Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Позовна заява мотивована тим, що 01 грудня 2015 року померла донька позивачки [PERSON], спадкоємцями за законом після смерті останньої є позивачка та син померлої відповідач [PERSON]. Померла [PERSON] довгий час хворіла, останні роки не могла самостійно себе доглядати та потребувала постійної сторонньої допомоги, не могла вільно самостійно пересуватись, в результаті чого померла від набряку головного мозку та цирозу печінки. Доглядом [PERSON], забезпеченням її ліками, продуктами харчування та побутовим обслуговування по мірі можливості займалась позивачка. Про безпорадний стан [PERSON] було відомо відповідачу [PERSON], який в той час мешкав у Російській Федерації, проте жодного разу не приїжджав до матері, не мав наміру надавати їй будь-яку матеріальну чи іншу допомогу. Після смерті [PERSON], відповідач не подавав заяву про прийняття спадщини, не звертався до нотаріуса для оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину, що прямо доводить факт його свідомої відмови від спадщини. Однак, оскільки [PERSON] є зареєстрованим за однією адресою з померлою [PERSON], згідно зі ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину. З огляду на зазначене, позивачка просить суд, у відповідності до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, усунути [PERSON] від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], яка померла 01 грудня 2015 року. Позивачка в судове засідання не зявилась, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду письмову заяву, якою просила справу розглядати за її відсутності. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Часопис «Донеччина» від 31 серпня 2017 року, причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Враховуючи неявку у судове засідання належним чином повідомленого відповідача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО №925975 від 11 лютого 2016 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON], померла 01 грудня 2015 року (а.с. 7). Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 12 квітня 2017 року задоволено заяву [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, встановлено факт родинних відносин за ступенем спорідненості: мати-донка між [PERSON] та [PERSON], [INFO], яка померла 01 грудня 2015 року. Окрім того, рішенням встановлено, що у відповідності до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №46862910 від 23.02.2017 року у звязку зі смертю 01 грудня 2014 року [PERSON], [INFO], 20.01.2017 року була відкрита спадкова справа за номером у Спадковому реєстрі 60129645. Також, в рішенні суду встановлено, що [PERSON] є матірю [PERSON], яка після реєстрації шлюбу з [PERSON], змінила дошлюбне прізвище «Шиняєва» на шлюбне прізвище «Доник», а в подальшому при укладенні шлюбу з [PERSON], змінила прізвище «Доник» на шлюбне прізвище «Нацвєтова» (а.с. 8-9). Відповідно до свідоцтва про народження відповідача серії ІХ-НО №270842 від 28 вересня 1993 року матірю [PERSON] є [PERSON] (а.с. 10). Факт того, що [PERSON] хворіла на цироз печінки та померла 01 грудня 2015 року від набряку головного мозку, підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті №4006 від 02 грудня 2015 року, які були видані медичною установою розташованою на тимчасово окупованій території України (а.с. 5, 6). Враховуючи практику Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії\~ яка започаткувала виняток із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи видані на окупованій території. Також враховуючи ключове значення, яке має встановлення причин смерті та наявності захворювань спадкодавця у разі усунення одного зі спадкоємців від спадкування, а тим паче для реалізації права позивачки як спадкоємиці на прийняття спадщини, рішення суду має ґрунтуватися на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Так, медичне свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті [PERSON], надані позивачкою до суду, не можуть визнаватись належними документами з підстав їх складання медичною установою розташованою на тимчасово окупованій території України, але вказана в них інформація береться судом до уваги в частині, що підтверджується викладеними в позові обставинами справи, а також дослідженими судом іншими допустимими та належними доказами. Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно вимог статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього кодексу. Положеннями частини 5 статті 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Таким чином, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі зібрані по справі докази у їх сукупності, суд, враховуючи, що спадкодавець [PERSON] хворіла на цироз печінки, не мала можливості самостійно себе доглядати, потребувала постійної сторонньої допомоги, не могла вільно та самостійно пересуватись, тобто перебувала у безпорадному сані та потребувала допомоги, а [PERSON], будучи повнолітньою особою, маючи можливість, ухилявся від надання [PERSON] допомоги в розумінні ч. 5 ст. 1224 ЦК України, не звертався до нотаріальної контори для прийняття спадщини, прийшов до висновку, що відповідач підлягає усуненню від права на спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного, ст. ст. 1216, 1224, 1258 Цивільного кодексу України, п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved