Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», звернувшись до суду з даним позовом, просить стягнути [PERSON] заборгованість за Договором про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту № 023-052090/13-00938-вкл-к від 20.03.2013 року в розмірі 58 345 (п'ятдесят вісім тисяч триста сорок п'ять) гривень 03 коп. та судові витрати по справі в сумі 1378 гривень 00 коп. Відповідачка [PERSON] під час проведення попереднього судового засідання пред'явила зустрічний позов до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому просить визнати недійсною умову, викладену в п.2.1.1 договору № 023-052090/13-00938 про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафта від 20.03.2013року укладеного між нею та позивачем, щодо обов'язку позичальника [PERSON] щомісячно до моменту повного виконання позичальником зобов'язань по поверненню кредитних ресурсів сплачувати банку комісійну винагороду в сумі 240,73 гривні; визнати недійсною умову, викладену в п.2.1 та п. 4.1 договору № 023-052090/13-00938 щодо обов'язку позичальника [PERSON] сплачувати проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі процентної ставки 60 % річних; визнати недійсною умову, викладену в п. 6.1 кредитного договору № 023-052090/13-00938 щодо обов'язку позичальника [PERSON] сплачувати за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів пеню в розмірі 60% річних від простроченої суми за кожний день прострочення; визнати недійсною умову, викладену в п. 7.8 договору № 023-052090/13-00938 щодо обов'язку позичальника [PERSON] сплачувати банку комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведення кредитних операцій в розмірі 866,61 гривень (одноразово). Обгрунтовуючи свої вимоги за зустрічним позовом [PERSON] зазначає, що виходячи з умов п. 2.11 кредитного договору № 023-052090/13-00938 та положень Закону України «Про захист прав споживачів» ( п. 22 ст.1, п. 23 ст.1) між сторонами було укладено споживчий договір. До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту, відповідно до ч. 5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Визначення поняття «несправедливі умови» закріплено в ч.2 ст.18 Закону, тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. На переконання позивачки за зустрічним позовом, умова п.6.1 договору про відповідальність за прострочення повернення кредитних ресурсів і/або оплати процентів, а саме, що позичальник сплачує банку пеню в розмірі 60% річних від простроченої суми за кожний день прострочення є несправедливою, оскільки встановлена відповідальність для споживача сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов'язань за договором, а тому існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Крім того, позичальник [PERSON] в зустрічному позові зазначає, що банком порушені Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року, якими відповідно до п.1.2 передбачено порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. Згідно п. 3.2 розділу 3 вказаних Правил передбачено, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. Банком не додано до позовної заяви Додаток до кредитного договору, що має відповідати зразку, затвердженому Правилами, де зазначається сукупна вартість споживчого кредиту та реальної процентної ставки. Також відсутнє обґрунтування розміру щомісячної комісії що є порушенням постанови №168 НБУ. Тому на переконання позичальника [PERSON] п.2.1, 4.1, 7.8 кредитного договору щодо сплати процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі 60% річних, комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій, є необґрунтованим та відповідно вказані пункти договору мають бути визнані недійсними. В судове засідання на 30.08.2016 року позивач ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» свого представника повторно не направив та не подав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, що явилось підставою для постановлення ухвали про залишення позову без розгляду. Відповідачка [PERSON] і її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, але представник відповідачки подала заяву до суду, в якій просить справу розглянути без її участі та без участі [PERSON] В заяві також зазначила, що зустрічний позов про захист прав споживачів та визнання недійсними умов договору підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення в разі повторної неявки відповідача за зустрічним позовом. Зі згоди представника позивача по зустрічному позову суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне зустрічний позов [PERSON] задовольнити частково, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 20 березня 2013 року між АТ «Банк « Фінанси та Кредит» ( надалі Банк) та [PERSON] було укладено одночасно два договори: договір № 006-Z/ 044099 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску VISAElektronInstantIssue ( надалі Договір - 1) та договір № 023-052090/13-00938 про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафта ( надалі Договір-2 або кредитний договір). Сума ліміту овердрафту - 8666,14 гривень, процентна ставка - 60% річних. Пунктом 6.1 Договору-2 визначена відповідальність за прострочення повернення кредитних ресурсів і/або оплати процентів, а саме позичальник сплачує банку пеню в розмірі 60% річних від простроченої суми за кожний день прострочення. Згідно п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Виходячи з умов Договору-2 викладених в п. 2.11 та положень Закону України «Про захист прав споживачів» ( п. 22 ст.1, п. 23 ст.1) між сторонами укладено споживчий договір. Згідно п. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ч.2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Таким чином, Закон України «Про захист прав споживачів» є спеціальним по відношенню до Цивільного Кодексу України та має застосовуватись в даних правовідносинах, які виникли між Банком та [PERSON] До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту, відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Відповідно до ч. 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до п.п. 3, 5 ч. 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Згідно умов Договору - 2 (п.6.1) за прострочення повернення Кредитних ресурсів і/або оплати процентів, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 60% (шістдесят відсотків) річних від простроченої суми за кожний день прострочення. На переконання суду така умова є несправедливою, оскільки існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В той же час чинним законодавством, а саме ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначено, що розміри пені не можуть бути більше подвійної облікової ставки НБУ. За інформацією Національного Банку України облікова ставка НБУ з 23.03.2012 року становила 7,5% річних, з 10.06.2013 року - 7,0% річних, з 13.08.2013 року - 6,5% річних. Покладення на позичальника на час укладення кредитного договору більшої відповідальності, ніж то передбачено вимогами чинного законодавства, суперечить вимогам ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Верховний суд України в своїй постанові від 11 вересня 2013 року (у справі № 6-40цс13) висловив правову позицію, в якій зазначив, що аналізуючи норму ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності, по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних відносин прав та обов'язків сторін, по-третє, умови договору завдають істотної шкоди споживачеві. Згідно ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Загальними засадами цивільного законодавства згідно п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України є справедливість, добросовісність та розумність. Зміст правочину, відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Оскільки виконавець (продавець) відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, суд знаходить підстави для визнання недійсною умови викладеної в п.6.1. Договору -2 щодо обов'язку позичальника [PERSON] сплачувати за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів пеню в розмірі 60% річних від простроченої суми за кожний день прострочення. Щодо інших вимог позивачки за зустрічним позовом про визнання недійсною умови, викладеної в п.2.1.1 договору № 023-052090/13-00938 про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафта від 20.03.2013року щодо обов'язку позичальника [PERSON] щомісячно до моменту повного виконання позичальником зобов'язань по поверненню кредитних ресурсів сплачувати банку комісійну винагороду в сумі 240,73 гривні; визнання недійсною умови, викладеної в п. 2.1 та п. 4.1 договору № 023-052090/13-00938 щодо обов'язку позичальника [PERSON] сплачувати проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі процентної ставки 60 % річних; визнання недійсною умови, викладеної в п. 7.8 договору № 023-052090/13-00938 щодо обов'язку позичальника [PERSON] сплачувати банку комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведення кредитних операцій в розмірі 866,61 гривень (одноразово), то суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] не довела в судовому засіданні той факт, що вказані умови є несправедливими та що існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Позичальник [PERSON] 20.03.2013 року, тобто в день укладення кредитного договору, ознайомилась з інформацією про умови кредитування, про що свідчить її підпис на відповідній Інформації. Згідно п. 11 Інформації позичальник погодилась із умовами кредитування, визнає та підтверджує, що надані Банком та викладені у цій Інформації відомості щодо умов надання кредиту є повні, вичерпні та зрозумілі для позичальника, не створюють для позичальника будь-яких перешкод для належної та у повному обсязі реалізації своїх прав та виконання зобов'язань за кредитним договором та не створюють підстав для завдання позичальнику будь-якої можливої моральної чи матеріальної шкоди у випадку реалізації зазначених умов надання кредиту та регламентації цих умов у кредитному договорі. Тому за вказаних обставин зазначені вимоги [PERSON] необхідно залишити без задоволення. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial