Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивач через уповноваженого представника звернулась до суду з позовом до [PERSON] у якому просить суд поділити спільно набуте майно подружжя та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 107.1 кв.м., з яких житлова площа - 62,1 кв.м. та право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою : [ADDRESS], загальною площею - 0,2500 (нуль цілих двадцять п'ять сотих) га - цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]. Визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою : [ADDRESS], загальною площею - 0,2500 (нуль цілих двадцять п'ять сотих) га - цільове для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] та право власності на автомобіль марки КІА, модель: СЕЕ'D, тип: легковий хетчбек, реєстраційний номер: [NUMBER], номер шасі (кузова, рами): [NUMBER], 2008 року випуску, чорного кольору. Посилаючись на те, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний. За час подружнього життя ними було набуто вказане майно у власність. На даний час позивач проживає разом із спільною дитиною у квартирі, яка є спільною сумісною власністю та вважає, що дана квартира повинна перейти у її приватну власність. Оскільки автомобілем, який перебуває у спільній сумісній власності, користується відповідач, тому позивач не заперечує щодо його переходу у приватну власність відповідача. Щодо земельних ділянок, позивач вважає, що вони повинні бути поділені порівну. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, це змушує позивача звернутись з даним позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява та просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав повністю, проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 09 червня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.6). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження виданого 07 квітня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний. За період перебування сторін у шлюбі ними було набуто наступне майно: квартиру [ADDRESS], загальною площею 107.1 кв.м., з яких житлова площа - 62,1 кв.м.; земельну ділянку, розташовану за адресою : [ADDRESS], загальною площею - 0,2500 га - цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]; земельну ділянку, розташовану за адресою : [ADDRESS], загальною площею - 0,2500 (нуль цілих двадцять п'ять сотих) га - цільове для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] та автомобіль марки КІА, модель: СЕЕ'D, тип: легковий хетчбек, реєстраційний номер: [NUMBER], номер шасі (кузова, рами): [NUMBER], 2008 року випуску, чорного кольору. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Судом встановлено, що нерухоме майно зареєстровано на праві власності за позивачем, що підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку та витягом з Державного реєстру. Право власності на автомобіль марки КІА, реєстраційний номер: [NUMBER] зареєстровано на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за відповідачем. Однак, якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього, в даному випадку, лише на ім'я одного з подружжя, не спростовує презумпції належності вищевказаного майна до спільної сумісної власності подружжя. Отже, сторони по справі мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівні. Відповідно до ч. 1,4 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки сторони дійшли добровільної згоди щодо поділу майна подружжя, визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 4 134,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved