Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач у вересні 2016 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 15.07.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 18370, 00 грн. у вигляді встановленого кредиту ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] року позичальник - [PERSON] померла, а спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON]. 01.02.2016 року банком на адресу Шостої Харківської державної нотаріальної контори була направлена претензія кредитора. 17.07.2016 року банком до спадкоємця було направлено лист-претензію з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором, проте ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором №б/н від 15.07.2008 року становить 19266, 86 грн., яка складається з наступного: 19266, 86 грн. - заборгованість за кредитом. Просить позов задовольнити, стягнути заборгованість зі спадкоємця [PERSON] - [PERSON], вирішити питання про розподіл судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з'явився, при подачі позову подав до суду заяву щодо розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надавав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи,відповідно до укладеного договору №б/н від 15.07.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 18370, 00 грн. у вигляді встановленого кредиту ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а. с. 12). [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а. с.12). Позивач свої зобов'язання за кредитним договором №б/н від 15.07.2008 року виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит, у розмірі, встановленому зазначеним договором. 23 лютого 2016 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а. с.21) Станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором №б/н від 15.07.2008 року становить 19266, 86 грн., яка складається з наступного: 19266, 86 грн. - заборгованість за кредитом (а. с. 4-11). На адресу Шостої Харківської державної нотаріальної контори за вих. №SAMDN34000022756918 від 24.01.2016 була направлена претензія кредитора в порядку статті 1281 Цивільного кодексу України (а. с. 28) Листом Шостої Харківської державної нотаріальної контори від 31.03.2016 року №963/02-14 кредитора повідомлено про те, що із заявами про прийняття спадщини та про відмову від прийняття спадщини ніхто зі спадкоємців не звертався, свідоцтва про право на спадщину нікому не видавалися (а. с. 29). На адресу [PERSON] за вих. №SAMDN34000022756918 від 07.07.2016 року була банком направлено лист-претензію з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором (а. с. 30). Згідно вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.ч. 1,4 статті 1231 Цивільного кодексу України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. Відповідно до частини 1 статті 608 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Статтею 1281 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Згідно роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. При цьому, матеріали справи не містять відомостей про майно, одержане відповідачем [PERSON] у спадщину після смерті [PERSON], в межах вартості якого він зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора - ПАТ КБ «Приватбанк». Сам лише факт спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент її смерті не свідчить про прийняття спадщини. Оскільки відсутні докази прийняття такого майна відповідачем, то до нього в порядку спадкування не перейшли обов'язки спадкодавця перед іншими особами (кредиторами), а тому відсутні підстави вважати його таким, що фактично прийняв спадщину. Законодавець пов'язує задоволення вимог кредитора саме з обсягом спадкового майна і його вартістю, наявність лише факту заборгованості не може бути підставою для задоволення позову. Крім цього, положення статті 1282 Цивільного кодексу України застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 Цивільного кодексу України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 Цивільного кодексу України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право та не є строком позовної давності. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року №6-33цс15 та в силу частини 1 статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Із матеріалів справи вбачається, що позивачу стало відомо про смерть спадкодавця не пізніше 24.01.2016 року, про що свідчить претензія кредиторав порядку статті 1281 Цивільного кодексу України за вих. №SAMDN34000022756918 від 24.01.2016 року (а. с. 28), оскільки у самій претензії банк посилається на те, що «на теперішній час банку стало відомо про смерть боржника», тобто на час написання вказаної претензії. З позовною вимогою до спадкоємця кредитор звернувся 29 вересня 2016 року, тобто зі спливом шестимісячного строку, передбаченого частиною 2 статті 1281 Цивільного кодексу України, що на думку суду, позбавляє його права вимоги до спадкоємця, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог ст.ст. 1281, 1282 Цивільного кодексу України, які ним не дотримані. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 88 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позивач не надав суду доказів наявності та вартості майна, отриманого відповідачем у спадщину, пропущення позивачем строків, визначених статтею 1281 Цивільного кодексу України, для звернення з вимогою до спадкоємців, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимогПублічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості.

Outcome: dismissed