Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач свій позов мотивує тим, що сторони по справі є співвласниками квартири [ADDRESS]. Дана квартира відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.05.2008 року відділом реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, належить їй, її сестрі [PERSON], матері [PERSON] та її батьку [PERSON] на праві спільної сумісної власності, без визначення часток. Позивач зазначає, що вона неодноразово піднімала питання перед усіма іншими співвласниками про необхідність укласти договір про визначення часток у їхній спільній сумісній власності, пропорційно внесеному вкладу у квартиру, а сааме: витрат пов'язаних із її утриманням (ремонт, сплата комунальних платежів, фактичним користуванням даною квартирою). Така пропозиція робилася у зв'язку із тим, що поки існує спільна сумісна власність жоден співвласник не зможе розпорядитися своєю часткою на власний розсуд і буде залежати від волі інших співвласників. Проте, не дійшовши спільної згоди між співвласниками квартири позивач звернулася із позовом до суду, оскільки кожен учасник спільної сумісної власності має право припинити для себе відносини спільної власності шляхом виділу в натурі частки із спільного майна. Зазначає, що у спільній сумісній власності, на відміну від спільної часткової, частки учасників не є визначеними, виділ може здійснюватися лише після визначення часток учасників у спільному майні, тобто перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову. Посилаючись на наведене, позивач просить суд визначити, що вищевказана квартира належить на праві спільної часткової власності в рівних частинах, тобто по 1/4 частині кожному із співвласників, а також просила припинити право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з наведених у позовній заяві мотивів. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволенняз наступних підстав. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.05.2008 року відділом реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 4). Як вбачається з рішення Луцького міськрайонного суду від 03.08.2011р.по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, дошлюбне прізвище [PERSON] з «[PERSON]» на «[PERSON]» було змінено у зв'язку з укладенням шлюбу з [PERSON] . (а.с.15) Згідно ч.1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що [PERSON] вирішила виділити належну їй частку у спірній квартирі, а тому виникла необхідність визначити частки в спільній сумісній власності. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, визначити, що кожній із сторін по справі належить на праві спільної часткової власності в рівних частках по 1/4 частини квартири [ADDRESS].

Outcome: approved