Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивач у березні 2011 року звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі. В ході розгляду справи позовні вимоги неодноразово уточнювалися. В обґрунтування своїх позовних вимог за основним позовом позивач посилався на те, що 16 липня 2008 року між ним та відповідачем був укладений договір оренди нежитлового приміщення №1 гаражів [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], після зміни нумерації [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], які розташовані в автомобільному гаражному кооперативі «Лівобережний» по [ADDRESS]. Згідно п. 3.1 договору сторони узгодили орендну плату за користування гаражами в розмірі 2000 грн. щомісячно. Відповідно до п.3.1.1 відповідачка зобов'язалася сплачувати орендну плату готівкою в національній валюті України щомісячно авансом в строк з 01 по 05 число кожного місяця. В порушення умов договору з початку 2011 року відповідачка оренду не сплачує. 17.02.2011 року позивачем направлялись претензії на адресу відповідачки з вимогами сплатити заборгованість по орендній платі, але відповідачка від орендної плати відмовляється. Просили суд розірвати договір №1 оренди нежитлового приміщення, укладений 16.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON]. Усунути перешкоди [PERSON] в користуванні гаражами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] в Обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив «Лівобережний», розташованому за адресою: [ADDRESS], шляхом звільнення [PERSON] нежитлових приміщень - гаражів [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] в Обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив «Лівобережний», розташованому за адресою: [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по орендній платі в розмірі 82000 грн.; пеню в розмірі 21102,52 грн.; 3% річних -4302,33 грн.; індекс інфляції 4135,09 грн., а всього 111539,94 грн. та судові витрати по справі. Відповідачка позовні вимоги не визнала та подала зустрічну позовну заяву про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що 16.07.2008 року між нею та [PERSON] був укладений Договір оренди №1, згідно якого вона, як орендар, прийняла від [PERSON] в строкове платне володіння та користування нежитлові приміщення - гаражі, [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], розташовані в Автогаражному кооперативі «Лівобережний» за адресою: [ADDRESS]. Раніше, ніж Договір оренди №1 від 16.07.2008р. між нею та [PERSON] 19.03.2008р. був укладений Договір №01-1 проте, що [PERSON] зобов'язується продати, а вона зобов'язуюсь купити гаражі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Як на день укладення Договору №01-1 від 19.03.2008р. та Договору №1 16.07.2008р., так і на цей час [PERSON] є членом АГК «Лівобережний», гаражі йому належать на праві користування та володіння. Оскільки [PERSON] був потрібен час для оформлення необхідних відчуження документів, а їй було недоцільно втрачати цей час, за згодою сторін і було укладено на необхідний [PERSON] час Договір оренди № 1 від 16.07.2008р. Відповідно до п.4 Договору №01-1 від 19.03.2008р. вона і [PERSON] домовилися, що договір купівлі - продажу гаражів буде укладений та нотаріально посвідчений в строк до 08.07.2008р. Згідно п.6 цього Договору [PERSON] зобов'язався в строк до 20.06.2008р. оформити всі необхідні для відчуження гаражів документи та нотаріально оформити договір купівлі - продажу. Оскільки [PERSON] в строк до 20.06.2008р. не оформив всі необхідні документи для відчуження гаражів, 04.06.2008р. була укладена Додаткова угода якою були внесені зміни до п.4 Договору №01-1 від 19.03.2008р. Відповідно до цієї Додаткової угоди договір купівлі - продажу гаражів повинен бути укладений та нотаріально посвідчений в строк до 31.07.2008р. До 31.07.2008р. з вини [PERSON] договір купівлі - продажу гаражів не був укладений, а тому [PERSON] запропонував, а вона в останній раз погодилася і ще раз продовжити строки до 31.05.2009р. Домовленість оформили 19.01.2009 року. Строк дії договору оренди №1 від 31.05.2008 року до моменту оформлення Договору купівлі-продажу. Згідно п.6.3 Договору оренди №1 від 16.07.2008 року [PERSON] зобов'язався оформити договір купівлі - продажу об'єкту оренди (гаражів) на умовах, визначених в Договорі №2 від 19.03.2008р. Згідно Додаткової угоди №2 від 19.01.2009р.до Договору №01-1 від 19.03.2008р. [PERSON] зобов'язався оформити договір купівлі - продажу в строк до 31.05.2009р. Таким чином визначився строк дії Договору оренди №1 від 16.07.2008р. - до 31.05.2009р. До 31.05.2009 року [PERSON] не виконав свої зобов'язання. Договір купівлі-продажу гаражів з вини [PERSON] не укладений і до даного часу. Вона мала намір купити у [PERSON] гаражі і тільки із-за цього вона погодилася орендувати ці гаражі на необхідний [PERSON] час для оформлення правовстановлюючих документів на гаражі. Необхідні для відчуження гаражів документи не оформлялись і не оформляються до цього часу. Вона втратила надію і не хоче більше марнувати свого часу. Вважає, що [PERSON] навмисно з 16.07.2008 року її обманює своїми обіцянками продати їй гаражі, бо йому вигідно отримувати від неї кожного місяця по 2000 грн. З вини [PERSON] вона з 16.07.2008 року по 01.01.2011 року, тобто 29,5 місяців несла збитки у вигляді орендної плати, що складає 59000 грн. Збираючись купити у [PERSON] три гаражі, за його згодою нею зроблено необхідний ремонт цих гаражі, оскільки без ремонту оренда була неможлива. Вартість ремонту склала 63000 грн. До цього часу [PERSON] не оформив правовстановлюючі документи і не власником гаражів, а тому вона не має можливості у нього їх купити. При таких обставинах він зобов'язаний повернути вартість ремонту 63000 грн. [PERSON] дав оголошення в газету, про те, що він продає три гаражі при тих обставинах, що він не є власником цих гаражів. Підприємець [PERSON] скористався інформацією і згідно Договору №226/КВ від 12.02.2008 року надав їй цю інформацію та надав посередницькі послуги, за які вона сплатила 7580 грн. З [PERSON] 21.02.2008 року вона уклала договір №19/К, згідно якого він взяв на себе зобов'язання по оформленню їй кредиту на купівлю гаражів. Нею були оплачені послуги в розмірі 500 грн. Таким чином загальна сума матеріальних збитків складає: 59000 грн. + 63000 грн. +7580 грн. +500 грн. = 130080 грн. Діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яка нею оцінена в розмірі 50000 грн. Просила суд: стягнути із [PERSON] на її користь суму матеріальних збитків у розмірі 130080 грн.; стягнути із [PERSON] на її користь моральну шкоду в розмірі 50000 грн. та судові витрати по справі в розмірі 1429 грн. 30 коп. В судовому засіданні позивач за основним позовом та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольни. В задоволені зустрічної позовної заяви просили суд відмовити. Оскільки заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом не ґрунтуються на законі та є безпідставними. Відповідач та представник відповідача за основним позовом у судове засідання з'явилися. Позовні вимоги не визнали, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Просили суд задовольнити вимоги зустрічного позову за наведених в позовній заяві підстав. Представник третьої особи відповідно до заяви просив суд розглядати справу в його відсутності. Свідок [PERSON], мати позивача, показала про те, що її син разом із [PERSON] будували 6 гаражів, вони вирішили будувати гаражі разом. Збудували все до чистового оздоблення, в гаражах було опалення, були радіатори, регістри . В гаражах було проведено світло, вода. Потім поділили гаражі, одному два гаражі зверху, а один гараж внизу, а другому навпаки. Вирішили здати гаражі, її син дав оголошення і йому зателефонував [PERSON], який сказав, що є жінка якій необхідні гаражі для користування. Вони зустрілися і був укладений договір, [PERSON] користувалася гаражами, а потім перестала платити оренду. [PERSON] було поставлено душову кабінку, покладений кахель в душовій та зроблені деякі ремонтні роботи. Свідок [PERSON], показав про те, що в 2001 році йому було виділено місце для гаражів. Він побудував перший поверх, але в нього не було достатньо коштів і він запропонував [PERSON] збудувати гаражі разом. Гаражі були збудовані, побілені, поставлені ворота, які були утеплені, Вода проведена не була, оскільки не хватало коштів, була зроблена каналізація, зливна яма, було проведено світло. З їх дозволу [PERSON] була підключена та проведена вода. [PERSON] хотіла купити ці приміщення і зробила ремонт: перенесла унітаз, встановила бойлер, поклала кахель на підлогу і стіни обшила пластиком другий поверх. Зробила розводку води та інші ремонтні роботи. Свідок [PERSON], голова обслуговуючого «Автогаражного кооперативу « Лівобережний», показав про те, що [PERSON] з квітня 2005 року є членом кооперативу та оплачував дольову частку, а [PERSON] орендує в нього гаражі з 2008 року. [PERSON] приходив до правління кооперативу та отримував дозвіл на водовідведення. Йому не відомо хто оплачував роботи по водовідведенню. З 2008 року йшла процедура оформлення гаражів. В 2009 році кооператив ввів в експлуатацію гаражі, було отримано свідоцтво та ухвалено рішення міськвиконкому. Вказав, що [PERSON] займалася ремонтними роботами в гаражних боксах, але які нею були виконані роботи йому не відомо. Йому відомо, що на гаражі накладено арешт, а тому на них на даний час не отримані свідоцтва про право власності. Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], експертів: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги за основним позовом підлягають задоволенню, та позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню частково за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є членом Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Лівобережний» та має у користуванні гаражі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], після зміни нумерації [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], які розташовані по [ADDRESS], що підтверджується випискою з протоколу засідання правління АГК «Лівобережний» № 11 від 03.12.2006 року та довідкою АГК «Лівобережний» від 14.02.2011 року №3 (т.1 а.с.17). Між позивачкою та відповідачем було досягнуто домовленості про продаж останнім вищезазначених гаражів, про що було складено 19 березня 2008 року договір № 01-1. Як часткову оплату майбутньої угоди відповідач отримав від позивачки 15000 грн., про що було зазначено у п. 8 договору від 19.03.2008 року. Згідно п. 9 договору № 01-1 від 19.03.2008 року у випадку невиконання продавцем своїх зобов'язань, передбачених договором, продавець на протязі п'яти робочих днів після спливу строку для посвідчення договору купівлі-продажу гаражів повертає покупцеві суму авансу та сплачує штраф у розмірі 15000 грн. Згідно договору від 19.03.2008 року сторони домовилися до 08 липня 2008 року укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу гаражів. Додатковою угодою до договір № 01-1 від 19.03.2008 року. яка була сторонами підписана 04.06.2008 року, строк виконання договору було визначено як 31 липня 2008 року. Додатковою угодою № 2 до договору № 01-1 від 19.03.2008 року, укладеною сторонами 19 січня 2009 року було визначено строк підписання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу гаражів до 31 травня 2009 року. У зазначений термін відповідач не підготував необхідні документи для укладання договору купівлі-продажу гаражів. В березні 2011 року [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача матеріальних збитків та моральної шкоди Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2011 року по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа: Обслуговуючий кооператив «Автогаражний кооператив «Лівобережний» про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди позовні вимоги [PERSON] задоволені частково: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму у розмірі 30 000 грн., судові витрати у розмірі 420 грн., а всього - 30420 грн. в іншій частині позову відмовлено. Рішення набрало чинності (т.2 а.с. 57-59). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Крім того 16 липня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди нежитлового приміщення №1 гаражів [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], після зміни нумерації [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], які розташовані в Обслуговуючому автогаражному кооперативі «Лівобережний» по [ADDRESS]. Згідно п. 3.1 договору сторони узгодили орендну плату за користування гаражами в розмірі 2000 грн. на місяць. Відповідно до п.3.2.1 орендар зобов'язалася сплачувати орендну плату готівкою в національній валюті України щомісячно авансом в строк з 01 по 05 число кожного місяця. Строк дії Договору до Оформлення Договору купівлі-продажу між сторонами цього Договору ( п.8.1 Договору). Згідно п.6.3 Договору оренди №1 від 16.07.2008 року [PERSON] зобов'язався оформити договір купівлі - продажу об'єкту оренди (гаражів) на умовах, визначених в Договорі №2 від 19.03.2008р. Відповідно до п.4.4 сторони підтверджують, що орендодавець, надає згоду на здійснення Орендарем поліпшень об'єкта оренди. Відповідно до п.5.6 Орендар має право зробити поліпшення Об'єкту оренди за згодою Орендодавця. Згідно до п.9.3 Договору у випадку порушення Орендарем строку сплати орендної плати, встановленого п.3.2 цього Договору, Орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно сплаченої орендної плати за кожен день прострочення платежу. Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Згідно до ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Згідно до ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. 31.01.2011 року [PERSON] направив [PERSON] пропозицію про розірвання договору оренди від 16.07.2008 року та направив претензію 17.02.2011 року, однак до даного часу [PERSON] нежитлові приміщення не звільнила та продовжує користуватися ними та не повертає їх орендодавцю, не оплачуючи з 01 січня 2011 року орендну плату, про що не заперечували сторони по справі. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання відповідно до ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору ; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За таких обставин суд вважає за необхідне розірвати договір оренди №1 нежитлового приміщення укладений 16.07.2008 року між сторонами, стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість по орендній платі за період з січня 2011 року по травень 2014 року включно в розмірі 82000 грн. 00коп., пеню за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 21102 грн. 52 коп., інфляційні втрати в сумі 4135 грн. 09 коп. та 3% річних в сумі 4302 грн. 33 коп. Враховуючи, що орендар був повідомлений про розірвання договору оренди в порядку і строки, які передбачені договором та законом, однак жодних дій щодо повернення орендодавцю об'єкту оренди не вчинив, тому суд вважає за необхідне усунути [PERSON], як орендодавцю, перешкоди в користуванні гаражами та зобов'язати відповідача [PERSON] звільнити та передати [PERSON] гаражі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] в Обслуговуючому кооперативі « Автогаражний кооператив «Лівобережний», розташованому за адресою: [ADDRESS]. Щодо заявлених позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] збитків у вигляді орендної плати за період з 16.07.2008 року по 01.01.2011 року в розмірі 59000 грн., то в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] користувалася гаражами та оскільки договір оренди був між сторонами не розірваний, то орендар був зобов'язаний здійснювати орендну плату за користування, тому суд не вбачає законних підстав для стягнення їх із орендодавця як понесених збитків. Щодо заявлених позовних вимог за зустрічним позовом в частині стягнення із [PERSON] сплачених приватному підприємцю [PERSON] 7580 грн. і 500 грн., суд виходить з наступного. Згідно Договору №226/КВ від 12.02.2008 року про надання послуг фізична особа-підприємець [PERSON] надав [PERSON] інформаційно-посередницькі послуги по здійсненню пошуку і збору інформації про об'єкти, які запропоновані для купівлі, і відповідають наступним характеристикам: діюче СТО місто розташування : м. Дніпропетровськ, призначення СТО. І за цю інформацію та надання посередницькі послуги [PERSON] оплачено [PERSON] 7580 грн. ( т.1 а.с.65-67) Крім того 21.02.2008 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір №19/К, згідно якого він взяв на себе зобов'язання по оформленню їй кредиту на купівлю гаражів. [PERSON] були оплачені його послуги в розмірі 500 грн. ( т.1 а.с. 69). Факт надання послуг підтверджується актами прийому - передачі послуг (а.с.68,70) Отже сторонами в даних договорах є приватний підприємець [PERSON] та [PERSON], [PERSON] не був стороною даних договорів, жодних послуг за ними не надавав, послуги були надані [PERSON] приватним підприємцем [PERSON], і дані правовідносини не пов'язані з зобов'язаннями, які виникли між [PERSON] та [PERSON] ні за предметом, ні за правовими підставами, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом в цій частині. Позивачкою за зустрічним позовом заявлені позовні вимоги про відшкодування витрат понесених на ремонт нежитлових приміщень в розмірі 63000 грн. В підтвердження понесених витрат позивачкою за зустрічним позовом надано суду копії товарних чеків, чеків, видаткових накладних ( т.1 а.с. 109-208). Згідно до ст.778 ЦК України, наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. За клопотанням позивачки за зустрічним позовом у справі було призначено судову будівельно-технічну та товарознавчу експертизу, проведення якої було доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експерти. Відповідно до висновку 1788/1789-13 комплексної судової будівельно-технічної та товарознавчої експертизи складеної 24.01.2014 року, яка була проведена за участю сторін, вартість будівельних матеріалів, використаних у гаражі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], розташованих в АГК «Лівобережний» за адресою: [ADDRESS] складає 18555 грн. 12 коп. Вартість виконаних робіт по покращенню технічного стану та ремонту гаражів [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], розташованих в АГК « Лівобережний» за адресою: [ADDRESS] складає 14758 грн. 00 коп. (т.2 а.с. 131-175). В судовому засіданні представник позивача та позивач за зустрічним позовом заявили клопотання щодо призначення додаткової судової експертизи, оскільки, як вони вважають, експертами [PERSON] та [PERSON] не в повному обсязі була виконана ухвала суду від 15.07.2013 року, якою було призначено судову будівельно-технічну та товарознавчу експертизу. Вважають, що експертизи були проведені не об'єктивно, а експерти надали суду завідомо неправдиві висновки №1788/1789-13 від 24.01.2014 року. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2014 року в задоволенні клопотання позивача за зустрічним позовом про призначення додаткової експертизи - відмовлено. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму ВС України від 30.05.1997 року №8 «Про судову експертизу в у кримінальних та цивільних справах», відповідно до яких лише після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з'ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта не можливо, судом призначається додаткова експертиза. В судовому засіданні були допитані експерти [PERSON], яка проводила будівельно-технічну та [PERSON], яка проводила товарознавчу експертизу, які надали вичерпні відповіді на всі поставлені їм питання, і сумнівів щодо неповноти судом не встановлено. Так, при визначені ринкової вартості будівельних матеріалів, експертом визначалась вартість лише тих, товарні характеристики яких є наявні, тобто методом візуального контролю можна встановити товарні характеристики об'єктів оцінки, а саме розмір, сировинний склад. Обсяги задіяних матеріалів прораховувалися експертом-будівельником. Експерт не зміг надати вартість інших будівельних матеріалів, які були використані при скритих роботах та товарні характеристики яких визнати чи не вдалося можливим, а саме: марки розчинів цементу, клею для шпалер, розміри цвяхів та дюбелів, та інше. Оскільки дані по електричному освітленню (обсяги та товарні характеристики об'єктів) не надані, дана група будівельних матеріалів не оцінювалася. Експерт [PERSON], допитана в судовому засіданні під присягою, показала на те, що чеки на будівельні матеріали не можуть бути взяті до уваги, оскільки на них не вказано, хто конкретно проводив оплату. Експерт [PERSON], допитана в судовому засіданні під присягою показала, що обладнання яке можна зняти: болер, котел, унітаз, батареї нею не оцінено. Судом взято до уваги, що те, що дане обладнання може бути відокремлено без їх пошкодження і наймач має право на їх вилучення Суд не може взяти до уваги твердження [PERSON] про тек, що ремонтні роботи [PERSON] не проводилися, а якщо і проводилися то без його відома, оскільки це спростовується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] допитаних в судовому засіданні, а щодо вартості виконаного ремонту, то суд приходить до висновку про стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] коштів витрачені на ремонтні роботи в розмірі 33313 грн. 12 коп., що підтверджується висновком комплексної судової будівельно-технічної та товарознавчої експертизи. Позивачкою за зустрічним позовом заявлені позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн.. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Підстави відшкодування завданої моральної шкоди визначені ст. 1167 ЦК України відповідно до яких така шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, позивачем за зустрічним позовом у відповідності зі своїм процесуальним обов'язком за ст.ст. 10, 60 ЦПК України доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, дезорганізації його життя, що знаходиться у причинно-наслідковому зв'язку з діяннями відповідача, а так само доказів в обґрунтування розміру шкоди на суму 50000,00 грн. суду не надано та такі обставини не знайшли підтвердження у судовому засіданні, а відтак, ці позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі в розмірі 474 грн. 98 коп. та на користь держави судовий збір в розмірі 307 грн. 28 коп.

Outcome: partial