Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Позиція сторін у справі. Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної доньки сторін [PERSON] , 2011 року народження, у розмірі 6 000, 00 грн щомісяця до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позову вказано, що 01 червня 2019 року відповідач залишив сім`ю і ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає та не приймає участі у її вихованні, мотивуючи відсутністю коштів на аліментів, хоча він зареєстрований як фізична особа підприємець та має хоч і мінливий, але постійний дохід. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Оскільки під час спільного проживання відповідач надавав щомісячно на задоволення потреб дитини 6 000, 00 грн, позивач вважає таку суму посильною для відповідача і в якості аліментів. Відповідач позов визнав не у повному обсязі, у своєму відзиві на нього вказав, що позивач не надала жодного доказу, який би підтверджував, що вона дійсно несе витрати на утримання дитини, а розмір аліментів, який позивач просить стягнути з відповідача, є завищеним та не містить обґрунтування, невідомо як сформована така сума, не надає інформації про свої доходи від здійснення підприємницької діяльності, оскільки також зареєстрована як ФОП. Також відповідач наполягає, що дохід відповідача за останні півроку складає близько 4 500, 00 грн, що є меншим ніж сума аліментів, яку просить стягнути відповідач. Зазначено стороною відповідача, що сума у розмірі 2 218, 00 грн щомісяця, як половина він необхідних для належного рівня життя доньки, цілком достатня і яку може сплачувати відповідач. Процесуальні дії. Ухвалою від 14 квітня 2020 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. У підготовчому судовому засіданні 11 червня 2020 року стороною відповідача подано відзив на позов. Ухвалою суду від 06 липня 2020 року закрито підготовче провадження у справі і призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі з підстав наведених у ньому, просили суд задовольнити позов. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов визнали, проте заперечували проти задоволення його у розмірі 6 000, 00 грн, просили присудити аліменти у розмірі 2 218, 00 грн щомісячно. Суд, заслухавши обґрунтування і заперечення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Фактичні обставини справи. Під час перебування сторін у шлюбі, [INFO] народилася їхня донька [PERSON] , факт чого посвідчено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03 грудня 2011 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 2423 у Книзі реєстрації народжень. Відповідач є громадянином Республіки Грузія, перебуває в Україні на підставі посвідки на постійне проживання [NUMBER] , виданої 26 травня 2017 року. З 01 червня 2019 року відповідач не проживає з позивачем та донькою. Такі фактичні відомості обома сторонами не заперечуються. Відповідач з 25 січня 2018 року, а позивач з 19 лютого 2020 року зареєстровані як фізичні особи-підприємці і у їхня діяльність у процесі припинення не перебуває станом на день постановлення рішення у справі. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Положеннями статті 48 та 51 Основного Закону України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення у межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини восьмої ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини відповідно до частини першої ст. 12 вказаного Закону. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). За приписами частини третьої ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з частинами першою статті 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Водночас, згідно з частиною другою ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Вирішуючи питання розміру аліментів, які будуть достатніми для забезпечення потреб неповнолітньої дитини 2011 року народження, суд встановив, що обоє батьків - сторони у справі - здійснюють підприємницьку діяльність, донька [PERSON] проживає з позивачем і перебуває на її утриманні, відповідач з 01 червня 2019 року не проживає з ними. Суд критично оцінює докази відповідача стосовно рівня його доходу у середньому 4 447, 50 грн, оскільки відомості про його дохід ним надано виключно за період з 01 листопада 2019 року по 30 квітня 2020 року, тобто лише за 6 місяців, залишивши поза увагою відомості за попередній календарний рік, що включає час, з якого він припинив спільне проживання із сім`єю, і враховуючи, що зареєстрований він як ФОП з січня 2018 року, суд вважає такі докази недостатніми. Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінет Міністрів України постановив установити з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на всій території України карантин, який у подальшому неодноразово продовжувався, згідно з Постановами КМ № 392 від 20 травня 2020 року, № 500 від 17 червня 2020 року, № 641 від 22 липня 2020 року. Так, суд допускає справедливість твердження, що доходи відповідача могли знизитися у зв`язку із встановленням карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Водночас, суд зауважує, що такі заходи мають тимчасовий характер і не є безумовним фактором для оцінки спроможності сплачувати аліменти у достатньому для забезпечення належного розвитку дитини розмірі. Окрім того, стороною відповідача не спростовано твердження позивача про те, що добровільно матеріальна допомога на утримання доньки не надається. Також слід звернути увагу, що позивач зареєстрована як ФОП лише з 19 лютого 2020 року. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», для дітей віком від 6 до 18 років з 01 липня встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 318, 00 грн. Такий розмір, згідно з положеннями частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, визначається як мінімальний рекомендаційний. Мінімальний гарантований розмір не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Головним критерієм присудження аліментів на утримання дитини є необхідність отримання нею достатнього рівня життя, який забезпечуватиме її гармонійний розвиток: фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний і соціальний, тому суд вважає за доцільне встановити розмір аліментів вище мінімального рекомендаційного. Враховуючи у сукупності встановлені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позову частково - з відповідача підлягають щомісячному стягненню аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , 2011 року народження, у твердій грошовій сумі розміром 4 000, 00 грн, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою відповідною індексацією, до досягнення нею повноліття. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року, то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої ст. 184 Сімейного кодексу України, підлягає індексації за аналогією закону згідно пункту 8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Частиною другою ст. 8 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що за наявності підстав, визначених цим законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами. Таким чином обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 Сімейного кодексу України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення,

Outcome: partial