Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Позивач у червні 2018 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що сторони 14.08.1999 року уклали шлюб. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Останні роки сімейне життя поступово стало погіршуватись, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, шлюб на даний час носить формальний характер. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у дітей та у неї. Хоча на даний момент сторони проживають однією сім`єю, ведення спільного господарства та сумісне проживання фактично припинено, кожен веде відокремлений спосіб життя, а тому підтримувати сімейні відносини немає сенсу. Спору про поділ майна не має, підстав для примирення немає. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 29.06.2017 у справі №588/610/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей позов було задоволено повністю та стягнуто з відповідача аліменти на користь неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з 15.05.2017 року і до досягнення кожним з дітей повноліття. Діти проживають разом з позивачем заадресою: [ADDRESS] . Донька на даний час є студенткою денної форми навчання ВКНЗ СОР «Лебединське педагогічне училище ім.А.С.Макаренка». Відповідач працює начальником відділення мобілізації офіцерів Тростянецького об`єднаного військового комісаріату, також за ним зберігається заробіток за основним місцем роботи - ПрАТ «Манделіс Україна», вважаю, що батько, який здоровий та працездатний, має стабільний високий дохід зможе сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина. Посилаючись на указані обставини, позивач просила суд: 1)\~розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 14 серпня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тростянецького районного управління юстиції в Сумській області, актовий запис № 72; 2) змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили; 3) стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до закінчення нею навчання, але не більше, ніж до досягнення двадцятирічного віку. Ухвалою суду від 21.06.2018 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач в судовому засіданні 19.07.2018 заявила про залишення без розгляду її вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , інші вимоги підтримала. Ухвалою суду від 19.07.2018 року позовну заяву [PERSON] в частині вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання залишено без розгляду. Позивач у судовому засіданні підтримала вимоги позову в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, ці вимоги просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовв частині вимог, що підтримала позивач визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 14.08.1999 року було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів громадського стану Тростянецького районного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 72. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище « [PERSON] ». (а.с.10). У сторін в період шлюбу народилися діти: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с. 11,12). Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). У силу статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не установлено, примушування для збереження шлюбних відносин є порушенням прав чоловіка та дружини на свободу, а тому шлюб необхідно розірвати. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 29.06.2017 року, яке набрало законної сили 18.07.2017 року, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з 15.05.2017 року і до досягнення кожним з дітей повноліття (а.с.14). Отже, указаним рішенням суду на утримання двох дітей сторін до досягнення повноліття з відповідача було стягнуто 1/3 частину заробітної плати (доходу) Станом на цей час старша донька сторін [PERSON] досягла повноліття. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 Сімейного кодексу України). За змістом абзацу другого частини 3 статті 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, за змістом указаної норми лише одержувач має право звертатись до суду з питання зміни способу стягнення аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, оскільки можливість вибору способу стягнення аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, передбачених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим стягненням аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є повнолітнім, працездатною особою, відсутність регулярного доходу не звільняє відповідача від визначених законом обов`язків щодо утримання його сина. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України суд при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно з частиною 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з 1 липня 2018 року становить - 1944 гривні, 50% від якого - 972 грн. З огляду на викладене, ураховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, суд дійшов висновку, що розмір аліментів на утримання сина сторін, визначений рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 29.06.2017 року необхідно змінити на ј частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначила, що виконавчий лист, виданий на підставі рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 29.06.2017 року нею до примусового стягнення не пред`являвся. З огляду на те, що розмір аліментів стягнутий указаний рішенням суду на утримання [PERSON] підлягає зміні, указаний виконавчий лист слід визнати таким, що не підлягає примусовому виконанню після набрання цим рішенням суду законної сили. Отже, позов [PERSON] слід задовольнити у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. При цьому відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду з позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 704,80 грн. відповідно до квитанції 30.05.2018 року (а.с.3), 50 відсотків розміру якого, що становить 352,40 грн., у зв`язку з визнанням відповідачем позову слід повернути позивачу з державного бюджету, а 352,40 грн. стягнути на його користь з відповідача. Ураховуючи, що позивач за позовами про стягнення аліментів відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з відповідача, з огляду на визнання ним позову, на користь держави підлягає стягненню 352,40 грн. судового збору, тобто половина від суми судового збору, яка підлягала б сплаті позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved