Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Слачутич 7» звернулось до суду з позовом про виділення в натурі, як окремий об'єкт права власності, нежилі приміщення № 199, загальною площею 184,20 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] та припинити право спільної часткової власності на нежилі приміщення №199, загальною площею 184,20 кв.м., що знаходяться в [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що 03.07.2014 року позивачем придбано у власність нежилі приміщення №199 загальною площею 184,20 кв. м., що становить 5/100 частин від нежилих приміщень в будинку загальною площею 3609 кв. м., що знаходяться в [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу 5/100 частин від нежилих приміщень, укладеним між позивачем та [PERSON] і [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом КМНО Лозняковою С. В. за реєстровим №627. На виконання умов вищезазначеного договору між сторонами підписано Акт прийому-передачі нежилих приміщень від 03.07.2014 року. Із змісту зазначеного акту вбачається, що [PERSON] та [PERSON] передали об'єкт позивачу, а останній прийняв даний об'єкт. Також, 03 липня 2014 року за позивачем було зареєстровано право власності на об'єкт, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №23758225. Об'єкт, який належить позивачу є відокремленим та ізольованим від інших приміщень, має окремий вхід, та може бути виділеним в натурі. Вищезазначене підтверджується Висновком щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна №9951 від 04 серпня 2015 року, виданим Київським міським Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. Проте, факт наявності спільної часткової власності значною мірою ускладнює користування об'єктом, оскільки позивач вправі робити лише за умови досягнення згоди із відповідачами. На звернення позивача до відповідачів щодо укладення договору виділу належного позивачу об'єкту, відповідач ТзОВ «Оптика-Люкс» повідомив, що на даний час не зацікавлений в укладені з позивачем вказаного договору, а тому позивач був змушений звернутися з вказаним позовом до суду. Під час розгляду справи, протокольною ухвалою суду було замінено неналежного відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерфарм» на належного відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «МДМ ІНВЕСТ». Представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Слачутич 7» Зайцева Д.А., Глушков В.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, що містить зміст позовної заяви. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «МДМ ІНВЕСТ» Селіфонов В.В. в судовому засіданні не заперечував у задоволенні позовних вимог позивача. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ХамстерКлаб» Дудко О.В. в судовому засіданні покладалася при вирішенні справи на розсуд суду. Відповідач [PERSON] та представники відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптика-Люкс», Дарницької районної в м. Києві ради в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення представників позивачів, представників відповідачів, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Так, відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання. Тобто, виступаючи гарантом реалізації законних прав, держава тим самим забезпечує одночасно і виконання громадянами обов'язків, покладених на них державою, а також власними договірними та іншими зобов'язаннями. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Слачутич 7» створено за рішенням учасника Товариства, фінансова-господарська діяльність здійснюється на підставі виробничих, фінансових та інших планів, товариство самостійно розпоряджається виготовленою продукцією і отриманням прибутку та згідно виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження юридичної особи - [ADDRESS]. (а.с. 7-19,20,21-23) Як убачається з матеріалів справи, 03.07.2014 року між [PERSON] і [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Слачутич 7» укладено договір купівлі-продажу 5/100 частин від нежилих приміщень, за умовами якого, продавці передали у власність покупця нежиле приміщення №199 загальною площею 184,20 кв. м., що становить 5/100 частин від нежилих приміщень в будинку загальною площею 3609 кв. м., які розташовані за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 34) Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лозняковою С. В. за реєстровим № 627. Згідно акту приймання-передачі нежилих приміщень за договором купівлі-продажу від 03.07.2014 року [PERSON] разом з [PERSON] передали у власність Товариству з обмеженою відповідальністю «Слачутич 7» нежиле приміщення №199 загальною площею 184,20 кв. м., що становить 5/100 частин від нежилих приміщень в будинку загальною площею 3609 кв. м., які розташовані за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 35). 03 липня 2014 року за позивачем було зареєстровано право власності на нежиле приміщення №199 загальною площею 184,20 кв. м., що становить 5/100 частин від нежилих приміщень в будинку загальною площею 3609 кв. м., які розташовані за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 36) Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що між сторонами відсутній спір з приводу набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, спірні правовідносини між сторонами виникають лише з приводу виділення в натурі, як окремий об'єкт права власності, нежиле приміщення № 199, загальною площею 184,20 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] та припинення права спільної часткової власності. Згідно висновків технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна №9951 від 04 серпня 2015 року, виданого Київським міським Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна - за технічними показниками 5/100 частина об'єкта є відокремлена, має окремий вихід і може бути виділена в натурі. (а.с. 27-32) Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. У позовній заяві позивач зазначає, що між співвласниками цього майна виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування цього майна. Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183). Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги пояснення позивача, пояснення представників відповідачів, які покладалися при вирішені справи на розсуд суду, враховуючи, що згідно технічної характеристики спірного нежитлового приміщення яке є об'єктом відокремленим, має окремий вихід і може бути виділене в натурі, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про виділення в натурі, як окремий об'єкт права власності, нежиле приміщення № 199, загальною площею 184,20 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS], та припинення права спільної часткової власності на нежилі приміщення №199, загальною площею 184,20 кв.м., що знаходяться в [ADDRESS], а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання з приводу розподілу судових витрат, оскільки сторона позивача просила у разі задоволенню позову не стягувати з відповідачів судові витрати. Враховуючи наведене та

Outcome: approved