Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут - Енергія» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості за теплову енергію за період з жовтня 2013 року по червень 2018 року в розмірі 19 228,70 грн. та судові витрати в розмірі 1 921 грн. В обґрунтування позову вказує, що ТОВ «Бахмут-Енергія» в період з жовтня 2013 року по червень 2018 року здійснювало постачання теплової енергії у квартиру за адресою: [ADDRESS] , власником якої є відповідач [PERSON] . Стверджує, що, проводив нарахування за спожиті послуги відповідно до затверджених у встановленому законом порядку норм та тарифів, однак відповідач, порушуючи вимоги чинного законодавства щодо сплати комунальних послуг і не сплачуючи борг за спожиті послуги добровільно, причиняє майнову шкоду позивачу. Зазначає, що в результаті дій відповідача заборгованість відповідно до даних особистого рахунку за вказаний спірний період складає 19 228,70 грн., у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. 18 березня 2020 року по справі за вказаним позов було ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Бахмут-Енергія» заборгованість за постачання теплової енергії в розмірі 19 228 грн. 70 коп. та судові витрати в розмірі 1921 грн. 17 квітня 2020 року відповідач [PERSON] звернулася до суду із заявою про скасування заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2020 за даним позовом. За результатами розгляду цієї заяви, 07.08.2020 Артемівський міськрайонний суд Донецької області постановив ухвалу про скасування заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2020 та призначення до розгляду в порядку загального позовного провадження. 10 вересня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона вказує, що вимоги ТОВ «Бахмут-Енергія» є безпідставними, а позов підлягає задоволенню частково з тих, що позивачем порушено строк давності для звернення стягнення. Вказує, що позивач звернувся до суду 06.12.2019 та просить стягнути суму боргу за споживання теплової енергії за період з жовтня 2013 року по червень 2018 року. Тому вважає, що позивач пропустив строк для звернення до суду, просила застосувати відповідні процесуальні дії та відмовити в задоволенні позову за період з жовтня 2013 року по 06.12.2016. 22 вересня 2020 року позивач надав заперечення на відзив та вказав, що аргументи, висловлені відповідачем необґрунтовані. Так, наявність заборгованості за теплову енергію зазначено у виписці з особового рахунку, з якого вбачається часткова оплата відповідачем наданих їй послуг з теплопостачання (у листопаді 2013, квітні, травні та листопаді 2014, листопаді та грудні 2015, лютому, червні, серпні, жовтні та листопаді 2016, січні, березні, квітні, липні, вересні та листопаді 2017, січні та травні 2018). Тобто, відповідач визнала наявність заборгованості частковою оплатою свого боргу. Представник позивача - ТОВ «Бахмут-Енергія» до судового засідання не з`явився, разом з тим через канцелярію суду надійшла заява (вх. № ЕП-6389 від 30.09.2020) про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, підтримав позицію, висловлено у запереченні на відзив. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Білоконь Р.А. у судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином (шляхом направлення документів та судових повісток за адресою її реєстрації). В матеріалах справи міститься заява відповідача про розгляд справи без її участі, вказала, що з вимогами не погоджується частково, про що зазначено у відзиві на позов. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 191285450 від 03.12.2019 квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.12.2011 (а.с.9-10). З виписки по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , відкритому на ім`я [PERSON] , вбачається, що відповідач має заборгованість за період з жовтня 2013 року по червень 2018 року перед позивачем за надані комунальні послуги в розмірі 19 228,70 грн. (а.с.5-7). З актів, складених представниками ТОВ «Артемівськ-енергія» та ТОВ «Бахмут-Енергія», вбачається, що протягом 2014-2018 років в будинку [ADDRESS] надавалися послуги з опалення (а.с.11-20). Згідно копій ліцензій, наданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, ТОВ «Бахмут-Енергія» 14 вересня 2012 року за № 304 включено до державного реєстру на право: постачання теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та уставках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) (а.с.34-36). Відповідно до Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року споживачі житлово-комунальних послуг зобов`язані щомісяця вносити плату за використані комунальні послуги згідно з тарифом, що затверджується органами місцевого самоврядування. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розмір плати розраховується виходячи із розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами. Згідно ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В силу ст. 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги з централізованого опалення. Суд встановив, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідачку від обов`язку оплати за надані такі послуги. З огляду на те, що у позивача з відповідачкою є фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем. Виходячи з доказів, які наявні в матеріалах справи, вбачається, що відповідач не виконує цих зобов`язань, у зв`язку з чим станом на червень 2018 року утворилась заборгованість по оплаті цих послуг в розмірі 19 228,70 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Вказаний розрахунок відповідачем не оспорювався, у зв`язку з чим приймається судом до уваги. При цьому, відповідач просила застосувати строк позовної давності та на підставі цього відмовити у задоволенні позову. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта стаття 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Про це, зокрема визначено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). З матеріалів цивільної справи вбачається, що 21.06.2018 Артемівським міськрайонним судом Донецької області постановлено ухвалу про відмову у видачі судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Бахмут-Енергія» та роз`яснено про право позивача на звернення з тією самою вимогою до суду у позовному порядку (а.с.8). Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності та у постанові від 07.07.2020 у справі № 7128916/17 вказала, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою ст.264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої ст. 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Втім, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності оскільки перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З виписки по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] , вбачається, що відповідач в період з жовтня 2013 року по червень 2018 року здійснювала періодичні платежі в рахунок погашення заборгованості (в листопаді 2013 року, квітні, травні, листопаді 2014 року, листопаді - грудні 2015 року, лютому, червні, серпні, жовтні - листопаді 2016 року, січні, квітні - травні, липні, вересні, листопаді 2017 року, січні, травні 2018 року), що свідчить про визнання нею боргу перед позивачем. Відповідно до ст. ст.13,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач-споживач не здійснив оплату за послуги з постачання теплової енергії, надані позивачем, за період з жовтня 2013 року по червень 2018 року, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 1 921 грн. за платіжним дорученням № 2175, № 3521 (а.с.1, 2). На підставі викладеного та

Outcome: approved