Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду із позовом, в подальшому уточненим, до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 13297,74 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 22.04.2014р. становило 149565,70 грн., та 639390,52 грн. пені за прострочення виконання боргових зобов'язань. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.07.2006р. між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір №СМ-SMEE00/002/2006. 24.12.2010р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, у тому числі прав вимоги до [PERSON] за вищевказаним кредитним договором. На виконання умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит в сумі 30000,00 доларів США. В свою чергу позичальник не виконав умов кредитного договору та своєчасно не погашав кредит і проценти. У зв'язку із порушенням позичальником умов кредитного договору, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28.02.2013р. звернуто стягнення на предмет іпотеки (цілісний господарсько-охоронний будинок з надвірними побудовами і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS]), який забезпечував кредитний договір. В добровільному порядку, позичальник (іпотекодавець) за згодою позивача реалізував предмет іпотеки, а отримані від реалізації кошти в сумі 95173,00 грн. 07.08.2013р. були зараховані в погашення заборгованості за кредитним договором (в першу чергу - відсотки, в другу чергу - кредит). Залишок заборгованості станом на 08.07.2014р. становить 13297,74 доларів США тіла кредиту і 52108,86 доларів США пені за період з 08.07.2013р. по 08.07.2014р., які й просить позивач стягнути із відповідача. В судове засідання 12.11.2014р. представник позивача не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, подав письмове клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання 12.11.2014р. також не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Попередньо представником відповідача було подано письмове заперечення проти позову. Відповідач зазначає, що наданий стороною позивача розрахунок заборгованості не є належним доказом, оскільки лише констатує суми, які хоче стягнути позивач. Вважає, що документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір заборгованості, можуть лише документи первинної бухгалтерської документації. Також, на думку відповідача, позивачем не надано належних доказів отримання відповідачем кредитних коштів, та існують законодавчі обмеження щодо наявності права позивача отримувати від відповідача будь-які платежі в іноземній валюті, не доведено переходу до позивача права вимоги до відповідача. При цьому, звертає увагу на те, що позивач звертаючись до суду із даним позовом, вже вдруге хоче провести стягнення з відповідача за тим же кредитним договором, що суперечить чинному законодавству. Окрім того, просить застосувати до вимог позивача позовну давність та відмовити у задоволенні позову. За даних обставин суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28.02.2013р. по справі №1915/16016/2012 стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість станом на 13.12.2012р. за кредитним договором №СМ-SMEE00/002/2006 від 21.07.2006р., в сумі 37462,42 доларів США, що станом на 07.02.2013р. складає еквівалент 299437,12 грн., що складається із 24068,07 доларів США - залишок заборгованості за кредитом; 7394,35 доларів США - несплачені відсотки за користування кредитом; 6000,00 доларів США - сума пені за прострочення виконання боргових зобов'язань, шляхом звернення стягнення на належний [PERSON] цілий господарсько-охоронний будинок з надвірними побудовами і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] для повернення на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначеної заборгованості за кредитним договором №СМ-SMEE00/002/2006 від 21.07.2006р. шляхом реалізації на прилюдних торгах. При розгляді цивільної справи №1915/16016/2012 судом встановлено, зокрема, наступні обставини. 21.07.2006р. між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір №СМ-SMEE00/002/2006. Згідно умов кредитного договору, банк надав позичальнику кредит в сумі 30000,00 доларів США, відповідач, в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі (зокрема, в п. 1.1.), а також сплатити відповідну платню за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені в п.п. 1.4.1. кредитного договору. В зв'язку із тим, що відповідачем не було дотримано зазначених умов кредитного договору, банком на підставі п. 1.9. кредитного договору було здійснено вимогу дострокового виконання відповідачем його зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі та надіслано відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором за вих. №22-2/345879 від 08.02.2010р., яка одержана відповідачем 16.02.2010р., що підтверджується повідомленням про вручення. Станом на дату подання позову досудова вимога відповідачем не виконана та відповідні суми позивачу не сплачені. 24.12.2010р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 21.07.2006р., який посвідчений нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу за реєстром №8216. Тому, твердження представника відповідача про відсутність у позивача права вимоги про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки спростовуються матеріалами справи. Також слід зазначити, що даним судовим рішенням на підставі п. 4 кредитного договору стягнуто із відповідача на користь позивача пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором, а саме 6000,00 доларів США (в еквіваленті 47958,00 грн.). При цьому, суд на підставі ч. 3 статті 551 ЦК України зменшив розмір пені з 108667,70 доларів США (868580,93 грн.) розрахованих позивачем до згаданих 6000,00 доларів США. Згідно ч. 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Окрім обставин, встановлених рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28.02.2013р. по справі №1915/16016/2012, які в силу ч. 3 статті 61 ЦПК України доказуванню не підлягають, судом встановлено наступне. Між сторонами було укладено додаток №1 до кредитного договору від 21.07.2006р., яким визначено графік погашення заборгованості за кредитом. Останній платіж відповідачем мав бути сплачений 19.07.2013р. Як вбачається із п. 79 додатку 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 24.12.2010р., позивач в числі інших кредитних договорів придбав право вимоги за кредитним договором №СМ-SMEE00/002/2006 від 21.07.2006р., боржник - [PERSON]. 28.03.2013р. Тернопільським міськрайонним судом було видано виконавчий лист на виконання рішенням цього ж суду від 28.02.2013р. Згідно протоколу №4 засідання керівництва ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» від 06.08.2013р., останнє погодило реалізацію заставного майна [PERSON] по ціні не нижче 11907,04 доларів США. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №7616848 від 06.08.2013р. вбачається, що об'єкт нерухомого майна - господарсько-охоронний будинок з надвірними побудовами і спорудами, заг. площею 55,9 кв.м., за адресою [ADDRESS], з 21.07.2006р. перебуває в іпотеці. Іпотекодавець - [PERSON], іпотекодержатель - ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», іпотеку припинено 06.08.2013р. на підставі повідомлення іпотекодержателя від 05.08.2013р. Із розрахунку заборгованості відповідача складеного позивачем станом на 08.07.2014р. випливає, що відповідач вносив суми платежів у погашення кредитних зобов'язань з 23.08.2006р. до 11.11.2010р. Після цього, 07.08.2013р. було зараховано в якості погашення тіла кредиту 10770,32 доларів США, а також усю заборгованість по відсотках. Залишок заборгованості по тілу кредиту становить 13297,74 доларів США. А також відповідачу нараховано пеню за період з 08.07.2013р. по 07.08.2013р. (30 днів) в сумі 7561,44 доларів США і за період з 07.08.2013р. по 08.07.2014р. (335 днів) в сумі 44547,43 доларів США, а всього 52108,86 доларів США, що становить в еквіваленті 614077,12 грн. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необхідність частково задовольнити позов, виходячи із наступного. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк (АКБ «Райффайзенбанк Україна») свій обов'язок щодо видачі кредиту в розмірі 30000,00 доларів США виконав. Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). А статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач належним чином свої зобов'язання із своєчасного повернення кредиту та сплати процентів не виконував, про що, зокрема, свідчить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 28.02.2013р. по справі №1915/16016/2012 та розрахунок заборгованості. В ході добровільного виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 28.02.2013р., як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, реалізовано предмет іпотеки, на який і було звернуто стягнення з метою погашення заборгованості відповідача перед позивачем. Після реалізації предмета іпотеки погасилась повністю заборгованість із сплати відсотків, яка згідно рішення суду становила 7394,35 доларів США, та 10770,32 доларів США тіла кредиту. Однак, в решті зобов'язання не виконані, а саме залишилась заборгованість по тілу кредиту в сумі 13297,74 доларів США, яка не може бути стягнута з відповідача на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 28.02.2013р., так як даним рішенням було встановлено порядок виконання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення залишку тіла кредиту в сумі 13297,74 доларів США підтверджені матеріалами справи, ґрунтуються на положеннях закону та підлягають до задоволення. Станом на день ухвалення рішення курс НБУ: 100 доларів США = 1574,9624 грн. Отже, в еквіваленті до національної грошової одиниці до стягнення підлягає 209434,40 грн. В свою чергу, суд зазначає, що позивачем не надано суду жодних доказів щодо ціни реалізації предмета іпотеки. А відтак, суд не в змозі визначити чи погашалась повністю чи частково заборгованість із пені, яка була встановлена рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28.02.2013р. З урахуванням викладеного стягнення пені суперечитиме статті 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. В решті, заперечення відповідача спростовуються матеріалами справи та обставинами встановленими рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28.02.2013р. Відповідно до ч. 2, 3, 4 статті 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до статті 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Позивач із даним позовом звернувся до Тернопільського міськрайонного суду 30.04.2014р., сплативши судовий збір 3654,00 грн. із ціни позову 788956,22 грн. Із загальної суми уточненого 07.10.2014р. позивачем позову 65406,60 доларів США (еквівалент 848081,27 грн.) судом задоволено стягнути із відповідача 13297,74 доларів США, що складає 20,33% від суми позову. Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути 20,33%х3654=742,86 грн. судового збору.

Outcome: partial