Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» звернулось з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за період з жовтня 2014 року по травень 2020 року в розмірі 31675,06 гривень, а також судові витрати, посилаючись на те, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Стверджує, що не зважаючи на постачання теплової енергії в період з жовтня 2014 року по травень 2020 року, відповідачі не здійснюють її оплату, в результаті чого виникла відповідна заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , які були повідомлені належним чином у судове засідання не з`явились. Разом з тим, в поданих 01.07.2021 року заявах зазначали, що кожний з них є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] , та кожний з них визнає половину суми боргу. Крім того, заявою від 23.09.2021 року просили справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги визнають у повному обсязі, але просять поділити суму заборгованості пополам, а також застосувати строк позовної давності до позовних вимог відповідно до ст.257 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що за адресою: [ADDRESS] у Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія», яке надає послуги з постачання теплової енергії, відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . У відповідності до розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2014 року по травень 2020 року по особовому рахунку № [NUMBER] існує заборгованість в розмірі 31 675,06 грн. (а.с.4-5). З актів, складених представниками ТОВ «Бахмут-Енергія», вбачається, що протягом 2014-2019 років в будинку [ADDRESS] , надавалися послуги з опалення (а.с.7-17). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 210359005 від 27.05.2020 року [PERSON] , [PERSON] є власниками житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності, розмір частки 1/2 (а.с.6). Відповідно до Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року споживачі житлово-комунальних послуг зобов`язані щомісяця вносити плату за використані комунальні послуги згідно з тарифом, що затверджується органами місцевого самоврядування. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідачів оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості у солідарному порядку та доводів відповідачів про визнання ними боргу відповідно до розміру до своєї частки у праві спільної часткової власності суд зазначає наступне. Згідно з частиною шостою статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» заборгованість власників квартир за укладеними договорами, пов`язаними з утриманням будинку та оплатою комунальних послуг, стягується в судовому порядку. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ч. 4 ст. 319, ч. 1 ст. 322 ЦК України власність зобов`язує, тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до статті 356 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (стаття 360 ЦК України). Отже, кожен із власників спільної часткової власності несе витрати по утриманню майна відповідно до своєї частки у спільному майні. Якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (стаття 540 ЦК України). Натомість, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (статті 541 ЦК України). Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 344/1792/16-ц (провадження № 61-22264св18). В судовому засіданні встановлено, що відповідачі разом не проживають, спільне господарство не ведуть, договору, який визначає солідарне зобов`язання або домовленості між співвласниками щодо порядку несення витрат за отримані послуги між ними не має, уповноваженого власника квартири не визначено. Щодо застосування строків позовної давності слід зазначити таке. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, зважаючи на наявність відповідної заяви з боку відповідачів в розумінні ч.4 ст.267 ЦК України суд приходить до висновку про обґрунтованість позову ТОВ «Бахмут-енергія» лише в межах строку позовної давності, тобто за останні три роки, що передують його зверненню до суду. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення пред`явленого позову в межах строку позовної даності та стягнення з відповідачів на користь позивача по 1/2 частці заборгованості за отримані послуги з теплопостачання за період з травня 2017 року по травень 2020 року, а саме в розмірі 13566,26 грн. з кожного, та відповідно в задоволенні вимоги про стягнення заборгованості у солідарному порядку необхідно відмовити У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, пропорційно задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial