Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції ПАТ АБ «Укргазбанк»» (далі - Банк), звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], [PERSON], приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки, вказавши в обґрунтування наступне. 26.12.2007 р. між ПАТ АБ «Укргазбанком» позивачем та [PERSON] 26.12.2007 р. був укладений Кредитний договір № 20, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 2 644 000,00 дол. США на строк з 26.12.2007 р. по 25.12.2012 р. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи із 12,5% річних. З метою забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань перед Банком 09.06.2008 р. між Позивачем та [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки за №16/08-Б. Відповідно до п.2.1.1 цього договору предметом іпотеки є багатоквартирний житловий будинок літ В-5, розташований по [ADDRESS], загальною площею 6422,9 м2, житловою площею 2285, 6 кв. м. Відомості про іпотеку внесені до реєстру іпотек, на відчуження нерухомого майна накладено заборону. Рішенням Московського райсуду м. Харкова від 13.05.2008 р. за №2-1404/10 на користь Банку з [PERSON] та [PERSON] стягнуто 1 664 543,02 грн. та 2 630 252,33 долара США; рішення суду не виконано. Постановою ВП № 31363558 від 22.02.2012 р. відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження щодо [PERSON] на суму 1 664 543,02 грн. та 2 630 252,33 дол. США. Постановою ВП №29965421 від 11.11.2011 р. відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження щодо [PERSON] на суму 1 664 543,02 грн. та 2 630 252,33 дол. США. Рішення суду на даний час не виконане. Проценти за користування кредитними коштами та пеня продовжують нараховуватись, тому заборгованість [PERSON] по кредитному договору становить 3 664 801,99 дол. США та 23 800 945.13 грн. пені. 11.09.2009 р. Московським судом постановлено рішення, яким договір іпотеки, укладений 09.06.2008 р. між Банком та [PERSON], [PERSON] визнаний недійсним, запис про іпотеку виключений з реєстру іпотек. 04.04.2012 р. судовою колегією по цивільним справам апеляційного суду Харківської області вказане судове рішення скасовано; в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до ПАТ «Укргазбанк» про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено. Під час існування судового рішення районного суду від 11.09.2009 р. квартира № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] (літ. В-5) була відчужена на підставі договору купівлі - продажу від 19.11.2009 р. На цей час вона є власником вищезгаданої квартири. У зв'язку з переходом права власності до відповідача від попередніх іпотекодавців, Банк посилаючись на положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку», вважає, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, і тому Відповідач став іпотекодавцем вищезгаданої квартири. За таких обставин Банк просить в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 20 від 26.12.2007 р. позичальника [PERSON] звернути стягнення на квартиру № [NUMBER] в житловому будинку за адресою [ADDRESS] (літ. В-5), яка належить на праві власності відповідачу на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 11.19.2009 за реєстровим № 3581, з початковою ціною продажу предмету іпотеки з прилюдних торгів у розмірі 90% від вартості предмета іпотеки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України. Відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. При цьому надав заперечення на позовну заяву, в яких заперечив проти позову. В обґрунтування своїх заперечень Відповідач зазначає, що на час придбання квартири № [NUMBER], що розташована у літ. В-5 будинок [ADDRESS], ані будинок, ані квартира не були предметом іпотеки. За таких умов, не можливо застосувати ст. 23 Закону України «Про іпотеку» Треті особи: приватний нотаріус ХМНО [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день, час слухання справи булі повідомлені належним чином і суд розглянув справу у їх відсутності, на підставі наданих доказів. Оскільки належним чином повідомлений відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі статтею 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку. У відповідністю з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: 26.12.2007 р. між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] отримав від банку кредит в розмірі 2 644 000 доларів США, зі строком повернення до 25.12.2012 р., та сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі. З метою забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань перед Банком 09.06.2008 р. між Банком з одного боку та [PERSON], [PERSON] з іншого боку укладено договір іпотеки №16/08-Б. Відповідно до п.2.1.1 цього договору предметом іпотеки виступив багатоквартирний житловий будинок літ В-5, розташований по [ADDRESS], загальною площею 6422,9 м2, житловою площею 2285, 6 кв. м., що має 123 квартири. Відомості про іпотеку нотаріусом внесені до реєстру іпотек, на відчуження нерухомого майна накладено заборону. Ці обставини підтверджуються витягом з Державного реєстру іпотек та реєстру обтяжень нерухомого майна. Пунктом 3.2.8 укладеного кредитного договору передбачено, що «в разі невиконання Позичальником зобов'язань, передбачених цим договором відшкодування заборгованості здійснюється Банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки». Пунктом 3.1.6 Договору іпотеки визначено, що Іпотекодержатель/Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового чи неодноразового прострочення Іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору, за рахунок коштів, виручених від реалізації предмету іпотеки одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами. Це узгоджується з положеннями статті 33 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно з ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 4 та 5 ст. З Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Боржником [PERSON] належним чином грошові зобов'язання перед Банком не виконані, про що свідчить рішення Московського райсуду м. Харкова від 13.05.2008 р. за №2-1404/10 про стягнення на користь Банку з [PERSON] та [PERSON] 3 1664543, 02 гр. та 2630252,33 доларів США в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору від 26.12.2007 р. Рішення суду не виконано. Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» суд, при винесенні рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки має право визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої в ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», або продажу предмету іпотеки з прилюдних торгах, що встановлено в ст. 41 ЗУ «Про іпотеку». Суд доходить висновку про те, що до правовідносин сторін підлягає застосування стаття 23 Закону України «Про іпотеку», а отже теперішній власник - [PERSON], має всі права та обов'язки іпотекодавця за договором іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008. Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки може бути один або декілька об'єктів нерухомого майна, зокрема нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності, нерухоме майно може бути відчужене у встановленому законом порядку як окремий виділений в натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом, частина нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності, нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежності ми, якщо інше не встановлено іпотечним договором. Суд приходить до висновку, що спірна квартира при передачі в іпотеку вказаного вище багатоквартирного будинку входила в склад іпотечного майна. Після виключення запису про іпотеку з реєстру іпотек і зняття заборони, квартири, що знаходяться у житловому будинку [ADDRESS] булі придбані іншими особами, і кожній квартири був присвоєний власний реєстраційний номер. За таких умов дія зазначеного іпотечного договору розповсюджується і на спірну квартиру [NUMBER] в житловому будинку за адресою [ADDRESS] (літ. В-5), як складову багатоквартирного житлового будинку .

Outcome: approved