Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за орендну плату, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь борг по оплаті за орендну плату за період з червня 2015 року та по травень 2018 року включно в розмірі 18983,18 грн., суми втрат від інфляції в розмірі 3423,55 грн., 3% річних в розмірі 9281,00 грн. та судовий збір в розмірі 1762 грн. В подальшому позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь борг по оплаті за орендну плату за період з червня 2015 року та по грудень 2018 року включно в розмірі 24662,96 грн., суми втрат від інфляції в розмірі 4630,66 грн., 3% річних в розмірі 16231,31 грн. та судовий збір в розмірі 1762 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 02.12.2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 307 про оренду ліжко-місць, за яким відповідач зобов`язалася вносити орендну плату кожного місяця в розмірі 690,00 грн. за 1 ліжко-місце (загальна сума 1380,00 грн.). Однак, свого обов`язку відповідач не виконує належним чином, що змушує позивача звертатися до суду з позовом. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» про зменшення розміру заборгованості, зміну договору оренди на договір найму, мотивуючи свої вимоги тим, що у відповідності до житлового законодавства з усіма громадянами, які мають сім`ю і мешкають в окремих кімнатах гуртожитку, повинні були бути укладені договори найму, а не договір оренди ліжко-місць. [PERSON] вказувала, що позивач примусив відповідача укласти договір на їх умовах. Посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 652 ЦК України, відповідач послалася на те, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання, що позивач наполягає і не бажає змінювати умови договору, а навпаки вважає договір № 307 від 02.12.2015 року продовженим, і в судовому порядку намагається отримати не передбачені умовами договору суми втрат від інфляції та трьох процентів річних. Враховуючи викладене, позивач за зустрічним позовом [PERSON] просила зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» зменшити розмір заборгованості за спірний період проживання в кімнаті [ADDRESS] у зв`язку із неналежним виконанням позивачем договору оренди ліжко-місць № 307 від 02.12.2015 року та змінити договір оренди ліжко-місць № 307 від 02.12.2015 року на договір найму кімнати [ADDRESS] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.09.2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] про зменшення розміру заборгованості, зміну договору оренди на договір найму прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження. У судове засідання представник позивача з`явився, первісний позов підтримав та просив задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. У судове засідання відповідач та представник відповідача з`явилися, проти первісного позову заперечували і просили відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримали і просили задовольнити. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» підлягають задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.12.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 307 оренди ліжко-місць в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , відповідно до умов якого встановлено, що згідно п. 3 договору ціна оренди одного ліжко-місця становить 690,00 грн., в тому числі ПДВ 115,00 грн., за один календарний місяць та включає в себе плату за користування додатковим інвентарем, обладнанням та меблями, плату за комунальні послуги, фактичні витрати на утримання гуртожитку та прибудинкової території. Згідно пункту 4 Договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 15-го числа кожного місяця за поточний місяць. Згідно п. 13 договору вказано, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2016 року. Сторони по справі не заперечували факту постійного проживання відповідача в спірній кімнаті та продовження користування відповідачем ліжко-місцями в гуртожитку позивача. Згідно ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. У реквізитах вказаного договору зазначено, що позивач є платником ПДВ згідно свідоцтва № [NUMBER] . Відповідно до Свідоцтва про право власності від 06.04.2013 року позивачу на праві приватної власності належать приміщення загальною площею 5811 м. кв., які розташовані за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки про заборгованість за оренду 2-х ліжко-місць гуртожитку вбачається, що заборгованість відповідача за користування кімнатою [ADDRESS] становить за період з червня 2015 року та по грудень 2018 року включно в загальному розмірі 45\~524,92 грн., з яких сума основного боргу 24662,96 грн., інфляційні втрати 4630,66 грн., 3 % річних 16231,31 грн.. Згідно вимог ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема, квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Статтею 820 ЦК України передбачено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ Житлового кодексу України. Згідно п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208, (яке діяло на час виникнення та існування спірних правовідносин) громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Відповідно до п. 39 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208, передбачено, що плата за користування жилою площею в гуртожитку і за комунальні послуги вноситься не пізніше десятого числа наступного за оплачуваним місяця. Згідно вимог ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором. Згідно вимог ч. 3 ст. 816 ЦК України визначено що, якщо наймачами житла є кілька осіб, їхні обов`язки за договором найму житла є солідарними. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову, і з відповідача на користь позивача слід стягнути борг по оплаті за орендну плату в загальному розмірі 45\~524,92 грн., з яких: 24662,96 грн. сума боргу за оренду, суми втрат від інфляції в розмірі 4630,66 грн., 3% річних в розмірі 16231,31 грн.. Положеннями ст. ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Відповідно до вимог ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім`ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до частини першої статті 20 цього Закону. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Згідно положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Але це не будь-який спосіб, а такий, що передбачений законом. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки судом встановлено, що відповідач постійно проживає в гуртожитку, та зареєстрований за адресою проживання, користується послугами, а позивачем надано розрахунок заборгованості без включення в нього послуг за гаряче водопостачання та електропостачання, то суд відмовляє у задоволенні вимог [PERSON] про зменшення розміру заборгованості за спірний період проживання в кімнаті [ADDRESS] у зв`язку із неналежним виконанням позивачем договору оренди ліжко-місць № 307 від 02.12.2015 року. Разом з тим, суд зазначає, що реєстрація місця проживання та договір найму не є тотожними поняттями, і не залежать одне від одного. Згідно вимог ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до вимог ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору, виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Як підставу істотної зміни обставин, позивач за зустрічним позовом [PERSON] вказувала, що 12 жовтня 2017 року Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області прийняла рішення про скасування рішення виконавчого комітету Вишневої міської ради від 28 березня 2017 року № 22/37 «Про реєстрацію гуртожитків КЖКП «Агропромбудіндустрія». Відповідно до положень ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Аналіз вищевказаних норм дає висновок, що зміна умов можлива лише за наявності одночасно всіх умов. Такі умови мають доводитися позивачем при розгляді справи. Разом з тим, даних доказів суду не надано. Матеріали справи не містять доказів того, яким чином прийняте рішення вплинуло на виконання сторонами договору своїх обов`язків, або на право товариства укладати договори оренди. За таких обставин позовні вимоги про зміну договору оренди також задоволенню не підлягають. Згідно вимог ст. 76 ЦПК України доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці дані\~встановлюються такими\~засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. За ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні зустрічного позову.

Outcome: approved