Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач у лютому 2019 року звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на земельну ділянку, загальною площею 0,0910 га, яка знаходиться в [ADDRESS] (далі Земельна ділянка). В обґрунтування своїх вимог зазначила, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається, крім іншого майна, з Земельної ділянки. У встановлений законом шестимісячний термін прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON], однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на Земельну ділянку нотаріусом було відмовлено, у звязку з наявністю розбіжності у фактичній площі земельної ділянки та площі, вказаній у державному акті, а також відсутністю витягу з Державного земельного кадастру. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, а представник відповідача при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Виходячи з наведеного суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому судовому засіданні, оскільки це не суперечитиме закону та не порушуватиме права, свободи та інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 14 жовтня 2016 року помер [PERSON], який за життя все своє майно заповів [PERSON], склавши 15.07.2014 заповіт. Після його смерті відкрилась спадщина, окрім іншого майна, на Земельну Ділянку, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЖТ №050120 від 14.08.1997. Позивач є єдиною спадкоємицею померлого [PERSON] за заповітом, після смерті якого у встановлений законом шестимісячний термін спадщину прийняла, звернувшись 12.04.2017 з відповідною заявою до нотаріуса. Інші особи з заявами про прийняття спадщини не зверталась. Вказані обставин підтверджуються довідкою державного нотаріуса від 27.02.2019. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.11.2018 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Земельну ділянку, у звязку наявністю розбіжності площі фактичного землекористування та площі, вказаній у державному акті, а також відсутністю витягу з Державного земельного кадастру. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст.328 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст.1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за заповітом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Основним юридичним документом на право власності на Земельну ділянку за життя спадкодавця був Державний акт на право приватної власності на землю (ст.126 ЗК України в редакції від 01.01.2004 року). Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, за життя [PERSON] правомірно набув на Земельну ділянку право власності, отримав Державний акт, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2979, та відкрито користувався нею, проте не отримав кадастровий номер. У звязку з цим при виготовленні технічної документації та проведенні необхідних обмірів земельної ділянки ФОП [PERSON] була встановлена невідповідність конфігурації та площі земельної ділянки вказаної в матеріалах кадастрової зйомки, а саме: площа земельної ділянки по державному акту становить 0,1010 га, а по факту 0,0910 га, що й стало причиною відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на Земельну ділянку. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю. Оскільки до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на Земельну ділянку, яка залишилась після смерті [PERSON] Також слід вказати, що до спадкового майна померлого належить квартира №1, по вул. Л.Українки, 14, для обслуговування якої призначена Земельна ділянка і задоволення позовних вимог надасть змогу у визначеному законом порядку набути право власності на вказане майно та безперешкодно оформити і зареєструвати його на імя позивача. Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved