Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

Позивач ФОП [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Подану позову заяву обґрунтовує тим, що 05.01.2018 року між ФОП [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір прокату транспортного засобу з правом викупу. Відповідно до умов вказаного договору відповідач прийняв у строкове платне користування з подальшим викупом легковий автомобіль марки Volkswagen Passat CC, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . 15.02.2018 у м. Києві на перехресті проспекту Маяковського та вул.. Драйзера, [PERSON] керуючи автомобілем автомобіль марки Volkswagen Passat CC, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] не впорався з керуванням та в`їхав у бордюр, після чого упав за межі проїзної частини на пішохідну зону. Внаслідок ДТП пасажири автомобіля автомобіль марки Volkswagen Passat CC, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження. За даним фактом 15.02.2018 року внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018100030001491. Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 02.06.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Згідно висновку судового експерта Семенченка П.О., за результатами проведення авто товарознавчої експертизи № ВЕ -55/12-20 від 06.01.2021 року, вартість матеріальної шкоди завданої власнику пошкодженого колісного транспортного засобу Volkswagen Passat CC, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] складає 471936,00 грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути із відповідача 471936,00 грн., витрати на проведення судової експертизи - 4004,00 грн., та витрати на професійну правничу допомогу - 10000,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.02.2021 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.06.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача подану позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити з викладених підстав. Відповідач про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, про що свідчить пояснення представника позивача, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Суд, вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що транспортний засіб марки Volkswagen Passat CC, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] належить [PERSON] про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.23). 05.01.2018 року укладено договір між [PERSON] - замовник та ФОП [PERSON] - виконавець (а.с.89-93). Предметом вказаного договору є надання замовнику послуги з управління та розпорядження переданим йому замовником у володіння транспортним засобом марки Volkswagen Passat CC, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , а замовник зобов`язується оплатити надані послуги. З письмових матеріалів справи вбачається, що між ФОП [PERSON] - наймодавець та [PERSON] - наймач, укладено договір прокату транспортного засобу з правом викупу № 379 (а.с.10-13). Текст договору № 379 не містить дати його укладення. Відповідно до п. 1.1. договору № 379 ФОП [PERSON] передає, а [PERSON] приймає у строкове платне користування з подальшим правом викупу легковий автомобіль марки Volkswagen Passat CC, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 02.06.2020 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст.ст. 75,76 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. У задоволенні цивільного позову [PERSON] відмовлено (а.с.105-111). Ухвалою Київського апеляційного суду від 13.05.2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника цивільного позивача [PERSON] - адвоката Гаврилюка М.Д. на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 02.06.2020 року стосовно [PERSON] закрито (а.с.112-114). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На підтвердження матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого колісного транспортного засобу марки Volkswagen Passat CC, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] в результаті ДТП у розмірі 471936,00 грн., позивачем надано висновок судового експерта Семенченко П.О. від 06.01.2021 року про результати проведення судової автотоварознавчої експертизи № ВЕ-55/12-20 (а.с.24-39). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позивач у позовні заяві посилається на положення ч.1 ст. 396 ЦК України, вважає себе таким, що має право на відшкодування шкоди, заподіяної майну - автомобілю марки Volkswagen Passat CC, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] в результаті ДТП, проте суд із вказаними доводами не погоджується з огляду на наступне. Згідно положення ч. 1 ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. Відповідно до ст.. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Верховний Суд у постанові від 07.11.2018 справа № 200/21325/15-ц звернув увагу, що відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. При цьому Суд зауважив, що факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, про те, що наданий позивачем договір від 05.01.2018 року укладений між [PERSON] - замовник та ФОП [PERSON] - виконавець (а.с.89-93), не може бути підтвердженням наявності у позивача речового права в розумінні ст. 395 ЦК України. Відповідно до положення ст.. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed