Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року скасовані ухвала Київського райсуду м.Одеси від 29 січня 2014 року про залишення без розгляду позову ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і ухвала Апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року, а справу направлено на новий розгляд до Київського райсуду м.Одеси. У відповідності до положень ст.ст.14,33 ЦПК України 26.11.2018 року справу розподілено судді Калашніковій О.І. В сьогоднішньому судовому засіданні представник ПАТ «Дельта-Банк» підтримав вимоги Банку і просив ухвалити судове рішення про стягнення в солідарному порядку з відповідачів на користь банку заборгованості за кредитним договором №11053344000 від 06.10.2006 року в сумі 1 151 579 грн 40 коп, стверджуючи, що відповідачі не виконали свої зобовязання за договором кредиту і договором поруки. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала і посилалась на положення ч.4 ст.559 ЦК України. Відповідач [PERSON] до суду не зявилась, про дату,час і місце розгляду справи сповіщена у відповідності до вимог закону. Суд вислухав сторони, вивчив матеріали справи і встановив наступне: 06.10.2006 року АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») і [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту №11053344000, за умовами якого Банк надав, а [PERSON] отримала 108750 дол.США на строк до 06.10.2017 року під 12,2% річних. За умовами кредитного договору (п.1.2.2.) позичальник зобовязався щомісячно здійснювати погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами у строки та в розмірах, встановлених умовами договору. У якості забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором 11.10.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», [PERSON] і [PERSON] укладено Договір поруки , за умовами якого поручитель зобовязався перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань за кредитним договором. 05.02.2009 року ПАТ «УкрСиббанк» і [PERSON] уклали додаткову угоду до кредитного договору №11053344000, за умовами якої строк дії договору сторони продовжили до 06.10.2021 року. Сторони визначили, що на момент укладання додаткової угоди сума кредиту складає 88974 дол.США, а розмір ануїтетного платежу складає 1149,02 дол.США. Між ПАТ «УкрСиббанк» і [PERSON] 05.02.20109 року також укладено додаткову угоду до договору поруки №48041 ( відомості про додаткові угоди і копії додаткових угод позивач до суду надав 24.06.2019 року у якості додатків до відповіді на відзив на позовну заяву). 08.11.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» передав ПАТ «Дельта Банк» право вимоги у тому числі і за кредитним договором №11053344000 від 06.10.2006 року та договорами забезпечення. 04.01.2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором№11053344000 від 06.10.2006 року в сумі 1062209,03 грн, стверджуючи, що відповідачі не виконують зобовязання за договором кредиту і договором поруки, внаслідок чого утворилась заборгованість на суму 1 062 209,03 грн, де борг за кредитом складав 711 169,18 грн і заборгованість за відсотками 351039,85 грн. В жовтні 2013 року позивач свої вимоги збільшив і вимагав стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь Банку 1151 579,4 грн, де борг за кредитом складає 711169,18 грн, заборгованість за відсотками 440410,22 грн. Підтримуючи позов, представник Банку стверджував, що з жовтня 2011 року відповідачі не здійснюють погашення кредиту і не сплачують відсотків за користування кредитними коштами. Посилаючись на положення ст.ст.526,530,554 ЦК України, умови кредитного договору і договору поруки, представник позивача вимагає ухвалити судове рішення про задоволення вимог Банку у повному обсязі. Представник [PERSON] , не визнаючи позов, доводив, що договір поруки, укладений 11.10.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» і [PERSON] є припиненим, тому як Банк без письмового повідомлення поручителя збільшив процентну ставку з 12,2% до 24,4 % по простроченій заборгованості. Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: 06.10.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» і [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту на у умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошових коштів на суму 108750 доларів США. За договором кредиту одна сторона - банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит у встановлений строк та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Як видно зі змісту кредитного договору, сторони встановили строк дії договору повернення кредитних коштів по 06 жовтня 2017 року (графік погашення кредиту до позову не надано). Додатковою угодою від 05.02.2009 року сторони продовжили строк дії договору до 06.10.2021 року і визначили строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів (п.п.2.1,2.2 і графік погашення кредиту). Як убачається з виписки по кредитному договору [PERSON] з 06.10.2006 року по 22.12.2011 року позичальник останній платіж на виконання своїх зобовязань за договором кредиту здійснила у жовтні місяці 2011 року (т.1 а.с.116-126). Положення статей 512, 513 ЦК України передбачають - кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Право банку достроково вимагати погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування ним та інших платежів передбачено розділом 9 кредитного договору (а.с.9). За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] не надала до суду будь-яких доказів щодо спростування вимог Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1 151 579,4 грн. Тому вимоги Банку в цій частині підлягають задоволенню. Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов`язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього. Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє відповідне право кредитора. Як видно з п.3.2 укладеного між АКІБ (надалі ПАТ) «УкрСибабнк» та [PERSON] і [PERSON] договору поруки № 48920 від 11.10.2006 року, сторони встановили, що строком припинення поруки, встановленої цим договором є повне виконання позичальником обовязків по кредитному договору. Відповідно до пункту 2.2 договору поруки, у разі невиконання позичальником своїх зобовязань за Кредитним договором, кредитор має право предявити свої вимоги до поручителя, які є обовязковими до виконання на 5 день з моменту невиконання позичальником своїх зобовязань по основному зобовязанню. За умовами договору поруки - договір поруки набрав чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України). Отже, умови договору поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц). Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15). З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, як умови чинності поруки, слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15). Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти реалізацію ними прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. У пункті 2.1. додаткової угоди до кредитного договору , сторони погодили, що день сплати ануїтетного платежу 05 число кожного календарного місяця строку кредитування. Отже, сторони кредитного договору встановили строк виконання позичальником окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Таким чином, з огляду на умови укладеного договору (додаткової угоди), ПАТ «Дельта Банк» слід пред`явити вимоги протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15). Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то з урахуванням змісту частини четвертої статті 559 цього кодексу зазначені вище правила мають застосовуватися і до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц). У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення коштів поза межами цього строку (висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16). ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із вимогою на підставі положення ст.ст.1050,1054 ЦК України про дострокове повернення кредитних коштів 04.01.2013 року. Останній платіж на погашення кредиту і сплату відсотків позичальник здійснив в жовтні місяці 2011 року, будь-яких вимог щодо виконання зобовязань за договором кредиту Банк у період з 2011 року по січень 2013 року не предявляв. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги Банку до [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту не підлягають задоволенню з підстав припинення поруки за договором від 11.10.2006 року (додаткова угода від 05.02.2009 року). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь Банку судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3219 грн.

Outcome: partial