Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Правобережне обєднане Управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої пенсії у розмірі 725,41 гривень. В позові посилається на те, що відповідач [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду з 08.01.2002 року та отримує пенсію за віком, на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». У грудні 2016 року, після ретельної перевірки матеріалів пенсійної справи, Пенсійним управлінням було встановлено, що при обчисленні пенсії [PERSON] було невірно визначено загальний стаж для обчислення пенсії, у звязку з чим відповідачу переплачено пенсію у сумі 725 грн.41 коп., яку просить стягнути з відповідача у судовому порядку. У судове засідання представник позивача не зявилася, надала заву про розгляд справи без її участі та задоволення позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про день розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, заяв про розгляд справи без її участі, заперечень проти позову суду не надала. Вивчивши матеріли справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду з 08.01.2002 року та отримує пенсію за віком, на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». У грудні 2016 року, після ретельної перевірки матеріалів пенсійної справи, Пенсійним управлінням було встановлено, що при обчисленні пенсії [PERSON] було невірно визначено загальний стаж для обчислення пенсії, який з 08.01.2002 року становить 29 років 11 місяців 06 днів. А саме, управлінням було помилково зараховано до загального стажу для обчислення пенсії [PERSON] період з 01.01.1982 року по 01.07.1982 року, який згідно з некоректно внесеними записами (даними) трудової книжки не мав бути зарахований до загального стажу. Враховуючи, що змінився розрахунок пенсії, змінився її розмір. Згідно з Рішенням комісії від 23.12.2016 року № 50 про призначення пенсії в управлінні взято на облік переплату пенсії у сумі 725,41 гривень, про що управлінням було повідомлено [PERSON] Згідно заяви [PERSON] відповідач відмовилась від добровільного повернення суми надміру виплаченої їй пенсії. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законодавством встановлений вичерпний перелік підстав для стягнення надмірно сплачених коштів з одержувача. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03. 2003 року №6-4 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.05. 2003 року №374/7695. Згідно з п. 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сімї тощо. Таким чином, необхідною умовою повернення надмірно виплачених сум пенсій є, зокрема, зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Згідно ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобовязана повернути потерпілому це майно. Не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ст. 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правовою позицією Верховного Суду України 22.01. 2014 року за результатами розгляду справи №6-151цс13 визначено, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Крім того правовою позицією Верховного Суду України від 02.07.2014 року за результатами розгляду справи №6-91цс14 визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Неправильне застосування позивачем норм матеріального права при призначенні і нарахуванні [PERSON] пенсії, не є рахунковою помилкою в розумінні ст. 1215 ЦК України, яка надає право витребування у останньої переплати пенсійних виплат. Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в Постанові від 22.01. 2014 року (справа № 6-151цс13), згідно з якою, відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Вирішуючи спір, суд оцінює докази по справі та дає їм належну оцінку у відповідності до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України, а також враховує обставини справи. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів. На підставі наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено факту зловживань з боку відповідача, її винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних, а також доказів того, що управлінням ПФУ при призначенні пенсії [PERSON] було допущено саме арифметичну (лічильну) помилку, тому вважає, що позовні вимоги у повному обсязі не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed