Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач ТОВ «СОС Сервіс Україна» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 22.07.2015 позивачем на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2015, постанови про відкриття виконавчого провадження № 48099330 від 10.07.2015 було компенсовано третій особі суму коштів матеріального забезпечення виплаченого центром зайнятості - відповідачу за час її перебування на обліку, як безробітної на загальну суму - 44 060,82 грн. Відповідач отримала від Києво-Святошинськогу районного центру зайнятості матеріальне забезпечення за час її перебування на обліку як безробітної на загальну суму - 44 060,82 грн., ще 10.11.2014. Позивачем було виплачено відповідачці середній заробіток за час вимушеного прогулу та сплачено відповідно всі податки та збори, в тому числі податок з доходів фізичних осіб, військовий збір, єдиний соціальний внесок на загальну суму 97 945,33 грн. Вказує, що відповідачем без достатньої на те правової підстави були отримані від Позивача грошові кошти у сумі 44 060,82 грн., а тому вважає, що безпідставно набуті відповідачем грошові кошти підлягають стягненню з неї на користь позивача в повному обємі. Тому просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «СОС Сервіс Україна» безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 44 060,82 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач та її представник проти задоволення вимог позову заперечували. Представник третьої особи проти позову не заперечувала. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 22.07.2015 позивачем,на підставі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва №826/731/15 від 26.02.2015, постанови головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві [PERSON] про відкриття виконавчого провадження № 48099330 від 10.07.2015 та у відповідності до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообовязкове страхування на випадок безробіття» було компенсовано Києво-Святошинському районному центру зайнятості суму коштів матеріального забезпечення виплаченого центром зайнятості відповідачці за час її перебування на обліку, як безробітної на загальну суму - 44 060, 82 грн. 10.11.2014 відповідач отримала від третьої особи матеріальне забезпечення за час її перебування на обліку як безробітної на загальну суму 44 060, 82 грн. На підставі рішення Апеляційного суду міста Києва №22-ц/796/7009/2014 від 26.06.2014 позивачем було виплачено відповідачу середній заробіток за час вимушеного прогулу та сплачено відповідно всі податки та збори, в тому числі податок з доходів фізичних осіб, військовий збір, єдиний соціальний внесок, що підтверджується платіжними дорученнями 6945, 6946, 6947, 6948 від 10.11.2014, на загальну суму 97 945,33 грн. Відповідачем без достатньої на те правової підстави були отримані від позивача грошові кошти у сумі 44 060,82 грн., оскільки зазначену суму грошових коштів відповідач отримала від Києво-Святошинського районного центру зайнятості, а позивач в свою чергу на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2015 по справі № 826/731/15 компенсував центру зайнятості суму виплаченого центром зайнятості забезпечення у розмірі 44 060,82 грн. Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно (в т.ч. грошові кошти) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це мано (грошові кошти). У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Водночас, частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. Таким чином, законодавець визначив, що цивільне право або охоронюваний законом інтерес можуть бути захищені судом не будь-яким способом, а тільки тим, що передбачений договором чи законом. З наведеного вище, суд, приходить до висновку, що фактично з позивача на підставі двох рішень суду було стягнуто суму коштів, які мають однакову правову природу, і повязані із виплатою відповідачу [PERSON] грошового забезпечення повязаного із звільненням з роботи, що було стягнуто із ТОВ «СОС Сервіс». А отже, суд приходить до висновку, що відповідачем за рахунок позивача набуті грошові кошти без достатньої правової підставою. На підставі викладеного та

Outcome: approved