Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Мотивують заявлені вимоги тим, що 09.08.2006 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та третьою особою, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача [PERSON] був укладений\~\~ кредитний договір\~\~№ 2501/0408/88-545, згідно якого \~надано кредит в сумі\~\~20000,00 доларів США строком до 10.04.2018 року зі сплатою 14,0 % річних. В якості забезпечення виконання зобовязань за договором від\~\~09.08.2006 р. між\~\~ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 2501/0408/88-545-Z-1 від 16.04.2008 року, відповідно до умов якого іпотекодавець [PERSON] передав\~\~в іпотеку банку нерухоме майно - двокімнатну квартиру загальною площею 51,00 кв.м., житлова площа 27,60 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 7509, яке\~\~належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 2.12.2002 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №11989. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. В порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 28.07.2015 року, заборгованість по укладеному договору № 2501/0408/88-545 від 09.08.2006 р. становить 188759,56 грн., що складається із суми заборгованості за кредитом в сумі 171818,15 грн.; суми заборгованості за відсотками в розмірі 16941,40 грн. Зазначають, що вимогами договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя у випадку невиконання іпотекодавцем зобовязань, а також в інших випадках, передбачених цим договором, задовольнити забезпечену вимогу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а отже, у звязку із невиконання позичальником взятих на себе зобовязань за кредитним договором, позивач ПАТ «Дельта Банк» просить в рахунок виконання основного зобовязання звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта банк» та визнати за ПАТ ДельтаБанком право власності на квартиру загальною площею 51,00 кв.м., житлова площа 27,60 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 7509. Представник позивача ПАТ «ДельтаБанк», за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити, у наданих суду поясненнях посилається на обставини аналогічно викладеним в позові. Представник відповідача [PERSON], за довіреністю, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечувала та пояснила, що можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань не виключається за рішенням суду, яким може бути передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється із способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором, однак, враховуючи те, що договір іпотеки не містить такого способу звернення на предмет іпотеки, як набуття права власності на предмет іпотеки іпотеко держателем і за умовами договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду та виконавчого напису нотаріуса, відповідно до законодавства, поряд з цим договір іпотеки не містить застереження про можливість визнання за банком права власності на предмет іпотеки в судовому порядку, просить, відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ ДельтаБанку. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи повідомленою про день і час розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки судове засідання, не зазначила. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно, повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши усі докази, в їх сукупності встановлені в судовому засіданні, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності у межах заявлених вимогою суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положення статей 3, 4, 11, 27, 31 ЦПК України свідчать про те, що право визначати предмет, підставу позову і спосіб захисту порушеного права належить позивачеві. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, судом, належними доказами по справі, встановлено, що 16.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та третьою особою, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача [PERSON] було укладено\~\~ кредитний договір\~\~№ 2501/0408/88-545, згідно умов якого \~надано було кредит (грошові кошти) в сумі\~\~20000,00 доларів США строком до 10.04.2018 року зі сплатою 14,0 % річних (а.с.4-5). Згідно п.3.8 кредитного договору № 2501/0408/88-545 від 16.04.2008 року, сторони за взаємною згодою домовились без укладання будь-якої додаткової угоди до цього договору встановити наступний порядок змін умов до цього договору з відповідною зміною зобовязань позичальника щодо строку виконання позичальником зобовязань за цим договором та відповідних прав банку вимагати від позичальника виконання зобовязань за цим договором: якщо позичальник порушує строки платежів; якщо у відношенні власника предмету іпотеки, його майна є рішення чи вчинена дія з боку будь-яких державних органів або органів, що мають анатологічні повноваження, які істотно ускладнюють чи роблять неможливим розпорядження майном позичальника. В якості забезпечення виконання зобовязань за договором від\~\~16.04.2008 р. між\~\~ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 2501/0408/88-545-Z-1 від 16.04.2008 року, відповідно до умов якого іпотекодавець [PERSON] передав\~\~в іпотеку банку нерухоме майно - двокімнатну квартиру загальною площею 51,00 кв.м., житлова площа 27,60 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 7509, яке\~\~належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 2.12.2002 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №11989(а.с.6-7). 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с.13-16). Відповідач [PERSON] свої зобов'язання\~\~ по поверненню кредиту належним чином не виконувала, у звязку з чим, станом на 28.07.2015 року, заборгованість по укладеному договору № 2501/0408/88-545 від 16.04.2008 р. становить 188759,56 грн., що складається із суми заборгованості за кредитом в сумі 171818,15 грн.; суми заборгованості за відсотками в розмірі 16941,40 грн., що вбачається з довідки наданої позивачем (а.с.11). 27.08.2015 р. відповідачу [PERSON], третій особі, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача [PERSON] як позичальнику і як відповідно іпотекодавцю\~\~було направлено вимогу про усунення порушень по виконанню своїх зобов'язань за кредитним договором від 16.04.2008 р. з вимогами в порядку\~ст.ст.33, 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с.33-34), про що свідчить реєстр поштових відправлень від 28.08.2015 року (а.с.31), При цьому судом звертається увага, що доказів отримання даних вимог відповідачем та третьою особою позивачем не надано. У відповідності до п. 6.1.7 кредитного договору, у випадку невиконання позичальником умов договору, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, чи скористатися іншими видами забезпечення виконання зобовязань за цим договором та/або предявити позов у відношенні позичальника.(а.с. 5). Згідно ст. 13 ч. 1\~ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. За приписами\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Крім того, такий спосіб захисту передбачений і ст. 16 ч.2\~п.1ЦК України, якою закріплено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Абзацом 2 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~закріплено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Одним із способів захисту порушеного права, який передбачений договором іпотеки є визнання права власності на нерухоме майно. Окрім того,\~ст. 36 Закону України «Про іпотеку», \~визначає 2 «досудові» способи задоволення вимог іпотекодержателя, а саме передача останньому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання та право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки на підставі договору купівлі-продажу. Згідно\~ст. 526 ЦК України,\~зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України. Боржник зобовязаний виконати свій обов»язок, а кредитор\~прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту відповідно до \~ст. 527 ч.1 ЦК України. Статтею 530 ЦК України\~визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якою визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 589 ЦК України\~встановлено, що у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Відповідно до\~ст. 590 ЦК України, \~звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті\~\~33\~\~та статті\~\~39 Закону України «Про іпотеку»\~\~передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобовязаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із\~\~ст.36 Закону України «Про іпотеку»,\~\~сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~\~Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1\~\~ст.37 Закону України «Про іпотеку»,\~\~іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Отже, виходячи зі змісту зазначених норм закону, не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки тільки у випадку, якщо між сторонами є окремий договір про задоволення вимог кредитора у такий спосіб або в іпотечному договорі міститься застереження про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Як вбачається зі змісту договору іпотеки № 2501/0408/88-545-Z-1 від 16.04.2008 року, укладеного між сторонами, в пункті 11 обумовлено право іпотекодержателя, відповідно до якого він набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день визначений основним зобовязанням, позичальник не поверне іпотекодержателю суму кредиту та/або проценти користування кредитом та/або пеню або іншу заборгованість, та/або платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобовязання, а також в інших випадках, передбачених основним зобовязанням та цим договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобовязання (як основного боргу так і процентів за ним). Іпотекодержатель має надіслати іпотекодавцеві письмову вимогу про усунення порушення основного зобовязання та/або зобовязань, передбачених цим договором, у не менш ніж тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Тобто, матеріали справи не містять окремого укладеного договору між Банком і відповідачем, даного в судовому засіданні не заперечувалося і сторонами. В п.п. 12, 12.1, 12.2 договору іпотеки № 2501/0408/88-545-Z-1 від 16.04.2008 року зазначено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, а пунктом 12.3.1 передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3. договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за ціною, що буде визначена на підставі висновку незалежного експерта-субєкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом субєкта оціночної діяльності. При цьому сторони домовляються, що кандидатура незалежного експерта-субєкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем. При оцінці предмету застави незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки, які будуть передбачені діючим законодавством на момент оцінки. Якщо фактичний розмір заборгованості іпотекодавця за основним зобовязанням, менший за вартість, вказану у висновку незалежного експерта-субєкта оціночної діяльності, іпотекодержатель перераховує різницю на поточний рахунок іпотекодавця протягом 60 (шестидесяти) банківських днів з моменту набуття у власність предмета іпотеки. Тобто, відповідно до положень договору іпотеки № 2501/0408/88-545-Z-1 від 16.04.2008 року сторони передбачили право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п.12.3. цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне, зобов'язання. Договір іпотеки за своїм змістом не містить застереження про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання без укладення окремого договору. Отже, враховуючи наявність умов, визначених сторонами у договорі іпотеки № 2501/0408/88-545-Z-1 від 16.04.2008 року, Іпотекодержатель - ПАТ «Дельта Банк»\~має право, у досудовому порядку, задовольнити свої вимоги шляхом реєстрації свого права власності на предмет іпотеки, який прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. При не реалізації свого права у вирішені спору в позасудовому порядку шляхом проведення реєстрації свого права власності на предмет іпотеки (ст.37 Закону 898-IV), банк має право на звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав визначених ст. 39 Закону України 898-IV. Таким чином, сторони визначили, що визнання права власності на предмет іпотеки можливе лише в позасудовому порядку на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, визначеного п.12.3 договору і за наявності волевиявлення сторін договору та наявності згоди щодо застосування даного пункту лише в досудовому порядку. Крім того, за змістом вищевикладених умов договору іпотеки задоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань в порядку, встановленому\~ст. 37 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», передача іпотекодержателю права власності на\~предмет іпотеки може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність\~за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності та як було установлено в судовому засіданні, і дане вбачається з пояснення представника позивача оцінка предмету іпотеки квартири [ADDRESS], не проводилася. Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за № 5 від 30.03.2012 року розяснено, що у разі, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (відповідне застереження в іпотечному договорі, прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», а не із позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Дане узгоджується і в контексті ст. 33 Закону України «Про іпотеку», в якій зазначено, що одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення відкритих торгів або шляхом процедури визначеної в ст.38 Закону України «Про іпотеку». Визнання та реєстрація права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, на підставі рішення суду, Законом України «Про іпотеку» не передбачені. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст.213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не грунтуються на законі і в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed