Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 17 червня 2004 року він уклав шлюб з відповідачкою, про що виконавчим комітетом Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровській області, був зроблений відповідний актовий запис № 3. Вони з відповідачкою мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] і доньку [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що подружні стосунки між ними не склалися з причин взаємного непорозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини і сімейні обовязки з ведення спільного господарства і виховання дітей. В них зникли почуття любові і вони стали зовсім чужими людьми, і тому з грудня 2015 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Спір про розподіл майна, місце проживання та утримання дітей між ними відсутній. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, приймав участь в справі через повноважного представника (а.с. 29). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні, позов визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Суд вислухавши сторони, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 червня 2004 року, що зареєстрований виконавчим комітетом Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровській області, актовий запис № 3, в період якого у них народились малолітні діти: син [PERSON], [INFO] і донька [PERSON], [INFO] (а.с. 7-9). Спільне життя подружжя не склалося через різні характери, погляди на сімейне життя, на побудову сімейних стосунків, що призвело до втрати почуттів між ними, та припинення сімейно-шлюбних відносин з грудня 2015 року. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини в грудні 2015 року, та до цього часу не поновили їх, а також те, що ухвалою суду від 06 листопада 2017 року, сторонам надавався місячний строк на примирення, на протязі якого сторони не примирились (а.с. 23). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідачки, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст. 105, 112\~СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, у відповідність до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то у звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідачки підлягає стягненню на користь Держави судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved