Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивач просить ухвалити рішення , яким стягнути з [PERSON] , на його користь 8640 доларів США- 4 % місячних у гривневому еквіваленті за курсом встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Стягнути з [PERSON] на його користь відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 384 807,39 грн. Стягнути з [PERSON] на його користь понесені ним судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що він, [PERSON] , [INFO] позичив відповідачу [PERSON] , 4000 доларів США під 4% в місяць, що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] , терміном на 1 місяць. У визначений час відповідач позику йому не повернув, у зв`язку з чим, він змушений був звернутись до Долинського районного суду з позовом про стягнення боргу і 23 квітня 2015 року своїм рішенням Долинський районний суду (справа №343/609/15ц) ухвалив: стягнути з [PERSON] заборгованість по договору позики в сумі 12800 доларів США, що еквівалентно 288540 гривень,06 копійок, яка складається з заборгованості з основного боргу - 4000 доларів США, що еквівалентно 90 168.77 грн., та 8800 доларів США, процентів за період з 12.08.2010 року по 13.03.2015 року, що еквівалентно 198 371.29 грн. Знаючи про зазначене рішення суду , на його неодноразові вимоги відповідач не реагує, борг не повертає. Таким чином, заборгованість відповідача перед ним за період часу з травня 2015 року по 01.11.2019 року, по процентах складає ( 4000 х 4% х 54 місяці = 8 640) 8640 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ до долара США станом на день складання позовної заяви 25.10.2019 року (25.11 грн. за 1 долар США) складає 216 950.40 гривень. Крім цього відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином згідно розрахунку заборгованість відповідача відповідно до ст.625 ЦК України з врахуванням встановленого індексу інфляції становить 384 807.39 грн. Позивач [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зіславшись на вищевикладені обставини. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Додатково пояснив, що він неодноразово звертався до відповідача, його дружини, з проханням повернути борг, однак останні на його прохання не реагували, борг не повертають. Останній раз відповідач [PERSON] телефонував до нього 05.01.2020 року і просив відкликати позовну заяву. Однак на його прохання повернути борг, відповідач повідомив, що на даний час він такої можливості немає. Відповідач [PERSON] , в судове засідання на повторний виклик не з`явився, причину своєї неявки суд не повідомив , від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, хоч про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому Законом порядку, про що свідчать: оголошення на офіційному веб-сайті Долинського районного суду за веб-адресою : dl.if.court.gov.ua. про виклик в судове засідання (а.с.28,33,45) , від нього не поступив відзив на позов. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов належить до часткового задоволення, виходячи з наступного: Згідно ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до вимог ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Виходячи з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р.(№6-63цс13) та в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 р. (№6-50цс16). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Ст. 1049 ЦК України - передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. У відповідності до копії розписки від 12.08.2010р.(а.с.12, 49 звор. стор.), [PERSON] отримав позику від [PERSON] 4000 (чотири тисячі доларів США) під місячні чотири відсотки (4%). [PERSON] , 23.03.2015 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою,в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 4000 доларів США, основного боргу та 8800 доларів США - 4 % річних в гривневому еквіваленті за курсом Національного Банку України на день ухвалення рішення. Заочним рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області в справі №343/609/15-ц від 23 квітня 2015 року, позов задоволено . Стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] заборгованість по договору позики в сумі 12800 (дванадцять тисяч вісімсот) доларів США , що еквівалентно 288540 ( двісті вісімдесят вісім тисяч п`ятсот сорок) гривень, 06 копійок, яка складається з заборгованості з основного боргу - 4000 ( чотири тисячі) доларів США , що еквівалентно 90 168.77 грн., та 8800 доларів США, процентів за період з 12.08.2010 року по 13.03.2015р., що у відповідності еквівалентно 198 371.29 гривень. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] 261.87 гривень сплаченого судового збору . Стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь держави 2623.53 гривні судового збору (а.с.10-11). В судовому засіданні встановлено, що рішення Долинського районного суду від 23.04.2015р. по справі №343/609/15-ц не виконане та заборгованість за договором позики не сплачена по даний час. У зв`язку з існуванням непогашеної заборгованості за договором позики, позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] , заборгованості у розмірі - 8640 доларів США -4 % місячних у гривневому еквіваленті за курсом встановленим НБУ на день ухвалення рішення та відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 384 807,39 грн. До матеріалів справи позивачем долучено розрахунок заборгованості, відповідно до якого, за період з 23.04.2015р. по 25.10.2019р. заборгованість відповідача за відсотками з урахуванням встановленого індексу інфляції становить 384 807.39 грн. Як вбачається із позову, позивач просить стягнути 4% місячнихрічних від простроченої суми відповідно до умов зазначених в борговій розписці за період з 23.04.2015 р. по 25.10.2019р., тобто після пред`явлення 23.04.2015 року до позичальника вимоги згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що [PERSON] використав право вимоги повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, звернувшись 23.04.2015 року до суду із позовом про стягнення боргу за борговою розпискоюу судовому порядку із боржника, [PERSON] Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору позики, порядку сплати процентів за користування коштами, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги [PERSON] . Ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). Таким чином, після звернення з позовом про дострокове погашення всієї заборгованості договір позики припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача 4 відсотків місячних відповідно до умов позики (боргової розписки), оскільки нарахування в такому розмірі відсотків поза строком дії кредитного договору не передбачено. Позивач має право лише на отримання інфляційного нарахування на суму боргу, виражене в національній валюті та на три проценти річних від простроченої суми боргу, згідно положень ст. 625 ЦК України. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості, а саме 4% місячних передбачених умовами договору позики (боргової розписки) не підлягає до задоволення. Щодо вимог позивача про стягнення суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, суд зазначає наступне: Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки [PERSON] , не було виконано грошове зобов`язання за договором позики, позивач, в силу положень ст. 625 ЦК України, має право на стягнення боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Враховуючи викладене, суд вважає що з відповідача підлягає стягненню заборгованість по інфляційних витратах та 3 % річних , у порядку встановленому ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період починаючи з 23.04.2015 року по 25.10 2019 року. Відповідно до рішення Долинського районного суду від 23.04.2015 року в справі №343/609/15-ц, сума заборгованості по договору позики становить 12800 дол.США, що еквівалентно 288540,06 грн. Враховуючи вищенаведене, суд засобами електронної системи «ЛІГА: Закон» визначив розмір заборгованості за вказані періоди: Розрахунок 3 відсотків від простроченої суми відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України - 23.04.2015 р. (дата початку ), 25.10.2019р. (дата закінчення), 1647 (кількість днів), 288540 грн. (сума боргу), 3% (відсоткова ставка). Сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 23.04.2015 року по 25.10.2019 року складає 39035,90 грн. Розрахунок інфляційних збитків за формулою [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]. Інфляційні збитки за періоди травень 2015р. - жовтень 2019р., складають 151829,75 грн. Загальна сума заборгованості становить 190865,65 гривень. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. З відповідача підлягає стягненню заборгованість 3% річних та інфляційні збиткив розмірі 190865,65 гривень, У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України на відповідача слід покласти судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 509, 598, 625, 1048, 1050 ЦК України,

Outcome: partial