Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - «Банк», «Позивач») звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до кредитного договору №014/07-185/151216 від 22.10.2007 року (надалі - Кредитний договір) відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 99100,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5% на рік строком до 22 жовтня 2014 року. Надання кредитних коштів проводилось згідно вимог п. 3.2. Кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника. З метою зменшення навантаження на Позичальника кризових явищ в економіці України, між банком та відповідачем була укладено Додаткова угоді №2 до Кредитного договору, відповідно до якої, Графік погашення кредиту та сплати інших платежів викладений в новій редакції в Додатку №1,2, який є невід'ємною частиною Додаткової угоди. Відповідно до п.п.1.4., 3 Додаткової угоди №2 відповідач зобов'язався щомісячно повертати кредитні кошти згідно графіку погашення та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 22.10.2014 року. Крім того, відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати Банку відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 13,5 % річних. Таким чином, з укладенням Додаткової угоди у Позичальника виник обов'язок повернути кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та розмірах чітко встановлених новою редакцією Графіка погашення, у разі прострочення якого Кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитом та пеню. Відповідачем зазначені умови не виконуються, у зв'язку з чим станом на 17.04.2014 р. заборгованість за кредитом становить 79 180,31 гривень, з яких прострочена сума боргу складає 38 100,77 гривень. Також відповідачем не виконуються умови щодо сплати відсотків та станом на 17.04.2014 року заборгованість по сплаті відсотків становить 7 712,49 гривень. При подачі позову банком дотримана процедура, передбачена п.10 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», та відповідно до п.6.6. Кредитного договору відповідачу направлено вимогу про виконання порушеного зобов'язання, яка останнім виконана не була. Відповідно до п.10.1. Кредитного договору, у випадку порушення графіку погашення кредиту та відсотків, встановлених договором, відповідачу банк нараховує пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Посилаючись на вказані обставини та ст.ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за Кредитним договором у розмірі 79 180,31 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 38 100,77 грн.; заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 7 712,49 грн.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків - 33 367,05 грн., а також судові витрати у розмірі 791,83 гривень. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно належним чином, тому суд за наявності письмової згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача Проклова Т.В., що діє на підставі довіреності, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Також зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе ухвалите заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №014/07-185/151216 від 22.10.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 99100,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5% на рік строком до 22 жовтня 2014 року, та відповідач [PERSON] зобов'язався повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії, згідно умов договору та тарифів кредитора, виконати всі зобов'язання в порядку та строки, визначені договором (а.с.5-12). Відповідно до укладеної Додаткової угоди №2 до Кредитного договору, Графік погашення кредиту та сплати інших платежів викладений в новій редакції в Додатку №1,2, який є невід'ємною частиною Додаткової угоди. Згідно п.п.1.4.,3 Додаткової угоди №2 відповідач зобов'язався щомісячно повертати кредитні кошти згідно графіку погашення та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 22.10.2014 року. Крім того, відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати Банку відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 13,5 % річних. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 2 ст.60 ЦПК України передбачає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а частина 4 цієї статті встановлює, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконував зобов'язання за умовами кредитного договору, внаслідок чого станом на 17.04.2014 року за Кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 79 180, 31 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом - 38 100,77 гривень; заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом - 7 712,49 гривень; пені за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків - 33 367,05 гривень. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (§1.Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Доказів того, що заборгованість за Кредитним договором у відповідача [PERSON] перед Банком відсутня, суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір заборгованості відповідача [PERSON] перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором становить 79 180, 31 гривень. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, суд приходить до висновку, що наявність заборгованості відповідача [PERSON] перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є доказом порушення відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем. Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В силу положень ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 79 180,31 гривень є обгрутнованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 791,83 гривень.

Outcome: approved