Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що з 30.05.1979 р. по 18.06.2009 р. перебував у трудових відносинах з відповідачем. Звільнений за згодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗПП України. В 2009 р. перебував на обстеженні та лікуванні в Науково дослідному інституті гігієни праці та профзахворювань Харківського Національного медичного університету, внаслідок обстеження йому був встановлений діагноз професійного захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень токсико-пилової етиології II ст., фаза загострення, емфізема легень І ступеня, легенева недостатність II ст. хронічне легеневе серце, субкомпенсоване, нейросенсорна туговухість з помірним зниження гостроти слуху (III ст.) професійного характеру, захворювання професійні. Професійні захворювання виникли під час роботи за професією слюсаря ремонтника на ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», що підтверджується п. 7 акту № 13 розслідування хронічного професійного захворювання від 11.03.2009 року та повідомленням про професійне захворювання за формою П-3. 08.07.2009 р. позивачу вперше на МСЕК встановлено 55% стійкої втрати працездатності, третю групу інвалідності. 14.07.2010 р. при повторному переогляді встановлено 60% стійкої втрати працездатності, третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання. 24.07.2013 р. на повторному переогляді підтверджено 60% стійкої втрати працездатності третю групу інвалідності. Умови праці, внаслідок яких у нього виникли професійні захворювання, що потягли втрату професійної працездатності на 60 %, встановлення третьої групи інвалідності, заподіяли йому моральну шкоду, тому просить суд стягнути з відповідача на його користь заподіяну моральну шкоду у звязку з професійними захворюваннями у розмірі 18000 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги з наведених підстав підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позовних вимог заперечувала і просила у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень зазначила, що при визначенні розміру відшкодування шкоди необхідно враховувати вину позивача, який під час роботи був забезпечений засобами індивідуального захисту, спецодягом, взуттям, був проінформований про умови праці та про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів. Погоджуючись на доведені йому умови праці усвідомлював можливі негативні наслідки для свого здоровя. Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження заподіяної йому моральної шкоди товариством. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] в період з 30.05.1979 року по 18.06.2009 року працював слюсарем - ремонтником у ПАТ «Сумське машинобудівне науково - виробниче об'єднання», звільнений з роботи за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗПП України (а.с. 4-5). З повідомлення про професійне захворювання (отруєння) від 18.02.2009 р. вбачається, що професійне захворювання у позивача виникло під час роботи на ПАТ «СМНВО ім. Фрунзе» (а.с. 4-5). З Акту № 13 розслідування професійного захворювання (отруєння) від 11.03.2009 р. вбачається, що [PERSON] було встановлено діагноз: Хронічне обструктивне захворювання легень токсико-пилової етиології II ст., фаза загострення, емфізема легень І ступеня, легенева недостатність II ст. хронічне легеневе серце, субкомпенсоване, нейросенсорна туговухість з помірним зниження гостроти слуху (III ст.) професійного характеру, захворювання професійні. При цьому встановлено, що професійні захворювання виникли у зв'язку з недосконалістю технологій; причина професійного захворювання проведення робіт в умовах підвищеного рівню шуму, пилу, неефективного використання засобів індивідуального захисту. (а.с. 8). 08.07.2009 р. [PERSON] пройшов первинний огляд МСЕК і йому встановлено 50 % втрати професійної працездатності на 1 рік, третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання, що підтверджується Актом № 500 огляду МСЕК від 08.07.2009 р. (а.с. 20 21). 14.07.2010 р. при повторному переогляді [PERSON] встановлено 60% стійкої втрати професійної працездатності на три роки, третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання, що підтверджується Актом № 632 огляду МСЕК від 14.07.2010 р. (а.с. 22 23). З виписки з історії хвороби вбачається, що з 05.06.2013 р. по 26.06.2013 р. [PERSON] перебував на обстеженні та лікуванні в Науково - дослідному інституті гігієни праці та профзахворювань Харківського Національного медичного університету. Внаслідок обстеження йому повторно встановлений клінічний діагноз: Хронічне обструктивне захворювання легень токсико-пилової етиології II ст., фаза загострення, емфізема легень І ступеня, легенева недостатність II ст. хронічне легеневе серце, субкомпенсоване, нейросенсорна туговухість з помірним зниження гостроти слуху (III ст.) професійного характеру, захворювання професійні (а.с. 9). 24.07.2013 р. при повторному переогляді [PERSON] встановлено 60% стійкої втрати професійної працездатності безтерміново, третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання, що підтверджується Актом № 612 огляду медико-соціальної експертної комісії від 24.07.2013 р. (а.с. 10, 11-12). Судом встановлено, що позивач у період перебування у трудових відносинах з відповідачем отримав професійне захворювання, що в свою чергу негативно вплинуло на його стан здоров'я та від чого він зазнав моральних страждань. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, а тому обов'язок по відшкодуванню заподіяної працівнику моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я через неналежні умови праці покладено на роботодавця або уповноважений ним орган. Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. За приписами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] в період 30.05.1979 року по 18.06.2009 року працював слюсарем - ремонтником у ПАТ «Сумське машинобудівне науково - виробниче об'єднання» в цеху № 1, отримав професійне захворювання у звязку з недосконалістю технологій, причина проведення робот в умовах підвищеного рівня шуму, пилу, неефективністю використання засобів індивідуального захисту. При цьому, адміністрація цеху № 1 не в повному обсязі виконала вимоги законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи. Вказані факти підтверджується пунктами 16, 17, 19 Акту № 13 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.03.2009 р. Зважаючи на те, що професійне захворювання [PERSON] отримав внаслідок незабезпечення ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» безпечних і нешкідливих умов праці, отримане позивачем професійне захворювання негативно вплинуло на його стан здоровя, від чого він зазнав моральних страждань, завдана працівникові моральна шкода підлягає відшкодуванню роботодавцем. З огляду на викладене, відповідно до роз'яснень, наданих в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р., враховуючи характер та обсяг страждань [PERSON], тривалість вимушених змін у його життєвих стосунках та їх негативні наслідки, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 12 000 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial