Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 26.01.2015 р. позивач звернулась до банку з метою розміщення власних коштів у вигляді строкового банківського вкладу (депозиту) під процент. Після отримання від співробітника відповідача консультації відносно наявних продуктів по розміщенню коштів, вона обрала банківський вклад «Оптимальний» на строк 367 днів з виплатою відсотків у розмірі 25,5% річних. Проте після повідомлення банку про розмір вкладу, який буде зроблено, а саме 55 000 000,00 грн. представники банку відмовились укладати договір банківського вкладу. Підстави для відмови у прийняті грошових коштів у зазначеному розмірі містяться у листі банку від 05.02.2015 р. де зазначено, що відмова пов'язана із наявністю обмежень, встановлених НБУ відносно новостворених банків, які здійснюють свою діяльність менше 2-х років. При цьому у листі міститься посилання на постанову Правління НБУ від 28.08.2001 р. № 368 відповідно до якої максимальний розмір залучення вкладів фізичних осіб для всіх новостворених банків має становити - протягом першого року діяльності - співвідношення вкладів фізичних осіб до регулятивного капіталу має бути не більше 50%, протягом другого року діяльності - співвідношення не більше ніж 100%. . На думку відповідача, враховуючи, що банк здійснює свою діяльність лише другий рік сума коштів, які запропонував позивач, разом із іншими вкладами фізичних осіб перевищить 100% такого капіталу. Позивач вважає, що відмова в укладанні договору порушує права позивача, зважаючи на публічність договору банківського вкладу . Підприємець (банк) не має права відмовитися від укладання такого договору і має надати послуги кожному, хто звернеться. За таких обставин представник позивача просить суд зобов'язати банк укласти з [PERSON] договір банківського вкладу (депозиту) на умовах строкового депозиту «Оптимальний» (з виплатою процентів щомісячно) на суму 55 000,00 грн. на строк 367 днів з процентною ставкою 25,5% річних. Крім того представник позивача зазначає, що в разі розміщення [PERSON] грошей у банку, вона б отримала з моменту укладання договору до дня подачі позову прибуток у розмірі 573 228,88 грн., а тому зазначена сума має бути стягнута з відповідача на відшкодування збитків в порядку ст. 22 ЦК України. Крім того, неправомірні дії відповідача спричинили позивачеві моральну шкоду: щоденні думки та переживання пов'язані із необхідністю захисту своїх прав страх можливого повторення подій при зверненні до банківської системи спричинили негативні зміни у житті позивача. Розмір моральної шкоди позивач оцінив у 10 000,00 грн., які також підлягають стягненню з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги,просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що Банк зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 20.03.2013 р., а тому відноситься до новостворених банків. Банк діє відповідно до норм, встановлених Законом України «Про банки і банківську діяльність», яким передбачено встановлення НБУ для фінансових установ правил здійснення банківських операції, здійснює регулювання та відповідний нагляд за банками України. Крім того, відповідно до ст. 66 Закону НБУ здійснює регулювання банків і шляхом встановлення обмежень щодо діяльності банків. Відповідно до п. 1.9. глави 1 розділу УІІІ Інструкції про порядок регулювання діяльності банків України, затвердженої постановою Правління НБУЦ від 28.08.2001 р. № 365, максимальний розмір залучених вкладів фізичних осіб для всіх новостворених банків має становити: протягом першого року діяльності - співвідношення вкладів фізичних осіб до регулятивного капіталу має бут не більше ніж 50 відсотків, протягом другого року діяльності - не більше ніж 100 відсотків. Враховуючи те, що банк здійснює свою діяльність лише другий рік, а з урахуванням суми коштів, які пропонувала позивач до розміщення на строковий депозит, співвідношення вкладів фізичних осіб і банку до регулятивного капіталу перевищить 100 відсотків, банк з метою уникнення порушення чинного законодавства змушений був відмовити позивачу в укладанні договору. Інструкція поширюється на всі банки України, незалежно від їх форми власності. Недотримання ж банками встановлених спеціальних значень економічних нормативів є підставою для вжиття Національним банком відповідних заходів впливу. Таким чином у банка були відсутні можливості для укладання з позивачем договору банківського вкладу (депозиту). Крім того, позивачем не доведено, в порушення вимог чинного процесуального законодавства України можливість отримати вигоду від розпорядження на свій розсуд грошовими коштами, не надала доказів щодо вжиття нею заходів щодо одержання доходів. Також позивачем не доведено і наявність моральної шкоди. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується учасниками процесу, що в січні 2015 року [PERSON] звернулась до Публічного акціонерного товариства «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з метою розміщення у відповідача грошових коштів, належних їй на праві власності шляхом укладання договору строкового банківського вкладу (депозиту). За положеннями ст. 1058 ЦКУ України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором. Як свідчить заява [PERSON], остання 25.01.2015 р. обрала для себе банківський продукт - банківський вклад «Оптимальний», який пропонує відповідач, строком на 367 днів і з виплатою відсотків у розмірі 25,5% річних. Не заперечується учасниками процесу та обставина, що позивач мав намір розмістити у відповідача грошові кошти у розмірі 55 000 грн. 00 коп. У відповідь на заяву [PERSON] представник ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» 05.02.201ё5 р. надав відповідь про відсутність правових підстав для укладання угоди - договору банківського вкладу (депозиту) на суму 55 000 грн. 00 коп. Як свідчить лист представника ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» банк здійснює свою діяльність лише другий рік та з урахуванням запропонованих коштів співвідношення вкладів фізичних осіб у банку до регулятивного капіталу перевищить 100 відсотків, що суперечитиме п. 1.9. глави 1 розділу УІІІ Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 28.08.2001 року № 368. Правління Національного банку України 28.08.2001 року затвердило своєю постановою Інструкцію про порядок регулювання діяльності банків в Україні де зокрема, зазначено, що максимальний розмір залучених вкладів фізичних осіб для всіх новостворених банків має становити: протягом першого року діяльності - співвідношення вкладів фізичних осіб до регулятивного капіталу має бути не більше ніж 50 відсотків, протягом другого року діяльності - співвідношення вкладів фізичних осіб до регулятивного капіталу має бути не більше ніж 100 відсотків. Публічне акціонерне товариство «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ»,як свідчить довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстровано 20.03.2013 р. З довідки відповідача № 18-02-2083 від 20.03.2015 р. станом на 26.01.2015 р. розмір регулятивного капіталу банку складав 701 341 098,00 грн., залишки за вкладами фізичних осіб складали 657 019 445,00 грн., норматив співвідношення залишків за вкладами фізичних осіб до регулятивного капіталу банку складав 93,7%. Представник позивача вважає, що відмова в укладанні угоди порушує цивільні права позивача, а тому і звернувся до суду за захистом інтересу [PERSON] В свою чергу представник ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» вважає таку відмову правомірною за встановлених НБУ обмежень. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є згідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). За приписами ст. 633 ЦК України публічним договором є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). При цьому умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права відмовитися від укладання публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних послуг (робіт, послуг). За положеннями ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. За встановлених обставин, беручі до уваги те, що договір банківського вкладу (депозиту) є публічним, відповідач мав право відмовитися від укладання договору з позивачем за умови встановлені законом. Приписами ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦК України встановлено, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. В свою чергу згідно до ч. 5 ЦК України інші органи державної влади України, органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність. Зважаючи на вищенаведене, на думку суду, посилання представника банку на положення інструкції, як на підставу відмови від укладання договору не відповідає вимогам чинного законодавства, якими регулюються правовідносини сторін. Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позову в частині зобов'язання укласти договір банківського вкладу (депозиту). З іншого боку суд вважає за можливе відмовити [PERSON] в задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача упущеної вигоди та моральної шкоди, виходячи з наступного. За положеннями ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками в розумінні ст. 22 ЦК України є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, :1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; Слід зазначити, що приписами ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За вимогами чинного процесуального законодавства, обставини зазначені позивачем на підтвердження вимог щодо наявності моральної шкоди, упущеної вигоди мають бути підтверджені належними засобами доказування, за відсутності яких можна стверджувати про недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди,Ю спричиненя збитків. Проте представником позивача не доведено та не надано відповідних доказів, що дії відповідача позбавили можливості отримати доходи, які б особа могла б отримати за звичайних обставин, спричинили негативні зміни у житті особи та зумовили необхідність залучення для їх подалання значних фізичних та душевних ресурсів, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial