Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] коштів, отриманих на допомогу сім'ям з дітьми у розмірі 24762 грн. 26 коп. На обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що [PERSON] було призначено тимчасову допомогу дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], на період з 01.02.2017 року по 31.07.2018 року внаслідок чого відповідачем [PERSON] не сплачувалися аліменти на утримання неповнолітніх дітей згідно з рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 18.06.2016 року. Дана допомога призначалась відповідно до п.8 та п.9 ст. 181, глави 15, ІІІ розділу Сімейного кодексу України, Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме. Згідно з заявою третьої особи від 18.06.2018 року відповідач сплатив усі заборговані кошти по аліментам, тобто, у позивача є всі підстави вважати, що відповідач в змозі утримувати своїх дітей. Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації розраховано виплату бюджетних коштів третій особі, яка складає 24762 грн. 26 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, надав суду пояснення, аналогічні викладеним вище. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, зазначивши, що після рішення суду про стягнення аліментів він добровільно перераховував кошти [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], в період з серпня 2016 року по січень 2017 року через касу «Ощадбанку», починаючи з січня 2017 року, по усній домовленості з [PERSON], у зв'язку зі зміною останньою прізвища та карткового рахунку, він став перераховувати аліменти зі свого карткового рахунку на її новий картковий рахунок. Окрім аліментів, він купляв дітям різноманітні подарунки. Про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів, йому не було відомо, виконавчу службу його не викликали. Від сплати він не ухилявся, а добровільно, по домовленості з [PERSON] сплачував їй аліменти. [PERSON], отримуючи від нього аліменти, умисно, з метою отримання державної соціальної допомоги, ввела в оману Управління праці і державного виконавця, відносно місця проживання та отримання нею аліментів. В своїй заяві на отримання державної соціальної допомоги [PERSON], завідомо неправильно зазначила місце проживання: [ADDRESS], у той час як вона з травня 2016 року мешкає за адресою: [ADDRESS]. 16.06.2018 року через відділення «Укрпошти» він виконав черговий переказ в сумі 2470 гривень, після цього [PERSON] 18.06.2018 року подала до управління соцзахисту заяву про погашення ним заборгованості по аліментам. На думку відповідача, позивач, приймаючи рішення про виплату [PERSON] тимчасової державної допомоги, не перевірив належним чином, чи дійсно він не сплачував аліменти. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь і належним чином, надала суду відзив на позову заяву в якому зазначила, що у зв'язку з несплатою відповідачем аліментів, що підтверджується довідкою державного виконавця про заборгованість, вона звернулася до Управління праці з відповідною заявою про отримання допомоги. Боржник ніколи не повідомляв про сплату ним аліментів на її користь, хоча номер картки вона надавала. В кінці травня 2018 року після візиту державного виконавця, відповідач повідомив, що сплачував на її картку кошти. Вона отримала виписки з її батьківських рахунків, на які отримувала соціальну допомогу та грошові перекази від матері та братів, а також від нинішнього чоловіка. Виявилось, що дійсно, певний період надходили суми від 500 грн. до 1000 грн., які не були матеріальною допомогою і не перераховувались родичами, однак, ці суми є значно меншими, ніж суми, які належать до виплати [PERSON],. Враховуючи інформацію державного виконавця про те, що вказані кошти не були зараховані як сплата аліментів, оскільки боржник не надав підтверджуючих даних про те, що він є платником вказаним коштів, а також, враховуючи відсутність платіжних документів, вимоги позивача, на її думку, є обґрунтованими. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що надані підприємствами - виробниками/виконавцями житлово-комунальних послуг відомості про заборгованість є неправомірними , які порушують, не визнають або оспорюють охоронювані законом його цивільні права. Відповідач, зі свого боку, зобов'язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. У ході судового розгляду встановлено та не оспорюється сторонами у справі, рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 18.06.2016 року №645/3266/16 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від заробітку відповідача, на підставі рішення суду було видано виконавчий лист. У зв'язку з несплатою аліментів відповідачем, що підтверджується відповідними довідками ДВС про неотримання аліментів, [PERSON] звернулась до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради із заявою про призначення тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме. Згідно рішення Управління від 26.04.2017 та подальших аналогічних рішень, в період з лютого 2017 року по липень 2018 року [PERSON] було нараховано та виплачено кошти в сумі 24762 грн. 26 коп. 18.06.2018 року [PERSON] звернулася до представника позивача з відповідною заявою, в якій повідомила про сплату відповідачем [PERSON] заборгованості по аліментам. Вказані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України та постановою КМУ України № 189 від 22.02.2006 року «Про затвердження Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме». Статтею 27 Конвенції про права дитини передбачено: «Батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини». Таким чином, утримання дітей це в першу чергу обов'язок батьків або осіб, які їх заміняють, а потім, як допомогу за відсутності коштів і можливостей у батьків, бере участь в утриманні дітей держава. Відповідно до частин 8 та 10 ст. 181 Сімейного кодексу України, якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім'ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Згідно ч.10 ст.181 СК України суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Згідно з ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Постановою КМУ від 22.02.20016 року № 189 затверджено Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме. Згідно п.2 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, тимчасова допомога призначається у разі, коли рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв'язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення. Пунктом 5 Порядку передбачено, що тимчасова допомога призначається та виплачується за місцем проживання (перебування) одного з батьків, який утримує дитину, управліннями праці та соціального захисту населення. Відповідно до вимог п.12 Порядку, призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв'язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Стягнуті з платника аліментів кошти зараховуються до Державного бюджету України. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши наявні у справі докази у відповідності до ст. ст. 77, 78, 79, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх досліджені приходить висновку про задовлення позову, оскільки відповідач [PERSON] (батько) не спростував у судовому засіданні ухилення від сплати аліментів, хоча мав таку можливість, на утримання неповнолітніх дітей, у зв'язку з чим Управління праці та соціального захисту населення виплатило тимчасову допомогу матері [PERSON], з якою проживають [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Таким чином за період з лютого 2017 року по липень 2018 року [PERSON] було виплачено кошти в сумі 24762 грн. 26 коп., які у відповідності до п.12 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, підлягає стягненню з [PERSON] до Державного бюджету України, оскільки в судовому засіданні встановлено, що він може утримувати дитину. З урахуванням задоволення позову на підставі ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача слід стягнути судові витрати.

Outcome: approved