Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач у вересні 2014 року звернувся з даним позовом до суду, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, (Хотянівська сільська рада), кадастровий номер: 322188800:38:060:0192. До земельної ділянки позивача прилягає дорога - землі загального користування Хотянівської селищної ради. Доступ до вищезазначеної земельної ділянки був заблокований (обмежений), шляхом несанкціонованого встановлення на вищевказаній дорозі, перепони - металевих воріт із навісним замком. Дана перешкода (металеві ворота із навісним замком) була встановлена за участю голови садового товариства «Побутовик» Зозулі Л.С. У зв'язку із незаконним діями посадових осіб садового товариства «Побутовик» право користування (безперешкодного проїзду) земельною ділянкою, що є у власності позивача - обмежено, адже іншої дороги (проїзду) до відповідної земельної ділянки не існує. Зважаючи на вказане вище, позивач просить зобов'язати садове товариство «Побутовик» (в особі керівних органів та посадових осіб, членів садового товариства «Побутовик») усунути перешкоди у користуванні дорогою, що пролягає через земельну ділянку, яка належить на праві колективної власності садового товариства «Побутовик», а саме, шляхом демонтажу металевих воріт та/чи усунення можливості їх блокування навісним замком чи іншими засобами, забезпечити вільне пересування/користування дорогою, що пролягає через земельну ділянку, яка належить на праві колективної власності садового товариства «Побутовик», заборонити садовому товариству «Побутовик» вчиняти будь-які дії, що призведуть чи можуть призвести до блокування (перешкоджання) руху транспорту по дорозі, що пролягає через земельну ділянку, яка належить, на праві колективної власності садового товариства «Побутовик». Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представники відповідача Сікорська Л.О. та Зайцева К.І. проти позовних вимог заперечили в повному обсязі, надавши суду письмові заперечення, в яких пояснили, що дороги в межах садівницького товариства - це є їхня власність відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії КВ № 21000009 від 17 лютого 1995 року. Садівниче товариство «Побутовик» створене у травні 1980 року. По всьому периметру в межах наданих земель встановлена огорожа, встановлені в»їзні ворота і ворота протипожежної дороги, яка вела до каналу. З метою збереження свого та спільного майна, недопущення руйнування доріг садового товариства, засмічення санітарної зони, вирубки зелених насаджень за рішенням усіх членів товариства ворота з 1980 року закривалися на замок. На підставі викладеного, представники відповідача вважають, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер 3221888800:38:060:0192, надану для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада на підставі договору купівлі-продажу від 05 вересня 2012 року. У відповідності до плану меж, наведених у державному акті, земельна ділянка межує із землями в межах від літери «А» до літери «Б» - землі загального користування Хотянівської сільської ради (дорога) в межах від літери «Б» до літери «В» - [PERSON], в межах від літери «В» до літери «Г» - землі Хотянівської сільської ради, а межах від літери «Г» до літери «А» - [PERSON] Рішенням Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 8-д від 22 лютого 1994 року громадянам передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для садівництва в товаристві «Побутовик» та передано у колективну власність садовому товариству «Побутовик» земельну ділянку площею 0,75 га, (вулиці), яка знаходиться у межах існуючого відводу земель. Згідно оглянутого в судовому засіданні генерального плану ст «Побутовик» та Державного акту на право колективної власності на землю серії КВ № 2і000009 від 17.02.1995 року , згідно якого у колективну власність ст «Побутовик» передані земельні ділянки загального користування (дороги, проїзди, шляхи товариства). Судом встановлено, що по всьому периметру садового товариства в межах наданим земель встановлена огорожа, в»їзні ворота, які закриваються на замок. На загальних зборах садового товариства «Побутовик» прийнято рішення про видачу ключів від воріт членам садового товариства. Позивачу [PERSON] ключів від воріт не було надано, оскільки він не є членом садового товариства, а відтак позивачу доступ до його земельної ділянки через дорогу садового товариства заблокований. Дані обставини встановлені судом та підтверджені сторонами, які не заперечуються. Згідно п.»б», «д» ч. 1 ст. 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі, а також споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Твердження представника позивача про те, що спірна дорога є єдиною дорогою, котрою можна потрапити до земельної ділянки позивача є необґрунтованими та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства . Згідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, вибравши відповідний спосіб захисту цивільних прав та інтересу. Способи захисту цивільних прав є передбачені у статті 16 Цивільного кодексу України, ними згідно частини 2 зазначеної норми є: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За змістом частини першої статті 98 ЗК України земельний сервітут (крім особистого) може бути встановлений для власника або землекористувача сусідньої земельної ділянки. Види права земельного сервітуту визначає стаття 99 ЗК України, положення якої є такими, що встановлюють підстави, за наявності яких можливе звернення з вимогою про встановлення сервітуту. Зазначена стаття визначає конкретних суб'єктів, між якими виникають відносини щодо сервітуту. Вимагати встановлення земельних сервітутів можуть власники або землекористувачі земельних ділянок. Відповідно до п. б ст. 99 Земельного сервітуту, власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху. Виходячи з того, що вимоги про зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка належить позивачу шляхом демонтажу металевих воріт чи усунення можливості їх блокування навісним замком чи іншими засобами походять від права земельного сервітуту у встановленні якого позивач не просить, викладені позовні вимоги задоволенню не підлягають. Таким чином, з огляду на наведене суд прийшов до висновку , що обраний позивачем спосіб захисту свого цивільного права являється невірним, а тому суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed