Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , в якому зазначає наступне. Між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» та [PERSON] було укладено договір №3466905843-158602 від 14-03-2019 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Договір було укладено за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті TOB «ФК Є DC - www.e-groshi.com. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви(форми)про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акту _цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч. 1 ст. З Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта елеетронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є CMC повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». На виконання вимог, встановлених Законом України «Про електронну комерцію», під час реєстрації в інформаційно- комунікаційній системі на сайті Позикодавця www.e-groshi.com Відповідач надав всі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів Договору позики та проставлянням відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно сформульованої мети їх обробки, що відповідає вимогам Закону України «Про захист персональних даних». Порядок надання послуг TOB «ФК Є ГРОШІ» закріплено у Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які також містяться на сайті www.e-groshi.com. Після заповнення всіх необхідних відомостей про себе Відповідач обрав необхідний кредитний продукт, а також суму та строк кредитування. Після обрання відповідних умов кредитування, відбулась перевірка кредитоспроможності клієнта. Рішення про надання кредиту було прийнято Позикодавцем на підставі автоматизованої обробки персональних даних клієнта та інформації, отриманої про нього із законних джерел, зокрема, інформації бюро кредитних історій. Після схвалення рішення про можливість надання грошових коштів у позику Відповідачу, ним було отримано доступ до тексту договору позики, який містить всі істотні умови. Після ознайомлення з текстом договору та схвалення клієнтом рішення про його прийняття. він натиснув на позначку «Підписати». Після натискання зазначеної позначки на телефонний номер Відповідача, що був вказаний в анкеті при реєстрації на сайті, було надіслано смс-код, який був введений Відповідачем у відповідне поле. Після введення зазначеного коду у поле договір вважається підписаним з боку клієнта. Використання смс-коду в якості підпису є підписом одноразовим ідентифікатором в розумінні Закону України «Про електронну комерцію». Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст. 207 ЦК України). Виходячи з вищезазначеного, договір №3466905843-158602 від 14-03-2019 року є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ст.ст. 207,208,1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений в письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, що підтверджує досягнення всіх істотних умов договору. У визначений договором термін Позичальник не повернув суму позики, тим самим порушив умови Договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України. На даний час Відповідач заборгованість за договором №3466905843-158602 від 14-03-2019 року не погасив. У відповідності до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити _грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до днях фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, їх (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.(ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти їх від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Умовами Договору позики передбачено (п. 1.5.2), що у разі, якщо Позичальник не повернув суму позики у строк встановлений том 1.3 Договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 Договору, проводиться за фактичну кількість календарних користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Додатково до основних процентів, Позичальник зобов`язаний сплатити 4 % додаткових відсотків від суми позики за кожний день прострочення з першого дня прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. З разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів, додаткові відсотки Позичальника збільшуються на 2 %. Тобто загальна сума додаткових відсотків з 31 дня прострочення буде становити 6 % від суми позики за кожен день прострочення з 31 дня прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення, які позичальник зобов`язується сплатити Позикодавцю. Відповідно до п. 4.3. Договору, в разі прострочення заборгованості більш ніж 61 днів, Позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі суми кредиту, визначену відповідно до п. 1.1. Договору. Таким чином, Відповідачем прострочені строки повернення позики, встановлені п.1.3. даного Договору, що призвело до в виникнення заборгованості, яка складається з: заборгованості за кредитом - 8500.00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 5243.65 грн. заборгованості по процентам за прострочку - 140238.10 грн. заборгованості зі сплати штрафу - 8500,00 грн. Загальна сума заборгованості за договором складає 162481.75 грн. 03.07.2019р.\~року між\~Позикодавцем та\~ТОВАРИСТВОМ З\~ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ\~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~ПРЕМІУМ АКТИВ»\~ було\~укладено договір\~про надання\~фінансових послуг\~факторингу №0307/1,\~відповідно до\~якого Клієнт\~відступив Фактору\~свої права\~Вимоги заборгованості\~по кредитних\~зобов`язаннях,\~укладених з\~Боржниками,\~у зв`язку\~з чим\~гарантії,\~надані Боржниками\~щодо заборгованостей,\~стали дійсними\~для Фактора\~; до Фактора перейшли всі пов`язані з ними права, зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених Боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі. Внаслідок укладання вищевказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРЕМІУМ АКТИВ» набуло статусу нового кредитора - стягувача за договором №3466905843-158602 від 14-03-2019 року. На сьогоднішній день Боржником не виконано своїх грошових зобов`язань перед новим кредитором, яким є TOB «ФК «ПРЕМІУМ ТИВ», за Договором №3466905843-158602 від 14-03-2019 р. про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через що Фактор змушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. Відповідач заявив про свою незгоду із вказаним позовом в повному обсязі, визначив його безпідставним та необґрунтованим. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. За умовами договору сторони визначили, що розмір позики в сумі 8500 грн. та проценти за користування позикою в розмірі 5243,65 грн. мають бути повернуті 13.04.2019 року, що підтверджується Графіком розрахунків. В той же час Позивачем до складу заборгованості по договору включено розмір процентів, який складає 88218,10 грн. Ним вказано, що вимога про стягнення даної суми заявлена на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України. Зокрема, зазначено, що Позивач виявив бажання стягнути таку заборгованість, виходячи з розміру процентів встановлених договором позики. З посиланням на практику Верховного Суду, викладену у справі № 5017/1987/2012 вказав, що такі проценти можуть бути стягнуті й після визначеного кредитним договором строку кредитування. Як відомо, у відповідності 4.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Але з Розрахунку заборгованості за Договором позики, поданого Позивачем (а.с.17- 19) вбачається, що розмір прострочених процентів почав нараховуватися Позивачем вже після закінчення строку кредитування, тобто з 14.04.2019. У постанові від 28.03.2018 року по справі 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Частина 2 статті 625 ЦК України вказує на можливості стягнення процентів, за порушення зобов`язання, розмір яких встановлено на рівні закону або на рівні договору. Оскільки право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом (в тому числі, за прострочення заборгованості) припиняється, відповідно вимога Позивача про стягнення заборгованості по процентам за прострочку (на суму 88218,10 грн.), яка нарахована поза строком кредитування, виходячи з розміру встановленого договором не ґрунтується на законі. Щодо вимоги Позивача про сплату штрафу у розмірі 8500,00 грн. суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню з огляду на наступне. В обґрунтування вимоги про сплату штрафу Позивач посилається на п. 4.3 Договору позики. Так, в п. 4.3 Договору позики визначено, що «4.3. В разі прострочення заборгованості більш ніж 61 день, Позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі суми кредиту, визначену відповідно до п. 1.1 Договору. Штраф включає в себе витрати Позикодавця на повідомлення різними способами (телефонним дзвінком, смс-повідомленням, надсиланням поштових повідомлень, повідомлень на електронну адресу) Позичальника про заборгованість, розшук Позичальника для врегулювання у досудовому порядку спору, та інші витрати пов`язані з захистом своїх прав Позикодавцем.» Як відомо, згідно з ч.1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Відповідно до ч.1ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2ст. 549 ЦК України). Зі змісту п. 4.3 Договору позики вбачається, що до суми штрафу Позивач зарахував такі витрати, які не є послугами та не притаманні самому визначенню штрафу як виду відповідальності. Крім того, сума штрафу визначена не у відсотковому співвідношенні з сумою позики, а у повному її розмірі. Відповідно до ч. 8 ст. 18 закону «Про захист прав споживачів»(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь- яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону «Про захист прав споживачів», є нікчемною. До аналогічних висновків дійшов ВС у своїх рішеннях по справі №444/484/15-ц від 12.12.2018 року та справі № 666/4957/15-ц (провадження N 61-43940св18) від 20 лютого 2019 року. Суд вважає, що вимоги про стягнення суми боргу за кредитом у розмірі 8500 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. \~

Outcome: partial