Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Представник [PERSON] , адвокат Бикова Ольга Юріївна, звернулась до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом, вселення та встановлення порядку користування житловим приміщенням, а саме: виділити у користування [PERSON] житлову кімнату № 2 площею 22,7 кв.м., виділити в користування [PERSON] житлові кімнати № 4 площею 12,2 кв.м. та № 5 площею 8,6 кв.м., кухню № 2 площею 2,6 кв.м., коридор № 1 площею 7,2 кв.м., вбиральню № 6 площею 3,0 кв.м. залишити в загальному користуванні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] чинить перешкоди у користуванні належній йому право власності на Ѕ спірної квартири за адресою [ADDRESS] з посиланням на ст.ст. 319,321,391,358 ЦК України, ст.ст. 150,155 ЖК України. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.03.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання . Ухвалою суду від 10.06.2020 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. У призначене судове засідання сторони не з`явились, про причини не прибуття суд не повідомили, судом здійснювались заходи щодо повідомлення відповідача за останнім відомим місцем його реєстрації. Відповідач в установлений ч. 7 ст.178 ЦПК України строк не подала до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України та у відповідності до ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступне. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. На підставі ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, що відповідно до постанови Харківського апеляційного суду від 20.12.2018 року по справі № 646/7925/17 визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , а іншу частину квартири [ADDRESS] залишено у власності [PERSON] . Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 11.03.2020 року [PERSON] на праві спільної часткової власності належить Ѕ частина квартири [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту квартира [ADDRESS] розташована на 2-му 2-х поверхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 43,5 кв.м., у тому числі 1-а кімната під № 2 відповідно до плану квартири -22,7 кв.м., 2-а кімната під № 4 відповідно до плану квартири -12,2 кв.м., 3-а кімната під № 5 відповідно до плану квартири -8,6 кв.м., кухня площею -2,6 кв.м., вбиральня площею -3,0 кв.м., коридор площею - 7,2 кв.м. При зверненні до суду з позовом позивач просить усунити перешкоди у користуванні житлом, вселити та встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] : - виділити у користування [PERSON] житлову кімнату № 2 площею 22,7 кв.м., - виділити в користування [PERSON] житлові кімнати № 4 площею 12,2 кв.м. та № 5 площею 8,6 кв.м., -кухню № 2 площею 2,6 кв.м., коридор № 1 площею 7,2 кв.м., вбиральню № 6 площею 3,0 кв.м. залишити в загальному користуванні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. При встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком (квартирою) з виділенням конкретних приміщень, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-79цс14. За змістом статті 358 ЦК України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Матеріали справи свідчать про те, що домовленості про порядок користування спірною квартирою сторони не досягли. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 14Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Отже, між сторонами існує спір, який підлягає вирішенню в судовому порядку. Спірна квартира є ізольованою, відповідно до технічного паспорту квартира [ADDRESS] розташована на 2-му поверсі 2-х поверхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 43,5 кв.м.,у тому числі 1-а кімната під № 2 відповідно до плану квартири -22,7 кв.м., 2-а кімната під № 4 відповідно до плану квартири -12,2 кв.м., 3-а кімната під № 5 відповідно до плану квартири -8,6 кв.м., кухня площею -2,6 кв.м., вбиральня площею -3,0 кв.м., коридор площею - 7,2 кв.м. З технічного паспорту вбачається, що 1-а кімната-22,7 кв.м., має вихід до коридору , а 2-а кімната -12,2 кв.м. теж має вихід до коридору та є прохідною кімнатою до 3-а кімната-8,6 кв.м. Аналізуючи матеріали справи, технічні характеристики та враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про доцільність визначення порядку користування спірною квартирою відповідно до порядку, запропонованого позивачем в позовній заяві, а саме: виділити у користування [PERSON] житлову кімнату № 2 площею 22,7 кв.м., виділити в користування [PERSON] житлові кімнати № 4 площею 12,2 кв.м. та № 5 площею 8,6 кв.м., залишити в загальному користуванні- кухню № 2 площею 2,6 кв.м., коридор № 1 площею 7,2 кв.м., вбиральню № 6 площею 3,0 кв.м. Зазначений варіант визначення порядку користування спірною квартирою є єдиним для вирішення спору та враховує баланс інтересів всіх співвласників. В інший частині позовних вимог відмовити у зв`язку із недоведеністю, оскільки позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування перешкод у користуванні житлом у зв`язку з чим необхідно застосувати такий спосіб захисту як вселення. На підставі ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial