Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач у липні 2018 р. звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що в період перебування у шлюбних відносинах з відповідачем з 1999 р. по 2006 р. у сторін народився син - [PERSON], [INFO] Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.06.2011 р. стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку. На даний момент позивач повторно зареєстрував шлюб, у період якого народилось двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] На утриманні позивача, крім дітей, також є дружина, яка не працює, оскільки здійснює догляд за дітьми, які постійно хворіють, матір пенсійного віку, яка проживає з позивачем. Впродовж останніх трьох років матеріальне становище позивача змінилось, заробітна плата зменшилась, його заробіток є мінливим та нестабільним. З огляду на викладене позивач просить зменшити розмір аліментів з 1/6 частини всіх його видів заробітку до 1 000,00 грн. щомісячно з врахуванням індексу інфляції відповідно до закону, до повноліття дитини, тобто до [INFO], починаючи з дня набрання законної сили рішення суду. Ухвалою суду від 06.07.2018 р. відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 65). 03.08.2018 р. відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що рішенням суду від 15.06.2011 р. вже було зменшено розмір аліментів з ? частини до 1/6 частини. Присуджений розмір аліментів позивач належним чином в повному розмірі не сплачує, у зв'язку з чим наявна заборгованість по аліментам. Посилання позивача на погіршення фінансового становища не підтверджена належним чином, зокрема, зазначення про звільнення за власним бажанням у 2013 р. не є належним доказом неможливості працевлаштування, оскільки не надано доказів перебування на обліку в Державній службі зайнятості, відсутні докази вчинення дій щодо пошуку роботи, поліпшення фінансового становища позивача. Не надано доказів здійснених витрат на лікування дітей, понесення витрат на утримання матері, відсутні докази можливих джерел доходу. Наведені позивачем обставини не свідчать про погіршення матеріального становища останнього. Більше того, позивач продовжує займатись підприємницькою діяльністю, здійснює торгівлю фруктами та овочами. У 2012 р. позивач набув право власності на нову квартиру, шляхом інвестування в будівництво нерухомого майна, здає в оренду кімнату в гуртожитку. Позивач навмисно приховує свої доходи, підстави для зменшення розміру аліментів не доведені належними та допустимими доказами, а тому у задоволенні позову просить відмовити (а.с. 67-72). 26.11.2018 р. позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що викладені ним обставини в позовній заяві відповідають дійсності та не мають на меті приховування інших фактів (а.с. 99-102). 29.11.2018 р. розпочато та завершено підготовче судове засідання, суд перейшов до розгляду справи по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином (а.с. 98), причини неявки суду не відомі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, яка належним чином повідомлена та від якої надійшов відзив на позову заяву, на підставі наявних даних в матеріалах справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Барського районного суду Вінницької області від 14.12.2005 р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.06.2011 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.058.2011 р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8). Відповідно до довідки-розрахунку, складеної начальником Подільського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 31.05.2018 р., встановлено, що на виконанні у ВДВС перебуває виконавче провадження про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] За весь період виконання виконавчого провадження загальна сума заборгованості становить 60 777,82 грн. (а.с. 89-91). Постановою державного виконавця від 07.03.2018 р. боржнику [PERSON] встановлено обмеження у праві виїзду за межі України, встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, у праві полювання, користування зброєю (а.с. 77-84). 18.08.2006 р. позивач повторно зареєстрував шлюб, у період якого народилось двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 9-11). Відповідно до відомостей з трудової книжки дружина позивача, з 31.05.2010 р. остання звільнена за власним бажанням з Дошкільного навчального закладу (а.с.12). Позивач проживає з дружиною, двома дітьми та своєю матір'ю - [PERSON], 1947 р.н. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 58-59). Відповідно до відомостей з трудової книжки, 30.03.2013 р. позивач звільнений з роботи за власним бажанням (а.с. 60), на обліку у Святошинській філії Київського міського центру зайнятості позивач не перебуває (а.с. 61). Позивач, посилаючись на вищевикладені обставини, а саме, наявність на утриманні двох дітей, дружини, матері, що не працюють, відсутність постійного працевлаштування, наявність мінливого доходу, просить зменшити розмір аліментів на першого сина, присуджений рішення суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, положення ст. 192 Сімейного кодексу України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно дост.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, значне погіршення матеріального становища, стану здоров'я батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: dismissed