Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

ПрАТ «АПК-Інвест» звернулось до суду з позовом, в якому зазначено, що 01 лютого 2014 року між позивачем та [PERSON] укладено договір оренди земельної частки (паю), який зареєстрований 20 лютого 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської селищної ради за № 138. Відповідно до укладеного договору позивачу по справі в оренду була передана земельна частка (пай) розміром 2,33 умовних кадастрових га строком на 20 років. З моменту укладення договору та до теперішнього часу земельна ділянка з користування позивача не вибувала. Позивачу стало відомо про факт виділення [PERSON] в натурі земельної ділянки площею 1,9489га кадастровий номер 1422481500:36:000:0149, яка станом на теперішній час фактично використовується позивачем на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року. Пунктом 2.3 договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року та абзацом 2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. В порушення умов договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року відповідачка [PERSON] не повідомила ПрАТ «АПК-Інвест» про виділення земельної ділянки з метою переукладення зазначеного договору на договір оренди земельної ділянки. Виділення земельної ділянки в натурі та набуття права власності на неї не впливає на дійсність договору оренди земельної частки (паю). Отже, договір оренди земельної частки (паю), укладений 01 лютого 2014 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та [PERSON] строком на 20 років, станом на теперішній час не є припиненим. Відсутність бажання на переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення земельної ділянки на місцевості (в натурі) свідчить про односторонню відмову [PERSON] від виконання договірних зобов`язань, що в свою чергу є порушенням з боку останньої приписів ст.ст. 525,526,629 ЦК України та доводить недобросовісний характер дій відповідачки по відношенню до ПрАТ «АПК-Інвест». Крім того, позивачу стало відомо про те, що з 04 грудня 2018 року власницею вказаної земельної ділянки є [PERSON] . Відповідно до приписів ч.1 ст.148-1 Земельного кодексу України договір оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року зберігає свою чинність і для нового власника виділеної з паю земельної ділянки - [PERSON] . Позивач просить: - визнати право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1422481500:36:000:0149 площею 1,9489 га за орендарем - ПрАТ «АПК-Інвест» на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, укладеного між [PERSON] та ПрАТ «АПК-Інвест», зареєстрованого 20 лютого 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської селищної ради за № 138. В судовому засіданні представник позивача Демченко І.С. підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачки [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з*явились, про час і місце його проведення були належним чином повідомлені, причини неявки не повідомили, відзив на позовну заяву не подали, у зв`язку з чим зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] на підставі сертифікату серії РН № 115381 від 21 лютого 2005 року належало право на земельну частку (пай) розміром 2,33 га у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Червона зірка» (а.с.62). 01 лютого 2014 року між ПрАТ «АКП-Інвест» та [PERSON] укладено договір оренди земельної частки (паю) відповідно до п.п.1.1, 2.3 якого орендодавець [PERSON] передала орендарю - позивачу по справі у володіння та користування земельну частку (пай) розміром 2,33 умовних кадастрових гектарів строком на 20 років (а.с.11-13). Пунктом 2.2 вказаного договору передбачено обов`язок орендаря сплачувати щороку орендну плату в розмірі 2411 гривень 77 копійок. Відповідно до п.2.3 договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року сторони дійшли згоди про те, що у випадку виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Договір оренди землі переукладається сторонами за цим договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії договору оренди допускається у випадках, визначених цим договором та чинним законодавством (а.с.11-13). Як вбачається з позначки на договорі оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, він зареєстрований в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) за № 138 20 лютого 2014 року за підписом посадової особи Скоморохова А.М. , скріпленим печаткою Білокузьминівської селищної ради (а.с.13), що відповідає Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 року № 119. 01 лютого 2014 року ПрАТ «АПК-Інвест» і [PERSON] підписали акт приймання - передачі земельної частки (паю) за вказаним вище договором оренди (а.с.15). На підтвердження сплати на користь [PERSON] орендної плати протягом 2014-2020 років ПрАТ «АПК-Інвест» надало копії платіжних доручень № 7418 від 29 липня 2014 року, № 6495 від 27 серпня 2015 року, № 738 від 27 січня 2015 року, №10465 від 20 січня 2016 року, № 36864 від 23 серпня 2016 року, № 43191 від 25 жовтня 2016 року, № 4540 від 19 січня 2017 року, № 13487 від 24 жовтня 2017 року, №2795 від 19 червня 2017 року, №8407 від 26 квітня 2017 року, № 20112 від 19 грудня 2017 року, №16046 від 07 червня 2018 року, № 26178 від 25 жовтня 2018 року, № 31826 від 21 грудня 2018 року, № 2698 від 22 травня 2019 року, № 14112 від 16 грудня 2019 року, № 5844 від 21 червня 2019 року, № 5637 від 23 червня 2020 року (а.с.18-35). Судом досліджено копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в обмін на сертифікат на право на земельну частку (пай) кадастровий номер 1422481500:36:000:0149(а.с.53-80). Розпорядженням голови Костянтинівської районної державної адміністрації від 24 квітня 2018 року № 212 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); надано [PERSON] у власність та виділено в натурі (на місцевості) в тому числі, земельну ділянку кадастровий номер 1422481500:36:000:0149 загальною площею 1,9489 га (а.с.82). Як вбачається з інформації з Державного земельного кадастру та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, 04 травня 2018 року за [PERSON] на підставі розпорядження Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області від 24 квітня 2018 року № 212 було зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1422481500:36:000:0149 площею 1,9489га. (а.с.16-17). 04 грудня 2018 року власником цієї земельної ділянки на підставі договору міни стала [PERSON] (а.с.16-17). Листом від 17 березня 2020 року № 339 ПрАТ «АПК-Інвест» пропонувало [PERSON] переукласти договір оренди земельної частки (паю) на договір оренди землі у зв`язку із виділенням в натурі (на місцевості) відповідачці по справі земельної ділянки (а.с.37). Проте, [PERSON] не вжила заходів до переукладення договору оренди земельної частки (паю) на договір оренди земельної ділянки, а уклала договір міни належної їй земельної ділянки кадастровий номер 1422481500:36:000:0149із [PERSON] (а.с.16-17). Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 2 статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно із частиною першою статті 93 ЗК України, статтею 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з пунктом 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Одночасно частиною 2 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі» врегульовано, що після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом. Пунктом 2.3 договору оренди земельної частки (паю), укладеного 01 лютого 2014 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та відповідачкою [PERSON] , передбачено, що сторони дійшли згоди про те, що у разі виділення останній земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Як вбачається із позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14, після виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок в натурі та отримання ними державних актів на право власності на землю відповідні сертифікати на земельну частку (пай) є недійсними. У той же час факт оформлення державного акта на право власності на землю дію раніше укладених їх власниками договорів оренди земельних паїв автоматично не припиняє, а такі договори підлягають переукладенню. Отже, припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце тільки після їх переукладення відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або з підстав, передбачених статтею 31 Закону України «Про оренду землі». Як зазначено в п.72 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у цивільній справі № 233/3676/19, виділення земельної ділянки в натурі та набуття права власності на неї жодною мірою не впливає на дійсність договору оренди земельної частки (паю) та не перешкоджає виконанню цього договору. Отже, реєстрація 04 травня 2018 року за [PERSON] права власності на земельну ділянку кадастровий номер 1422481500:36:000:0149 площею 1,9489га та виділення її в натурі, на переконання суду, не є підставою для припинення дії договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року. Укладення договору оренди паю на 20 років свідчить про намір сторін забезпечити тривалу стабільність свого становища в цих правовідносинах і в такому випадку відмову орендодавця від переукладення після виділення земельної ділянки в натурі не можна вважати добросовісною поведінкою відносно орендаря, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у Постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 233/3676/19. Частиною 4 ст.32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Як вбачається з досліджених по справі доказів, 04 грудня 2018 року право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1422481500:36:000:0149 площею 1,9489га було зареєстровано за [PERSON] . Проте, зважаючи на приписи ч.4 ст.32 Закону України «Про оренду землі», перехід права власності на земельну ділянку кадастровий номер 1422481500:36:000:0149до [PERSON] не є підставою для припинення договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року та його умови є обов`язковими для відповідачки [PERSON] . Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об`єднаннями та організаціями. Приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову та захист права ПрАТ «АПК-Інвест» як орендаря шляхом визнання за останнім права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1422481500:36:000:0149 площею 1,9489га на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, укладеного між [PERSON] та ПрАТ «АПК-Інвест», зареєстрованого 20 лютого 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської селищної ради за № 138. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2102 грн 00коп (а.с.7) відповідно до ст.141 ЦПК України слід покласти на відповідачів по справі.

Outcome: approved