Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач, яка діє в своїх інтересах та в інтересах недієздатного [PERSON], звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначено наступне. 18.07.2012 року між Публічним акціонерним товариством «БАНК КІПРУ» (далі ПАТ «БАНК КІПРУ»), в особі Начальника Відділення №3 ПАТ «БАНК КІПРУ» у м. Запоріжжя [PERSON], правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи» та її чоловіком [PERSON] був укладений кредитний договір №44/45- 1134/2012. Згідно умов вказаного кредитного договору ПАТ «БАНК КІПРУ», на умовах вказаних у договорі надав [PERSON] грошові кошти (кредит) в сумі 460 000 гривен на строк до 17.07.2019 року, зі сплатою процентів за користування кредитом. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору 18.07.2012 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» в особі Начальника Відділення №3 ПАТ «БАНК КІПРУ» у м. Запоріжжя [PERSON], правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», її чоловіком [PERSON] та позивачем по справі було укладено іпотечний договір, який був зареєстрований в реєстрі за №1858. Позивач зазначає, що на момент укладення вищевказаних договорів її чоловік [PERSON] був визнаний судом недієздатним. Вона казала представникам банку, що її чоловік є інвалідом та є недієздатною особою. Працівники банку проігнорували даний факт та заключили договір. Після укладення вказаного договору до 30.09.2014 року вона погашала кредит, оскільки її чоловік є неплатоспроможною та недієздатною особою. У жовтні 2014 року у неї почались фінансові труднощі і вона не мала можливості виплачувати гроші. У звязку з виникненням заборгованості по кредиту банк вирішив продати квартиру, розташовану за адресою: м, Запоріжжя, [ADDRESS], оскільки вказана квартира, згідно з п. 1.3.1 кредитного договору є іпотечною. Позивач вказує, що вона намагалась вести переговори з банком, з метою знайдення компромісу, реструктуризації заборгованості, але представники банку ігнорували її прохання. Позивач зазначає, що її чоловік на момент укладення договору був та залишається по теперішній час недієздатною особою та вимагала застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, оскільки згідно з діючим законодавством сторони договору повинні повернути все отримане в результаті виконання кредитного договору. На даний час вказана квартира виставлена на електроні торги. Позивач вказує, що з 18.07.2012 року по теперішній час вона виплатила банку 217750,07 гривень. На підставі вищевикладеного позивач просить визнати правочин нікчемним, а саме кредитний договір №44/45-1134/2012 укладений між Публічним акціонерним товариством «БАНК КІПРУ», відділення №3 правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи» та [PERSON] та визнати правочин нікчемним, а саме іпотечний договір зареєстрований 18.07.2012 року в реєстрі №1858, укладений між Публічним акціонерним товариством «БАНК КІПРУ», відділення №3 правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», [PERSON] та [PERSON]. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні підтримали та просили задовольнити з підстав зазначених в позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував відносно задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що вони є незаконними та поданими виключно з метою ухилення від взятих на себе зобовязань, а також, як наслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.190, 222 КК України, на обґрунтування своєї позиції надав письмові заперечення (а.с. 57-61, 166-168). Також представником відповідача була подана заява, в якій останній просить у разі задоволення позовних вимог застосувати реституцію та стягнути суму заборгованості станом на 02.11.2016 р. за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 667959,55 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 371003,56 грн. (триста сімдесят одна тисяча три гривні 56 копійок); заборгованості по відсотках у розмірі 296 955,99 грн. (двісті девяносто шість тисяч девятсот пятдесят пять гривень 99 коп.). Представник третьої особи Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності та ухвалити законне та обґрунтоване рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, також додатково зазначив, що вважає, що дані правочини укладені без попередньої згоди органу опіки та піклування, що суттєво порушує права недієздатного [PERSON] Вислухав учасників процесу, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні обставини. 18.07.2012 року між Публічним акціонерним товариством «БАНК КІПРУ», в особі Начальника Відділення №3 ПАТ «БАНК КІПРУ» у м. Запоріжжя [PERSON], правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (а.с. 62-67, 105-110) та [PERSON] був укладений кредитний договір №44/45- 1134/2012. Згідно даного кредитного договору ПАТ «БАНК КІПРУ» надав [PERSON] грошові кошти (кредит) в сумі 460 000 гривен на строк до 17.07.2019 року, зі сплатою процентів за користування кредитом (а.с. 4-10). З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору 18.07.2012 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» в особі Начальника Відділення №3 ПАТ «БАНК КІПРУ» у м. Запоріжжя [PERSON], правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», [PERSON] та позивачем по справі було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], який був зареєстрований в реєстрі за №1858. Згідно даного договору іпотекодавці [PERSON] та [PERSON] передають в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул.Космічна/[ADDRESS], яка належить їм на праві спільної часткової власності (а.с. 16-24). Також з метою забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору між ПАТ «Банк КІПРУ» (на теперішній час правонаступником якого є відповідач по справі) та позивачем по справі 18.07.2012 р. укладений договір поруки №44/45-1134/2012-П1 (а.с. 95). Згідно Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2010 р., яке набуло законної сили 04.10.2010 р., [PERSON], [INFO], визнано недієздатним, над ним встановлено опіку та призначено [PERSON] його опікуном (а.с. 11). Представником відповідача в судовому засіданні заявлено клопотання про допит в якості свідка приватного нотаріуса Запорізького нотаріального округу [PERSON], судом дане клопотання задоволено. Викликаний в судове засідання приватний нотаріус не зявилась, надала суду письмові пояснення. Дані пояснення суд не може взяти до уваги, оскільки, [PERSON] не була допитана безпосередньо в судовому засіданні, в порядку ст. 180 ЦПК України, до присяги не приводилась, та не попереджалась про кримінальну відповідальність. З повідомлення про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що представник відповідача звернувся до органів поліції із заявою про проведення досудового розслідування за фактом шахрайських дій під час укладення вищезазначених правочинів (а.с. 114-115). Положення\~статті 204 ЦК\~встановлюють презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Пленум Верховного Суду України у свої\~постанові від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~роз'яснив, що «правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом». Зі змісту частини першої\~статті 215 ЦК\~випливає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2\~ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно ч.ч. 1, 3 ЦК України, опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними. Стаття 71 ЦК України передбачає, що опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. На підставі системного аналізу указаних положень законодавства, та оцінки досліджених судом вищезазначених доказів, суд дійшов висновку, що оспорювані позивачем правочини є нікчемними, оскільки на час їх укладеннях сторона договорів [PERSON] був визнаний судовим рішення недієздатним в силу свого психічного стану, також дані правочині були, в порушення вимог ст. 71 ЦК України, вчинені без згоди органу опіки та піклування. Отже позовні вимоги відносно визнання вищевказаних правочинів нікчемними є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Представником відповідача подана заява, в якій останній просить у разі задоволення позову застосувати правові наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути з позивача та третьої особи [PERSON] заборгованість по кредиту станом на 02.11.2016 р. Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 216 ЦК України, правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Згідно ч. 3 ст. 226 ЦК України, опікун зобов'язаний повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною особою за нікчемним правочином. Якщо майно не збереглося, опікун зобов'язаний відшкодувати його вартість, якщо вчиненню правочину або втраті майна, яке було предметом правочину, сприяла винна поведінка опікуна. Згідно ч. 1 ст. 1057-1 ЦК України, у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи недієздатній особі [PERSON] на підставі оспорюваного кредитного договору були надані кредитні кошти у розмірі 460 000 гривен. Згідно розрахунку, наданого представником відповідача, заборгованість по даному кредитному договору станом на 02.11.2016 р. складає 667959,55 грн., в дану суму входять: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 371003,56 грн. та заборгованості по відсотках у розмірі 296 955,99 грн. Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм, а також ст.22 ЦК України, вищезазначена заборгованість підлягає стягненню з позивача, яка є опікуном недієздатного, на користь відповідача. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2016 р. був накладений арешт на предмет іпотеки по оспорюваному іпотечному договору - трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул.Космічна/[ADDRESS]. Згідно ч.3 ст. 1057-1 ЦК України, арешт на майно підлягає зняттю, якщо протягом 30 днів з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання недійсним кредитного договору кошти у розмірі, визначеному судом, будуть повернуті кредитодавцю. Якщо у зазначений строк зобов'язання повернути кошти не виконано, кредитодавець має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на арештоване майно.

Outcome: approved