Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивач ПСП «Оскар» звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] та просить суд визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення № 19/07-2014 від 19.07.2014 року, що укладений між приватним підприємцем [PERSON] та ПСП «Оскар». В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.07.2014 року між ПСП «Оскар» та приватним підприємцем [PERSON] був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 19/07-2014, відповідно до якого ПП [PERSON] (орендодавець) передав ПСП «Оскар» (орендар) у тимчасове володіння та користування нежитлове приміщення та земельну ділянку, що розташоване в смт. Рожнятів, вул. 8-го березня, 6 Івано-Франківської області. На виконання умов договору орендодавець передав, а орендар прийняв нежитлове приміщення та земельну ділянку, про що сторонами складено акт приймання-передачі від 19.07.2014 року. Вказаний договір позивач вважає недійним, оскільки [PERSON] не набув право користування земельною ділянкою в смт. Рожнятів, по вул. 8-го березня, 6 на підставі договору оренди із Рожнятівською селищною радою, і тому відповідно не мав прав на передачу вказаної земельної ділянки в користування ПСП «Оскар». Крім цього, [PERSON] належним чином незареєстрував договір оренди земельної ділянки, а відтак і не набув права суборенди вказаної земельної ділянки. Крім цього, позивач вважає вищевказаний договір оренди земельної ділянки недійсним з огляду на те, що земельна ділянка за договором оренди № 19/07-2014 року надана відповідачем в користування ПСП «Оскар» за відсутності згоди Рожнятівської селищної ради, яка являється власником спірної земельної ділянки. Крім цього, частка власності [PERSON] у майновому комплексі за адресою: смт. Рожнятів, вул. 8-го березня, 6 складає 95/100, а тому [PERSON] в порушення норм законодавства незаконно передав в оренду позивачеві частину майна (майнового комплексу), яка йому не належить на праві власності. З огляду на наведене, позивач просить визнати спірний договір оренди нежитлового приміщення недійним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечили з підстав поданих у запереченні. Крім цього пояснили, що спірний договір оренди нежитлового приміщення № 19/07-2014 від 19.07.2014 року, який був укладений між приватним підприємцем [PERSON] та ПСП «Оскар», вже був предметом розгляду як Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області у справі за позовом [PERSON] до ПСП «Оскар» про розірвання договору оренди, так і Апеляційного суду Івано-Франківської області, відповідно до рішень яких даний договір було розірвано з 23.03.2017 року. При розгляді вказаної справи, судами було дано належну оцінку спірному договору, а відтак розірваний договір оренди не може бути визнаний недійсним. Крім цього, факт дійсності спірного договору оренди підтверджується тим, що ПСП «Оскар» фактично було взято в оренду нежитлове приміщення та земельну ділянку, якими позивач користувався більше двох років та за що сплачував орендну плату, на виконання умов договору було повернено майно згідно акту приймання передачі. Позивач з моменту укладення спірного договору оренди та до моменту його розірвання жодним чином не ставив питання про недійсність вказаного договору. З огляду на наведене просять відмовити в позові. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Згідно ст.ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа може звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд під час розгляду справи керується принципом диспозитивності, а саме розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених ними вимог. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 95/100 часток майнового комплексу, що знаходиться в смт. Рожнятів, вул. 8 Березня, 6, Івано-Франківської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20620580 від 17.10.2008 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. (а.с.21,24). Як вбачається з рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 01.08.2008 року у справі № 2-590/2008, [PERSON] належить 100 відсотків майна, яке складає 95 відсотків цілісного майнового комплексу, а саме: адміністративно-виробниче приміщення, площею 838,4 кв.м., котельню-склад, площею 86,2 кв.м., склад, площею 419,1 кв.м., склад, площею 101,7 кв.м., прохідну, площею 13,6 кв.м., навіс та автозаправну станцію, загальною площею 1459 кв.м. та загальною вартістю 75033 гривень, що знаходиться в смт. Рожнятів по вул. 8 Березня, 6, Івано-Франківської області. (а.с.59-60) 19.07.2014 року між приватним підприємцем [PERSON] та ПСП «Оскар» був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 19/07-2014 відповідно до п. 1.1. якого ПП [PERSON] (орендодавець) передає, а ПСП «Оскар» (орендар) бере у тимчасове володіння та користування нежитлове приміщення та земельну ділянку, що розташоване в смт. Рожнятів, вул. 8-го березня, 6. (а.с.4-8). Відповідно до п. 1.3. вказаного Договору оренди, майно належить орендодавцеві на праві власності відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20620580 від 17.10.2008 року та рішення сесії Рожнятівської селищної ради від 12.01.2012 року. Відповідно до п. 3.2. вказаного Договору оренди, передача майна в оренду здійснюється за актом приймання-передачі. На виконання умов договору орендодавець передав, а орендар прийняв нежитлове приміщення та земельну ділянку, про що сторонами складено акт приймання-передачі від 19.07.2014 року. (а.с.9) Факт укладення договору оренди, оцінка договору оренди та правовідносини, які виникли на підставі договору оренди також підтверджуються рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19.12.2016 року у справі № 350/1316/16-ц провадження 2/350/805/2016 за позовом [PERSON] до ПСП «Оскар» про стягнення заборгованості по орендній платі, штрафних санкцій, відшкодування збитків, моральної шкоди та розірвання договору оренди, та ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.03.2016 року, яким рішення суду першої інстанції в частині розірвання договору оренди нежитлових приміщень, про стягнення орендної плати, інфляційних втрат та 3% річних залишено без змін. (а.с.41-48) Крім цього, Апеляційний суд Івано-Франківської області при розгляді вищевказаної справи дійшов висновку, що посилання представника ПСП «Оскар» на те, що згаданий вище договір оренди нежитлових приміщень не можна вважати укладеним, оскільки було порушено вимоги закону щодо передачі в оренду земельної ділянки, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони суперечать ст. 796 ЦК України, якою врегульовано питання користування орендарем будівлі земельної ділянки, що перебувала у володінні наймодавця. Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім цього, Верховний Суд України у своїй постанові від 23.12.2015 року у справі № 3-1143гс15 зробив висновок про те, що у разі припинення існування предмету спору, визнання договору оренди недійсним є неможливим. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК). Із правової природи такого зобовязання вбачається, що фактичне користування майном на підставі договору оренди в разі визнання його недійсним унеможливлює застосування наслідків недійсності правочину відповідно до ст. 216 ЦК, оскільки використання майна «річ» безповоротна, і відновити первісне положення сторін практично неможливо. Тому, визнаючи договір оренди недійсним, необхідно серед іншого встановити обставини, пов'язані з виконанням договору, та визначити момент, з якого вважаються припиненими зобов'язання за цим договором. Враховуючи, що рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19.12.2016 року, яке набрало законної сили 23.03.2017 року спірний договір оренди нежитлового приміщення № 19/07-2014 від 19.07.2014 року було розірвано, тобто предмет спору припинив існування, а тому у задоволенні позову ПСП «Оскар» до [PERSON] про визнання недійсним договору нежитлового приміщення слід відмовити.

Outcome: dismissed