Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивач просить шлюб зареєстрований з [PERSON] 15 серпня 1998 року розірвати, вказуючи, що від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. Однією сім'єю з відповідачем вона (позивач) мешкала до травня 2014 року, наразі [PERSON] проживає окремо. Спільне життя у них не склалося, оскільки вони не мають спільних поглядів щодо порядку ведення спільного господарства, виховання дитини, не мають спільних інтересів, їхні стосунки фактично зруйновані, що призвело до того, що вони не можуть проживати спільно, оскільки між ними виникають постійні суперечки, що негативно впливає на розвиток дитини та на її психічний і емоційний стан. Спільне господарство з відповідачем не ведеться, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та обставини, викладені у заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, строк на примирення просив не надавати. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як убачається із матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 15 серпня 1998 року, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району м. Києва зроблений відповідний актовий запис за № 616 (а.с. 7). Від цього шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не мають спільного бюджету, не ведуть спільне господарство, з травня 2014 року мешкають окремо за різними адресами, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, намагання суду примирити сторони успіху не мали, а тому зберегти сім'ю не надається можливим, позивач наполягає на розлученні, оскільки вважає, що збереження шлюбу бути не може, відповідач визнає позов, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, оскільки існування сім'ї позивача та відповідача носить формальний характер протягом тривалого часу, а тому позов підлягає задоволенню. Позивач також просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору та витрат на правову допомогу. Договір про надання правової допомоги між [PERSON] та адвокатом Шапіро В.Б. укладений 09.06.2015 року, відповідно п. 5.1 якого загальний розмір гонорару за цим договором становить 4 000 грн. Позивачем надано квитанцію від 06.07.2015 року про оплату коштів адвокату Шапіро В.Б. на суму 2 000 грн. При цьому відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо стягнення з нього половини вартості оплати послуг за надання правової допомоги, а саме у розмірі 1 000 грн. з чим позивач погодилася. Враховуючи зазначене, відповідно до ст. ст. 84, 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнєю судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн.

Outcome: approved