Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач ТОВ «СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ» звернулося в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути з відповідача 16495 грн. 66 копійок боргу, за договором кредиту, 25980 грн. комісію за управління кредитом, 7917 гривень 96 копійок штраф, 5869 гривень 15 копійок збитки від інфляції, 1443,37 - 3% річних та 2102 гривень сплаченого судового збору. Позов мотивовано тим, що відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором від 21.02.2017 року, який укладений між [PERSON] та ТОВ «СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ» про надання Кредиту на купівлю ноутбука HP 15-ay027ur. Покликається на те, що відповідно до Видаткової накладної відповідач отримав ноутбук HP 15-ay027ur. Кошти були перераховані позивачем ТОВ «САВ-ДІСТРІБЮШН» та ПАТ Страхове товариство «Альфа Страхування» відповідно до Заяви на отримання споживчого кредиту від 11.09.2017 р. Згідно п. 3. Основного договору Сторони дійшли згоди, що грошові кошти надаються позичальникові на умовах строковості, а саме, терміном на 12 місяців та платності 4,5 % щомісячної комісії за управління кредитом. Відповідач, порушуючи визначений графік не здійснив жодного платежу. Позивач намагався в досудовому порядку домовитись з відповідачем про погашення боргу, та пропонував сплатити суму боргу та лише частину штрафних санкцій. Однак, вимоги були проігноровані. Враховуючи систематичне ухилення відповідача від виконання договірних зобов`язань, відсутності бажання останнього добровільно виконати взяті на себе зобов`язання, позивач просить суд стягнути з відповідача вказані суми та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 21.07.2017 року між [PERSON] та ТОВ «СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ» укладено кредитний договір Т0082891 про надання Кредиту в розмірі 16495 (шістнадцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) гривень 66 копійки, на купівлю товару вартістю 13998 грн. та страхового платежу 2996,76 грн. Перший внесок 500 гривень оплачено покупцем при купівлі товару (п.3.3). Як стверджує позивач, кошти були перераховані позивачем ТОВ «САВ-ДІСТРІБЮШН» та ПАТ «Страхове товариство Альфа Страхування» відповідно до Заяви на отримання споживчого кредиту 21.02.2017 р. Відповідно до рахунку-фактури №РФФТ-0195-1786747 від 20 лютого 2017 року постачальник ТзОВ «САВ-ДІСТРІБЮШН» виставило рахунок одержувачу [PERSON] в розмірі 13998 грн., який був оплачений 21.02.2017 року, про що свідчить фіскальний чек. Відповідно до Видаткової накладної №РФФТ-0195-1786747 від 20 лютого 2017 року Відповідач отримав ноутбук HP 15-ay027ur та сумку від ноутбука. Згідно п. 3. Кредитного договору від 21 лютого 2017 року №Т0082891, сторони домовилися, що грошові кошти надаються позичальникові на умовах строковості, а саме, терміном на 12 місяців (п.3.6 договору). Щомісячний платіж по погашенню тіла кредиту склав 1374,71 грн., а з 9/21/2017 року - 2117,01, який повинен сплачуватися до 21 числа кожного місяця. Відповідач, порушуючи визначений графік оплат, не здійснив жодного платежу. Залишок основного боргу не сплачено відповідачем становить 16495,66 грн. Позивач пропонував відповідачу сплатити суму боргу та лише частину штрафних санкцій. Однак, вимоги були проігноровані. Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки судом встановлено, що позивачем виконано умови договору, однак, [PERSON] не повернув кредит в розмірі 16495,66 грн., а тому позов в цій частині підлягає до задоволення, з відповідача слід стягнути вказану суму отриманих кредитних коштів. Щодо позовної вимоги про стягнення комісії за управління кредитом в розмірі 25980, 66 грн., суд вважає, що вказані вимога до задоволення не підлягає, виходячи із такого. Пунктом 3.7 Кредитного договору встановлена плата за користування кредиту, яка складається з річних відсотків за користування кредитом в розмірі 0,01 від суми кредиту та щомісячна комісія за управління кредитом у розмірі 4.5 % від суми кредиту. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (стаття 215 ЦК України). За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів». З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За положеннями абзацу 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Подібний висновок міститься у постанові Верховного суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16. Враховуючи те, що кредитним договором встановлено щомісячну плату за управління кредитом(комісію) в розмірі 4,5 % від початкової суми кредиту, при цьому в договорі не зазначено які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, суд приходить до переконання, що встановлена у договорі комісія є платою за дії відповідача, які не є послугою з надання споживчого кредиту в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а тому такі умови кредитного договору в силу абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є нікчемними. Тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 7917 грн. Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, серед іншого, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. (стаття 249 ЦК України). Відповідно до п.7.2 кредитного договору передбачено, що за кожен випадок прострочення платежу по поверненню кредиту Покупець зобов`язаний сплатити Кредитодавцю штраф в розмірі 659,83 грн. Тобто, 12 періодів х 653, 83 копійок штрафу = 7917,96 штрафу, що підлягає стягненню з відповідача. Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку позивача, збитки від інфляції на суму боргу 16495,66 грн. за період з 21 березня 2017 року по 10 січня 2020 року, при підсумковому розмірі індексації за вказаний період 135,583% становлять 5869,15 грн. та 3% річних від суми боргу за період з 21.03.2017 по 10.01.2012 року (1065 днів прострочення) становить 1443,37 грн. та вказані суми слід стягнути з відповідача. Отже, всього з відповідача в користь позивача слід стягнути 31726,14 в тому числі: 16495,66 тіло кредиту, 7917,96 грн. штрафу, 5869,15 грн. інфляційних збитків та 1443,37 - 3% річних. Враховуючи те, що судом задоволені позовні вимоги частково на 55 %, в силу ст. 141 ЦПК України із відповідача слід пропорційно стягнути понесені судові витрати, а саме 55% від 2102 гривень = 1156,1 грн. сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial