Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 13.08.2015 року він для особистих потреб придбав у ФОП [PERSON], яка є регіональним представником ПП «Гіпрон», дверний блок марки «Двері України» серії «Салют» з накладкою моделі «Парис» винорит буд золотий праве відкривання за ціною 4427,06 грн. Двері були доставлені з іншою накладкою. При заміні накладок фахівцями регіонального представника було виявлено невідповідність дверей ТУ. А саме внутрішні металеві частини дверей не були пофарбовані, а кількість утеплювача не відповідала ТУ. Ві неодноразова звертався до регіонального представника (продавця) та виробника з метою усунення цих недоліків товару, але його звернення були проігноровані. Зазначив, що в наслідок вказаний дій відповідача у нього погіршився стан здоровя та йому завдано моральну шкоду. Тому просить зобовязати відповідача усунути недоліки товару: здійснити лакофарбування внутрішніх металевих частин дверей та належне їх утеплення, стягнути на його користь 1000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди та 1000 грн. на відшкодування понесених по справі судових витрат (оплату послуг адвоката) . [PERSON], якій є представником відповідача та 3-ї особи, позов заперечив та просить відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог, посилаючись на те що позовні вимоги заявлені не коректно та вони не можуть здійснити фарбування дверей за місцем їх встановлення. Зазначив, що договір з споживачем не укладався, а була домовленість двох субєктів господарювання з приводу спільної діяльності. Позивачу був направлений виставковий зразок, якій не може використовуватися для встановлення кінцевому споживачу. Вартість такого зразку набагато менша ніж вартість роздрібного товару, але особа, яка бажає проводити співпрацю з відповідачем та здійснювати торгівлю їх товаром, оплачує вартість зразку, оскільки виробник для його виробництва витрачає матеріали. Також пояснив, що в разі повідомлення позивачем про те, що двері необхідні для встановлення кінцевому споживачу, або ж для власних потреб ФОП [PERSON], ФОП [PERSON] були б продані іншій двері, а не виставковий зразок. Пояснив, що в разі сплати позивачем різниці між вартістю виставкового зразку та звичайного товару, вони проведуть заміну дверей. Представник 3-ї особи позов заперечив та пояснив, що позивач звернувся до ФОП [PERSON] з повідомленням про те, що він має магазин в Лебедині та хоче співпрацювати у сфері продажу дверей. Позивач відправив їм свої документи як підприємця. На прохання позивача для нього було виготовлено та продано виставковий зразок дверей конкретного кольору, але була допущена помилка у кольорі накладки. На прохання позивача та у його присутності було проведено заміну накладок, після чого позивач забрав двері. В подальшому позивач припинив спілкуватися з їх менеджерами. Менеджери з продажу неодноразово телефонували позивачу, але останній повідомляв що у нього відсутні замовлення на двері. Пояснив, що роздрібна ціна дверей такого типу, в разі продажу кінцевому споживачу, становила на серпень 2015 року більше 8000 грн. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази подані сторонами, суд вважає, що позов не підлягає з огляду на таке. Встановлено, що відповідач ПП «Гіпрон» є виробником дверних блоків торгової марки «Двері України», а третя особа Сумській регіональний представник ПП «Гіпрон» у м. Суми. Дана обставина сторонами. З пояснень представника 3-ї особи вбачається, що ФОП [PERSON] запропонував співпрацю в реалізації дверей торгової марки «Двері України» у м. Лебедин. Під час телефонної розмови ФОП [PERSON] повідомив про те, що необхідний виставковий зразок для демонстрації його у магазині. Такий виставковий зразок, якій не підлягає реалізації кінцевому споживачу, й був проданий ФОП [PERSON]. Наведені пояснення 3-ї особи підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами та позивачем не спростовані. Судом встановлено, що позивач з 30.01.1997 року зареєстрований як фізична особа-підприємець за видами діяльності, в тому числі, роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами, що підтверджується випискою з реєстру (а.с. 33), свідоцтвом платника єдиного податку (а.с. 34) та інформацією про ФОП [PERSON] (а.с. 37). Дана обставина позивачем у судовому засіданні не заперечувалася, окрім того в суді позивач пояснив, що припинив підприємницьку діяльність наприкінці 2016 року. Встановлено, що 08.07.2015 року ФОП [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] засобами електронної пошти з приводу співпраці в продажі дверей в м. Лебедин та замовив двері вхідні «Салют» «парис» колір дуба золотий (платина) мдф/мдф вініріт. Запропонував зателефонувати йому за номером [NUMBER] з цього питання (а.с. 32). До вказаного листа були додані електронні копії документів, що підтверджують право позивача здійснювати підприємницьку діяльність, якій були подані відповідачем суду (а.с. 33-34) 09 червня 2015 року ФОП [PERSON] направила рахунок №38 для оплати 4427,06 грн. за двері вхідні Салют мод «Парис» 2040*870 П мдф/мдф винорит дуб золотий, якій виставлений на імя [PERSON] тел.. 066\~798 13 46.(а.с 6) 13 липня 2015 року вказаний рахунок було оплачено (а.с. 5) та вказані двері були отримані позивачем за видатковою накладною №1556 (а.с. 4) Як вбачається з копії видаткової накладної (а.с. 4) товар поставлений зі знижкою поверненню та обміну не підлягає. З копії гарантійного талону (а.с. 9), оригінал якого був наданий для огляду позивачем у судовому засіданні, вбачається, що у вказаному гарантійному талоні не мається відміток про ознайомлення з правилами монтажу, експлуатації, умовами надання гарантії (які заповнюються як продавцем, так й покупцем). Як зазначив у судовому засіданні представник 3-ї особи, так оформлений гарантійний талон був виданий з огляду на те, що двері до яких він був доданий не призначені для реалізації кінцевим споживачам. Надані двері, інструкція та гарантійний талон були призначені виключно для розміщення у точці продажу та демонстрації потенційним покупцям. Наведене у своїй сукупності вказує на те, що у вказаному договір-купівлі продажу товару позивач виступив як субєкт підприємницької діяльності, а не як кінцевий споживач. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Статтею 1 цього Закону визначено, що виробник - суб'єкт господарювання, який: виробляє товар або заявляє про себе як про виробника товару чи про виготовлення такого товару на замовлення, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім'я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує такого суб'єкта господарювання; або імпортує товар; істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором; належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем; недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем); продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; реалізація - діяльність суб'єктів господарювання з продажу товарів (робіт, послуг); споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Зважаю на викладене на взаємовідносини позивача, відповідача та 3-ї особи з приводу придбання вказаних вище дверей положення Закону України «Про захист прав споживача» не поширюються. У відповідності з ч. 1 сі. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 нього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 58 ІІПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд вважає що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а відтак у задоволенні позову належить відмовити за необґрунтованістю вимог.

Outcome: dismissed