Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивач у справі звернулася із позовом з урахуванням уточненої позовної заяви до відповідача посилаючись на те, що між позивачем та ПАТ «КБ «Південкомбанк» 18.10.2013 року укладено Договір №1772Р-21Ф про відкриття фізичній особі поточного рахунку для участі у програмі будівництва доступного житла з отриманням державної підтримки, рахунок [NUMBER] Позивач зазначала, що станом на 28.10.2013 року на рахунку позивачки була накопичена сума, що відповідає повній вартості квартири. 06.03.2014 року між позивачкою та Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному у житловому будинку» укладено додатковий договір до Договору про обслуговування коштів для будівництва (придбання) доступного житла від 21.10.2013 року, відповідно до якого був змінений поточний рахунок для фінансування будівництва на рахунок в ПАТ «Банк Національний кредит». 07.03.2014 року Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному у житловому будинку» підготовлено лист-розпорядження на перерахування коштів в розмірі 81458,62 грн. з поточного рахунку в банку на поточний рахунок [NUMBER] в банку ПАТ «Банк Національний кредит». Протягом березня 2014 року позивачка намагалась дізнатись причину невиконання розпорядження від 06.03.2014 року, однак зрозумілої відповіді ні банк, ні Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному у житловому будинку» не отримала. В березні 2015 року позивачка подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначила, що 27.03.2014 року відповідач виконав лист-розпорядження на суму 38790 грн. та фактично відмовився виконувати розпорядження № 912 від 24.03.2014 року. 29.04.2014 року відповідач виконав лист розпорядження за вих.. № 961 від 28.03.2014 року на суму 38789,62 грн., а тому позивачка просила стягнути з відповідача на її користь пеню, проценти за користування чужими коштами та моральну шкоду. В судове засідання позивачка не з»явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач належним чином повідомлений у судове засідання не з»явився, заяв про поважні причини неявки до суду не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що між позивачем у справі та ПАТ «КБ «Південкомбанк» 18.10.2013 року укладено Договір №1772Р-21Ф про відкриття фізичній особі поточного рахунку для участі у програмі будівництва доступного житла з отриманням державної підтримки, рахунок [NUMBER] ( а.с. 24,25 ). Крім того, 06.03.2014 року між позивачкою та Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному у житловому будинку» укладено додатковий договір до Договору про обслуговування коштів для будівництва (придбання) доступного житла від 21.10.2013 року, відповідно до якого був змінений поточний рахунок для фінансування будівництва на рахунок в ПАТ «Банк Національний кредит». (а.с.26). Судом встановлено, що 07.03.2014 року Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному у житловому будинку» підготовлено лист-розпорядження на перерахування коштів в розмірі 81458,62 грн. з поточного рахунку в банку на поточний рахунок [NUMBER] в банку ПАТ «Банк Національний кредит». 29.04.2014 року відповідач виконав лист розпорядження за вих.. № 961 від 28.03.2014 року на суму 38789,62 грн.. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»зання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов»язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.ч.2,4 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов»язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин, договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов»язання. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи, позивач вважає що своїми діями відповідач порушив його права, як споживача послуг. Згідно Закону України «Про захист прав споживачів», а саме, до ч. 2 ст. 10 цього Закону якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно умов договору, споживач має право вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ч.5 ст. 10 цього ж закону зазначено, що у разі коли виконавець не може виконати роботу (надання послуг) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до ч.6 ст. 10 цього ж Закону виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов»язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили, т.б. стихійні лиха, пожежі, повені, військові дії, страйки. Відповідно до ч.2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.З іншого боку вимога позивача в частині стягнення моральної шкоди з банку задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у. зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.19995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними доповненнями та змінами, роз'яснено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються Книгою п'ятою Цивільного Кодексу України - Зобов'язальне право, зокрема ст. ст.526, 625 ЦК України, нормами яких стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial