Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

ПрАТ «Завод «Трансзв`язок» звернулось до суду з позовом, яким просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за Договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.01.2018р. за спожиті житлово- комунальні послуги за період з 01.09.2016 року по 01.08.2019 року у розмірі 38 689 грн. 60коп., з яких заборгованість за послугу з утримання та експлуатації будинку та прибудинкової території заборгованість складає 9 003 грн. 78 коп., заборгованість за послуги з водопостачання складає 9 115 грн. 98 коп., електричної енергії складає 20 569 грн. 84 коп., 3%річних у розмірі 4 255 грн.00 коп. та інфляційні витрати у розмірі 17 028 грн. 78 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ПрАТ «Завод «Трансзв`язок» та споживачем послуг [PERSON] було укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.01.2018 року. Будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] , зареєстрований за ПрАТ «Завод «Трансзв`язок» на підставі рішення Виконкому Червонозаводської районної Ради народних депутатів від 30.11.93р. №229 зареєстровано за реєстровим № 1207. На балансі позивача обліковується відомчі житлові будинки та їх інженерні мережі, які розташовані за адресами : [ADDRESS] ; в`їзд [ADDRESS] ; в`їзд [ADDRESS] . З мешканцями даних будинків укладено договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, позивач надає мешканцям послуги з постачання води, водовідведення та електричної енергії. Відповідачам на праві спільної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані та проживають у вказаній квартирі та користуються послугами, що надаються позивачем. В супереч вимог діючого законодавства відповідачі не сплачують кошти в повному обсязі за спожиті житлово-комунальні послуги, в результаті чого за період з вересня 2016 року по серпень 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 38 689 грн. 60коп., яку представник позивача просить стягнути з відповідачів в судовому порядку. Ухвалою суду від 16.10.2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 10.11.2020 року повернуто представнику позивача клопотання про долучення доказів. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились. В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, в якому відповідач [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач вважає заявлені вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.Позивач просить стягнути з відповідачів суму заборгованості за отримані послуги нібито за період з 01 вересня 2016 року по 08 серпня 2019 року. Однак, згідно доданих до позовної заяви Актів звірки взаєморозрахунків, заборгованість у заявленому розмірі виникла ще до вересня 2016 року. Тобто, позивач вводить суд в оману, коли вказує що просить стягнути заборгованість за період з 01 вересня 2016 року по 08 серпня 2019 року. Більше того, позивач для обґрунтування позовних вимог посилається на Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01 січня 2018 року. Однак позивачем не надано Договору за період до січня 2018 року або іншого документу на підставі якого нараховано квартплату. Також відповідач посилається на те, що представником позивача здійснено неналежний розрахунок інфляційних витрат та 3% річних.Позивач починає нараховувати інфляцію та 3% річних з 2016 року на ту заборгованість, яка виникла у 2018 році. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем було пропущено загальний строк позовної давності відносно значної частини заборгованості, а інші позовні вимоги взагалі є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. Представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до Актів звірки взаєморозрахунків по стану за період вересень 2016р. - серпень 2019р.- встановлено, що загальна сума заборгованості за надані послуги складає 38689,60 грн. Сума заборгованості на початок періоду складається із початкової заборгованості та заборгованості яка виникла з вересня 2016 року по серпень 2019 року. Більше того, представник позивача зазначає, що відповідачами не заперечується той факт, що заборгованість виникла і до 2016 року.У відповіді зазначено, що відповідачами не заперечується факт отримання послуг у квартирі за місцем їх проживання. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно Свідоцтва про право власності на житло, реєстраційний № 9-07-274937 від 04.07.2007 року, виданого Відділом приватизації житлового фонду Департаменту економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації Виконавчого комітету Харківської міської ради, запис до реєстрової книги за № П-9-15838, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Згідно довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні та забезпеченість житловою площею № 344 від 07.10.2019 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі за адресою [ADDRESS] . Аналогічна інформація зазначена у довідці про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 15.10.2019 року. Відповідно до Реєстраційного посвідчення від 11.04.1994 року на будинок, який належить державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організація будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] зареєстрований за ПрАТ «Завод «Трансзв`язок» на підставі рішення Виконкому Червонозаводської районної Ради народних депутатів від 30.11.93р. №229 зареєстровано за реєстровим № 1207. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.01.2004р., Виконавчим комітетом Харківської міської ради посвідчено, що житловий будинок літ «А-2», загальною площею 461,7 кв.м., житловою площею 239.5 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить Державі Україна на праві державної власності. Відповідно до довідки про державне майно, що не увійшло до статутного капіталу станом на 01.10.2019р. на балансі позивача обліковується відомчі житлові будинки та їх інженерні мережі, які розташовані за адресами : [ADDRESS] ; в`їзд [ADDRESS] ; в`їзд [ADDRESS] . Між Приватним акціонерним товариством «Харківський електротехнічний завод «Трансзв`язок» та споживачем послуг [PERSON] було укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.01.2018 року. На адресу за місцем проживання відповідачів 03.06.2019 року позивачем було направлено претензію вих. №182 від 03.06.2019 року стосовно сплати заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Згідно акту звірки взаєморозрахунків за договором квартплати, підписаного бухгалтером ПрАТ «Завод «Трансзв`язок», вбачається, що за період з 30.09.2016 року по 31.08.2019 року за адресою: м.Харків, в`їзд Достоєвсього, 33, нараховано заборгованість у розмірі 9003,78 грн. Згідно акту звірки взаєморозрахунків за договором водопостачання, підписаного бухгалтером ПрАТ «Завод «Трансзв`язок», вбачається, що за період з 30.09.2016 року по 31.08.2019 року за адресою: м.Харків, в`їзд Достоєвсього, 33, нараховано заборгованість у розмірі 9115,98 грн. Згідно акту звірки взаєморозрахунків за договором електроенергії, підписаного бухгалтером ПрАТ «Завод «Трансзв`язок», вбачається, що за період з 30.09.2016 року по 30.09.2018 року за адресою: м.Харків, в`їзд Достоєвсього, 33, нараховано заборгованість у розмірі 20569,84 грн. Згідно ст. ст. 64, 66, 67 Житлового кодексу Української РСР, сплачується плата за користування жилим приміщенням, сплачується плата за утримання будинку та прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Члени сім`ї наймача , які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки , що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч 1. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Обов`язок забезпечити в ході провадження повноту доказового матеріалу, що дозволяє встановити істину у справі в цивільному процесі, покладений на сторони, інших юридично заінтересованих у вирішенні справи осіб та суд. У зазначеній нормі закріплюється головний елемент змагального початку цивільного процесу: кожній заінтересованій особі слід довести факти, які обґрунтовують її юридичну позицію. Обов`язки сторін з доказування розподіляються таким чином: позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову. Представник позивача підтверджує заборогованість актами звірки розрахунку заборгованості за послуги, який підписаний одноособово бухгалтером підприємства. Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Відсутність в акті звірки підписів однієї із сторін означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Аналогічна позиція міститься в постанові ВС України від 05.03.2019р. по справі №910/1389/18. В той же час, надані суду акти не містить відомостей про їх підписання споживачем наданих послуг. Надання суду копії супровідного листа за вих.№ 249 від 08.08.2019 року про направлення на адресу [PERSON] оригіналу акту звірки взаєморозрахунків від 31.07.2019 року не спростовує вищевказаних висновків суду, оскільки акти звірки взаєморозрахунків, що долучені до матеріалів справи, складені окремо щодо кожної з наданих послуг та вони містить інформацію про розмір заборгованості станом на 31.08.2019 року, а не на 31.07.2019 року, як це зазначено у описі вкладення, тому встановити факт направлення аналогічних матеріалам справи актів звірки взаєморозрахунків споживачу вказаним супровідним листом, судом не вбачається можливим. Також слід зазначити, що позивачем було надано суду копію договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладений 01.01.2018 року, тоді як позовними вимогами позивача є стягнення заборгованості за надані послуги, починаючи з вересня 2016 року. Крім того, при поданні відзиву на позовну заяву відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положеннями ч. 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В той же час, суд позбавлений можливості перевірити факт звернення позивача до суду із заявленими позовними вимогами в межах строку позовної давності, оскільки в наданих суду актах звірки взаєморозрахунків вбачається, що станом на 30.09.2016 року (початок нарахування ) міститься сума у розмірі 3792,36 грн. за квартплату, 3018,70 грн. - водопостачання та 16019,36 грн. - електроенергію. Таким чином, нарахування у вищевказаних актах звірки взаєморозрахунків здійснювались поза межами строку, зазначеного у них. Посилання представника позивача на те, що відповідачами не заперечується факт отримання послуг за місцем проживання не свідчить про обґрунтованість заявлених у позовній заяві сум щодо виниклої заборгованості. Більше того, за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. В позовній заяві відсутнє будь-яке обґрунтування розміру 3% річних. В той же час, у зв`язку з тим, що вимоги про стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних витрат є похідними від вимог про стягнення заборгованості за надані послуги, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову і в цій частині. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відтак, оскільки позивачем на надано суду належних та достатніх доказів про розмір виниклої заборгованості та належного обґрунтування періоду, за який вона нарахована, тобто не надано суду доказів на підтвердження своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судовий збір на користь позивача з відповідачів не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed