Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

позивач ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» через представника за довіреністю Гаврилова Є.Ю. звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 21.07.2016 року між відповідачем та ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР». 30 липня 2018 року між ТзОВ «ФК «ЦФР» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги №20180730, у відповідності до якого ТзОВ «ФК «ЦФР» передає, а ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за вказаним кредитним договором. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №20180730 від 30.07.2018, позивач набув права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] на загальну суму 12109,00 грн. у зв`язку із порушенням відповідачем умов вищевказаного кредитного договору від 21.07.2016 року. Станом на момент отримання позивачем права грошової вимоги до відповідача, остання має непогашену заборгованість на вищевказану суму, яку відповідач добровільно не погашає, що стало приводом для звернення позивача до суду із цим позовом. Ухвалою судді від 23.03.2020 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, який не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Представник позивача за довіреністю Гостєва Є.В. до початку судового засідання направила до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання утретє не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, відзиву на позовну заяву не подавала, направивши чергове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з сімейними обставинами. При цьому, суд вважає, що подане відповідачкою клопотання є зловживанням процесуальними правами, оскільки аналогічні за змістом клопотання про відкладення розгляду справи саме через сімейні обставини відповідачкою подавались тричі (14.05.2020, 11.06.2020, 19.08.2020), а тому чергове задоволення її клопотання про відкладення розгляду справи призведе до порушення розумного строку розгляду справи з урахуванням наведених вище мотивів, а також те, що судова повістка про її виклик в судове засідання, призначене на 20.08.2020 року, була отримана особисто відповідачкою завчасно - 13.06.2020, що підтверджується наявним у справі рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відтак, наведене в силу вимог ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Ураховуючи згоду представника позивача, який у поданому до суду клопотанні про розгляд справи за відсутності позивача вказав, що він не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та ухвалення заочного рішення по справі, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням частини першої статті ст. 280 ЦПК України. Згідно частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із таких мотивів. Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК). Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою - сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 21 липня 2016 року відповідач [PERSON] звернулася до ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» з метою отримання кредитних послуг, підписавши Заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР», тобто уклала кредитний договір, згідно якого отримала у ТзОВ «ФК «ЦФР» кредитні кошти в сумі 6095,08 грн. строком на 24 місяці на споживчі цілі, які зобов`язалася повернути. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги та до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 30 липня 2018 року між ТзОВ «ФК «ЦФР» та позивачем ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №20180730, у відповідності до умов якого, ТзОВ «ФК «ЦФР» передає за плату, а ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТзОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками. В силу вимог п. 1.2 цього Договору, внаслідок передачі Портфеля Заборгованості за цим договором, позивач замінює ТзОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до Портфеля заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі боржників, а також набуває прав грошових вимог попереднього кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до цього Договору позивач ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги, серед інших, до відповідача [PERSON] . 07 серпня 2018 року ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (первісний кредитор) та позивач ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (новий кредитор) направили відповідачці [PERSON] листи №002763084 та №002763084-1 з повідомленням про відступлення права вимоги по вищевказаному кредитному договору від 21.07.2016. Згідно представленого позивачем розрахунку на момент відступлення права вимоги за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму в розмірі 12 109,00 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 6095,08 грн., заборгованості за відсотками 1,21 грн., щомісячних процентів в сумі 2965,17 грн., а також пені в розмірі 3047,54 грн. Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частинами першою і другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Нормою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1049, ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку фінансова компанія). Оскільки умови договорів приєднання розробляються фінансовою компанією, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим фінансова компанія має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Як слідує із матеріалів справи, що відповідач [PERSON] своїм підписом у заяві погодилася, що заява разом з Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» складають між нею та фінансовою компанією договір про надання кредитних послуг. Крім того, відповідачкою підтверджено зобов`язання дотримуватись вимог Умов отримання кредитів та інших послуг та також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень». У постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Зокрема, як зазначено вище про те, що обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач покликався на Умови отримання кредитів та інших послуг ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень». Разом із тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані позивачем до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Тобто, надані позивачем Умови отримання кредитів та інших послуг ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Більше того, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у вказаній вище постанові від 03 липня 2019 року також зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Ураховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено те, що при укладенні договору з відповідачкою, позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими позивач та фінансова компанія, що відступила позивачу права вимоги за кредитним договором від 19.07.2017. Відтак, зважаючи на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погодилась із тим, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, оскільки відповідачка не виконала у повному обсязі свої зобов`язання щодо сплати заборгованості за вищевказаним договором, а тому з неї на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 6095,08 грн., що є простроченою заборгованістю за основним боргом (тіло кредиту). Натомість, заявлені позивачем вимоги в частині стягнення з відповідача за порушення договірного зобов`язання заборгованості по відсотках за користування кредитом та пені до задоволення не підлягають, виходячи із наведених вище мотивів. Окрім того, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2102,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становитиме 1058,04 грн. (6095,08 : 12109 х 2102). Ураховуючи викладене, та

Outcome: partial