Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивач у серпні 2021 року звернулась до суду з позовом до відповідача та просила скасувати арешт квартири [ADDRESS] , який був накладений в межах виконавчого провадження № 48586320 за виконавчим листом Дарницького районного суду м. Києва № 753/1233/15 від 26.08.2015. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником 2/3 частки квартири [ADDRESS] . Власником іншої 1/3 частки була мати позивача - [PERSON] , яка померла [INFO] . Маючи намір отримати спадок, який залишився після смерті матері, а також здійснити реєстрацію права власності на житло, позивачу стало відомо, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт. Згідно з відомостям Автоматизованої системи виконавчого провадження позивачем з`ясовано, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №48586320 за виконавчим листом Дарницького районного суду м. Києва № 753/1233/15 від 26.08.2015 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини доходу до повноліття. Відповідні відомості про боржника були внесені до Єдиного реєстру боржників. Позивач 21.07.2020 звернулась до Дарницької районної державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції ( м. Київ) із заявою про зняття арешту з квартири [ADDRESS] у зв`язку із смертю боржника [PERSON] , але отримала відмову. З урахуванням викладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 06.09.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Сторони у судове засідання не з`явились, поведомлені про день, час та місце розгляду справи, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є власником 2/3 частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування частки квартири від 06.12.2016. Власником 1/3 частки вказаної квартири була [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 06.10.1997. [PERSON] померла [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть виданого 02.07.2019 серії [NUMBER] , після смерті якої відкрилась спадщина зокрема на 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги є позивач [PERSON] . Встановлено, що позивач не може оформити свої спадкові права у зв`язку з наявністю в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешту на квартиру [ADDRESS] , який накладений в рамках виконавчого провадження №48586320 за виконавчим листом Дарницького районного суду м.Києва № 753/1233/15 від 26.08.2015 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини доходу до повноліття. Позивач просить скасувати арешт вказаної квартири у зв`язку із смертю боржника, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] , серія [NUMBER] , виданого 02.06.2019 Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 17). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй. а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити.

Outcome: approved