Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування», 28 листопада 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 14 644 грн. та судових витрат в сумі 1600 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24 січня 2015 року між банком та відповідачем був укладений договір № 150124-131031, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 700 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 196 грн. у строк до 06 лютого 2015 року, який був пролонгований до 19 лютого 2015 року, а потім до 09 березня 2017 року. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язувалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та пеню. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов'язань станом на 15 листопада 2017 року утворилась заборгованість на загальну суму 14 644 грн., яка складається з кредиту в сумі 700 грн., процентів - 196 грн., пені - 13 748 грн., що і просили стягнути з відповідача та понесені ними судові витрати в сумі 1 600 грн. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та пояснила, що кредит вона взяла для дружини сина та була впевнена, що вона його виплатила, згодна сплачувати заборгованість за кредитом, але просила застосувати до пені річний строк позовної давності. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, згідно з якою зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Судом встановлено, що 24 січня 2015 року сторони: Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого реагування» і [PERSON] уклали договір № 150124-131031, згідно умов якого позивач зобов'язувався надати відповідачу кредит в сумі 700 грн. на особисті потреби строком на 14 днів до 06 лютого 2015 року, а відповідач зобов'язувалася повернути кредит в порядку і на умовах передбачених договором та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 196 грн. та погодилася з тим, що підписана нею заява-анкета разом з Умовами надання та обслуговування кредитів складають кредитний договір. Позивач надав відповідачу кошти в сумі 700 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 24 січня 2015 року, виконавши таким чином свої зобов'язання в повному обсязі. 05 лютого 2015 року відповідач відповідно до п.2.3.1 Умов надання та обслуговування кредитів звернулася до відповідача з пропозицією про продовження строку користування кредитом, сплативши проценти в сумі 182 грн., який позивачем був продовжений до 19 лютого 2015 року, а потім до 09 березня 2015 року після сплати відповідачем процентів за користування кредитом в сумі 252 грн. З березня 2015 року відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором не виконувала, не сплачуючи кредит, відсотки та інші платежі. Розмір заборгованості за кредитним договором станом на 15 листопада 2017 року становить 14 644 грн., а саме: кредит в сумі 700 грн., проценти - 196 грн., пеня - 13 748 грн., що підтверджується розрахунком наданим позивачем, який судом перевірений та визнаний правильним. Отже, правомірність пред'явлених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в сумі 700 грн. та процентів - 196 грн. знайшло підтвердження в судовому засіданні і суд в цій частині позовну заяву задовольняє. Позивач до вимог про стягнення неустойки просила застосувати спеціальну позовну давність в один рік і суд її застосовує враховуючи наступне. Частиною 2 статті 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки відповідача відповідно до вимог п. 3 ст. 267 ЦК України заявлено клопотання про застосування до вимог про стягнення пені строків позовної давності в один рік, то суд враховуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості пені за період з 15 липня 2016 року по 15 липня 2017 року вважає, що з відповідача необхідно стягнути пеню в розмірі 5110 грн. Так як позов задоволено частково, то в відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позову в сумі 656 грн. 21 коп.

Outcome: partial