Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що наказом КП електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Сумської міської ради від 28 березня 2016 року №43-К [PERSON] звільнено з посади головного інженера за одноразове грубе порушення трудових обов'язків згідно п. 1 ст. 41 КЗпП». Підставою для звільнення визначено порушення [PERSON] вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 1727 КУпАП. Вважає, що ним не допущено грубого порушення трудових обов'язків. Крім того, за чинення адміністративного правопорушення позивача вже було притягнуто до відповідальності, а чинним законодавством не передбачено звільнення з цих підстав. При виданні наказу про звільнення відповідачем також порушено вимоги закону щодо строку застосування дисциплінарного стягнення, і до винесення оспорюваного наказу про звільнення у позивача не вимагали жодних пояснень,що також є порушенням вимог законодавства про працю.З цих підстав просив визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення, поновити його на роботі на підприємстві на раніше займаній посаді та стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.03.2016 року по час поновлення на роботі, та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн., і судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Пояснив, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення вважає незаконним, тому просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу без його участі, у вирішенні спору покладався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що згідно з даними трудової книжки, позивач працював в КП електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Сумської міської ради (а.с.22-25) та наказом від 28 березня 2016 року №43-К його звільнено з посади головного інженера за одноразове грубе порушення трудових обов'язків згідно п. 1 ст. 41 КЗпП».(а.с.15). В наказі про звільнення зазначено, що відповідно до постанови Зарічного районного суду м. Суми від 29.02.16 по справі №591/816/16-п [PERSON] визнано, що він порушив вимоги ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та винний у скоєнні ним правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вирішено звільнити головного інженера [PERSON] за одноразове грубе порушення згідно п. 1 ст. 41 КЗпП. Як вбачається з постанови Зарічного районного суду м. Суми від 29.02.16 по справі №591/816/16-п, [PERSON] притягнено до адміністративної відповідальності за неповідомлення керівництва про «конфлікт інтересів», який виник внаслідок укладення КП ЕЗО «Міськсвітло» СМР договорів поставки у травні, червні та серпні 2015 року з ТОВ «ТК Промелектро» одним із засновників якого є сам [PERSON] При визначенні законності підстав для звільнення за п. 1 ст. 41 КЗпП, необхідно з'ясувати, чи мало місце порушення трудових обов'язків працівником, чи можна вважати це порушення грубим; слід враховувати характер дії або бездіяльності працівника, істотність наслідків порушення трудових обов'язків, обставини за яких вчинено проступок, яку завдано або могло бути завдано шкоду. Аналогічна позиція викладена в п. 27 Пленуму Верховного Суду України у постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.92 р. № 9 (далі - Постанова №9), де зазначено, що вирішуючи питання, чи є порушення трудових обов'язків грубим, слід враховувати характер проступку, обставини, за яких його вчинено, шкоду, яку ним завдано. Таким чином, під дію п.1 ст. 41 КЗпП підпадають, такі порушення, в яких ознакою грубості вважаються і характер дій або бездіяльності працівника, і суттєвість наслідків порушення (наприклад, проступок, який заподіяв значної матеріальної або моральної шкоди), й особливості причин, що зумовили порушення та його наслідок, і форма вини. В самому оскаржуваному наказі відсутнє посилання на те, які саме трудові обов'язки порушив працівник [PERSON] З аналізу обов'язків головного інженера, передбачених посадовою інструкцією (а.с.19-20), постанови Зарічного районного суду м. Суми від 29.02.16 р. та наказу про звільнення не вбачається, що [PERSON] порушив будь-які вимоги своєї посадової інструкції або не виконав трудові обов'язки. Вина працівника визначається тим, що працівник передбачав чи повинен був передбачити негативні наслідки своїх дій. Якщо вини працівника немає, то звільнення на цій підставі недопустиме. Наявність рішення суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності само по собі не є доказом грубості порушення, оскільки не містить будь-яких посилань на суттєвість його наслідків і причинно-наслідкового зв'язку між вчиненим одноразовим порушенням трудових обов'язків і шкідливими наслідками. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України визначено суб'єктний склад осіб які підпадають під дію даної статті, а саме: 1. Керівники підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), їх заступники 2. Головний бухгалтер підприємства, установи, організації, його заступниками 3. Службові особи органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання 4. Службові особи центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Перелік працівників, наведений у п. 1 ст. 41 КЗпП України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. На це звертає увагу Пленум Верховного Суду України у постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.92 р. №9. Посада головного інженера до категорії працівників, перелічених у цій статті не відноситься. Звільнення за пунктом 1 ст. 41 КЗпП України є дисциплінарним стягненням і має проводитись із додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень згідно з чинним законодавством. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147, 147-1, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень. Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення догана або звільнення. Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Письмові пояснення по результатам проведення перевірки у [PERSON] керівництвом КП ЕЗО «Міськсвітло» СМР витребувано не було. Відповідно до ст.149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати попередню роботу працівника. Проте, відповідачем не враховано стаж роботи [PERSON] на КП ЕЗО «Міськсвітло» СМР, наявність грамот та нагород від підприємства за сумлінну працю, а також звання заслуженого енергетика України, присвоєного йому у 2009 році (а.с.21, 26-27). Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Часом виявлення проступку [PERSON] є день складання протоколу про адміністративне правопорушення №3/2016 від 22.10.2015 року, отже відповідно до ст.148 КЗпП України, відповідач мав право застосувати до позивача дисциплінарне стягнення протягом одного місяця, тобто до 22.11.2015 року включно. Днем вчинення проступку є відповідні дні складання договорів поставки, складені у травні, липні та серпні 2015 року, отже відповідно до ст. 148 КЗпП України шестимісячний строк для накладення стягнення сплив у лютому 2016 року Позивача звільнено наказом від 28.03.2016 року, тобто з пропуском строків встановлених ст.148 КЗпП України. Таким чином, звільнення [PERSON] за п. 1 ст. 41 КЗпП України здійснено без належних на те правових підстав та без додержання передбаченого ст. ст.147, 148, 149 КЗпП України порядку застосування дисциплінарного стягнення. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 2401 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так i звільнення з порушенням порядку, установленого законом. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно з довідкою КП ЕЗО «Міськсвітло» СМР від 06.04.16 заробітна плата [PERSON] перед звільненням складала: за січень 2016 року - 7 043,00 грн.; за лютий 2016 року - 7062,29 грн. Розмір середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.12.95 р. №100, становить (7043,00+7062,00) : 2 = 7052,64 грн. Середньоденна заробітна плата складає 352 грн. 63 коп. (а.с.28). Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди завданої працівнику. Пленум Верховного Суду України в постанові №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 2371 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Незаконне притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з роботи, на думку суду, суттєво порушило життєві зв'язки позивача, змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя, призвело до моральних страждань, нервових переживань, і ці обставини повинні бути враховані при визначенні розміру моральної шкоди. Таким чином, проаналізувавши обставини та обґрунтованість притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення, суд дійшов висновку про незаконність наказу про звільнення позивача та про обґрунтованість його вимог позивача про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за 115 робочих днів з 29.03.2016 року до дня ухвалення рішення суду в сумі 40 552 гривні 45 коп. (115 днів * 352 грн. 63 коп.), а також на відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. На підставі ст. 367 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі [PERSON] на роботі на посаді головного інженера Комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Сумської міської ради та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах виплат за один місяць. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі сплаченого ним судового збору в сумі 551 гривня 20 коп.

Outcome: approved