Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 13.03.2013 року померла її донька [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно. Вона є спадкоємцем померлої за законом першої черги, однак в продовж 6 місяців з дня смерті спадкодавця звернутися з заявою про прийняття спадщини вона не змогла з поважних причин. Зазначила, що перешкодою для своєчасного звернення із заявою про прийняття спадщини стало те, що вона є громадянкою [PERSON] Федерації та після смерті доньки виїхала до [PERSON] Федерації. Посвідку на право постійного проживання на території України вона отримала лише 17.04.2014 року. Окрім того, після смерті доньки у неї значно погіршився стан здоровя, вона постійно лікувалося, що й стало перешкодою для звернення до нотаріуса у визначений законом строк. Вважає,що строк прийняття спадщини нею пропущений з поважних причин, а тому просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю в один місяць від дня набрання судовим рішенням законної сили. . В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Позивач також зазначила, що вона потребує догляду, але відповідачі після смерті її доньки відвернулися від неї. [PERSON] знайшов собі нову жінку, яку привів в квартиру. Відповідачі та представник відповідача [PERSON] позов заперечили та зазначили, що позивач знала про відкриття спадщини та те, вони оформлюють спадщину. Цей спір виник після того, як відповідач [PERSON] став зустрічатися з іншою жінкою. 3-я особа сповіщена про час та місце розгляду справи, але її представник до суду не зявився. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані сторонами докази суд вважає позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторонами визнана та обставина, що позивач є матірю [PERSON]. Судом встановлено, що 10 березня 2013 року померла [PERSON] та після її смерті відкрилася спадщина на належне померлій майно. Строк для прийняття спадщини закінчився 10.09.2013 року. Судом встановлено, що спадкоємцями померлої за законом 1 черги є позивач (матір померлої), відповідач [PERSON] (чоловік померлої) та відповідач [PERSON] (донька померлої). З наданої суду копії спадкової справи (а.с. 61-138) до майна померлої [PERSON] вбачається, що у встановлений законом 6-місячний строк із заявами про прийняття спадщини звернулися чоловік та донька померлої відповідачі у даній справі. Відповідачі оформили спадщину та отримали свідоцтва про право на спадщину. Також встановлено, що позивач із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася, що підтвердила в судовому засіданні сама позивач. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У п. 24 Постанови Пленуму № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Верховний Суд України розяснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В той же час, жодних належних та допустимих доказів про наявність причин, повязаних з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для подання заяви до нотаріуса у шестимісячний строк позивачем суду не надано. Обґрунтовуючи свій позов, позивач вказала, як на причину пропуску встановленого законом строку прийняття спадщини, те, що вона є вона є громадянкою [PERSON] Федерації та після смерті доньки виїхала до [PERSON] Федерації. Посвідку на право постійного проживання на території України вона отримала лише 17.04.2014 року. Окрім того, після смерті доньки у неї значно погіршився стан здоровя, вона постійно лікувалося. На підтвердження цих обставин позивач подала суду копії особистих документів, медичної документації та свідчення свідка [PERSON], яка пояснила суду про те, що після смерті доньки у позивача був пригнічений стан, їй викликали швидку допомогу та позивач декілька разів їздила лікуватися. Однак дані посилання позивача не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються поданими суду доказами. Так, з довідки (а.с. 24) вбачається, що позивачу у період 2013-2015 роки 10 разів надавалася медична допомога лікарями швидкої допомоги. А саме: 10.03.2013 року, 18.12.2013 року, 26.12.2013 року, 24.02.2014 року, 25.04.2014 року, 27.09.2014 року, 17.11.2014 року, 24.03.2015 року, 22.05.2015 року, 27.05.2015 року. З довідки (а.с. 25) вбачається, що позивач у період 2013-2015 роки зверталася за медичною допомогою до КУ «Сумська міська клінічна лікарня №5»: 23.08.2013 року, 06.09.2013 року, двічі 01.04.2014 року, 02.04.2014 року, 04.04.2014 року, 07.04.2014 року, 09.04.2014 року, 10.04.2014 року, 22.04.20145 року, 12.11.2014 року, 22.04.2015 року, 16.04.2015 року та 25.05.2015 року. З довідки (а.с. 28) вбачається, що позивач зверталася до лікувальної установи РФ та отримувала лікування з 05.04.2013 року по 12.04.2013 року. З довідки (а.с. 26) вбачається, що позивач у період з 11.10.2013 року по 23.10.2013 року перебувала на обстеженні та оздоровленні в «Ріксос-Прикарпаття», а з 31.05.2015 року по 20.06.2015 року у Санаторій «Сочи» (а.с. 27) Наведені вище документи, які були подані суду позивачем, щодо періодичності звернення за медичною допомогою та підстави цих звернень у своїй сукупності вказують на те, що саме стан здоровя позивача не створював для неї жодних перешкод для подання заяви про прийняття спадщини у визначний законом строк. Зі змісту п. 2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою. Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п. 3.5. гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5. Крім того, згідно п. 2.1 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. У звязку з чим, суд вважає, що позивач мала можливість, перебуваючи на території [PERSON] Федерації за місцем свого проживання чи перебування, або за місцем лікування, звернутися до будь-якого нотаріуса для посвідчення підпису на заяві про прийняття спадщини, після чого у визначений законом строк подати її поштою чи особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У звязку з чим, посилання позивача на те, що вона перебувала за межами України, не заслуговують на увагу. Суд вважає за необхідне зауважити, що не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі 6-148цс15, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини лише за наявності поважних причин, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, а правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічну позицію ВСУ висловив у справі 6-85цс12. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. В постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, зокрема, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Враховуючи наведені вище обставини та норми права, суд вважає що позивачем не доведені наявність перешкод для подання заяви про прийняття та, відповідно, поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, її вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому у задоволенні позову суд вважає за необхідне відмовити у звязку з необґрунтованістю вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed