Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Представник [PERSON] , адвокат Матвійчук Н. Є., звернулась до суду із первісним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 2 жовтня 2003 року до 16 вересня 2019 року, коли рішенням суду шлюб було між ними розірвано. Сторони також мають двох неповнолітніх дітей, які проживають з відповідачкою. Перебуваючи в шлюбі подружжя сторін у вересні 2016 року придбали двокімнатну квартиру по [ADDRESS] та в 2014 році автомобіль «Саманд» СПГ н/з [NUMBER] . На підставі цього просила провести поділ спільного сумісного майна подружжя сторін, визнавши за [PERSON] та [PERSON] за кожним по 1/2 частки права власності на кв. [ADDRESS] та на автомобіль SAMAND LX СПГ, 2008 року випуску, н/з [NUMBER] . В подальшому заявлені представником [PERSON] позовні вимоги були змінені, внаслідок чого [PERSON] просила суд поділити спільне сумісне майно подружжя сторін, визнавши право власності на кв. [ADDRESS] за [PERSON] в розмірі 1/3 частки та за [PERSON] в розмірі 2/3 часток, а також по 1/2 частки за [PERSON] та [PERSON] права власності на автомобіль SAMAND LX СПГ, 2008 року випуску, н/з [NUMBER] . За зустрічним позовом [PERSON] , заперечуючи проти вимог [PERSON] , вказувала, що спірна кв. [ADDRESS] була придбана на підставі договору міни в тому числі за її особисті кошти, які вона отримала внаслідок продажу належної їй з 1998 року кв. [ADDRESS] . Не заперечувала проти доводів [PERSON] , що в 2014 році їх подружжя придбало у власність за рахунок спільних грошей автомобіль Samand, 2008 року випуску. Враховуючи наведене та те, що двоє неповнолітніх дітей сторін мешкають разом з нею, то просила суд на підставі вказаного поділити спільне майно колишнього подружжя сторін шляхом визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , а також шляхом визнання за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль «Саманд» СПГ, 2008 року випуску. Під час проведення підготовчого судового засідання від представника [PERSON] надійшла заява про залишення без розгляду заявлених та уточнених позовних вимог про поділ майна подружжя, а також про визнання стороною позивачів за первісним позовом заявлених [PERSON] позовних вимог за зустрічним позовом. В судовому засіданні представник [PERSON] підтвердила подану нею заяву про залишення позову [PERSON] без розгляду та визнання нею позовних вимог [PERSON] . В свою чергу [PERSON] та її представник [PERSON] наполягали на задоволенні вимог зустрічного позову та просили суд ухвалити рішення в ході проведення підготовчого судового засідання. Сторони у судовому засіданні також просили суд судові витрати внаслідок винесення судового рішення по справі не перерозподіляти. На підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Також за ч. 2 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду. Оскільки розгляд справи по суті розпочинається після закінчення підготовчого провадження, то на підставі наявності необхідних повноважень у представника [PERSON] [PERSON] суд, враховуючи принцип диспозитивності, вважає можливим за заявою адвоката Матвійчук Н. Є., поданою до початку розгляду справи по суті, залишити без розгляду первісний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Також суд зазначає, що згідно із ч. 3 ст. 200 та ч. 4 ст. 206 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий зустрічний позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом було встановлено факт перебування сторін у шлюбі, починаючи з 2 жовтня 2003 року по [INFO] 2019 року, що підтверджується копією чинного рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 16 вересня 2019 року про розірвання шлюбу між сторонами (а. с. 10-11). Факт набуття [PERSON] у період шлюбу подружжя сторін у власність кв. [ADDRESS] на підставі договору міни від 9 вересня 2016 року підтверджується відомостями з Державного реєстру речових порав на нерухоме майно від 4 грудня 2019 року та копією вказаного нотаріально посвідченого договору міни, реєстр нотаріусу № 1759 (а. с. 21-22, 38). Факт придбання\~ [PERSON] \~8\~квітня 2014\~року у\~період шлюбу\~подружжя сторін\~у власність\~автомобілю Samand LX СПГ, легковий седан, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] на підставі довідки-розрахунку підтверджується відомостями територіального сервісного центру МВС № 1441 РСЦ МВС в Донецькій області від 4 січня 2020 року та копією свідоцтва про реєстрацію такого транспортного засобу САТ № 782254 (а. с. 12, 34). В свою чергу набуття [PERSON] на підставі договору дарування від 22 липня 1998 року у власність кв. [ADDRESS] підтверджується копією такого нотаріально посвідченого договору, реєстр нотаріусу № 1-1401 (а. с. 50). Також судом було встановлено, що в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] у подружжя народились дві дитини, [INFO] та [INFO] , батьками яких вказані сторони, що підтверджується свідоцтвами про їх народження [NUMBER] та [NUMBER] , які зареєстровані разом із [PERSON] , що вбачається з інформації Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради (а. с. 47, 48, 49). Згідно із ст. 368 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За ч. 1 ст. 61 СК об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Таким чином за загальним правилом, що випливає з наведених правових норм, будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведе набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування в шлюбі. Отже, спірне рухоме майно з підстав, передбачених ст. 60, 61 СК та ст. 368 ЦК, є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача, як подружжя, бо воно було набуто спільно за час їх перебування в шлюбі. За ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі ч. 2 ст. 370 ЦК в разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. В той же час за ч. 7 ст. 57 СК якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК в разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином,

Outcome: approved