Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Мегабанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Цай», [PERSON], [PERSON], [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 136ПВ/2006 від 15.05.2006 р. в розмірі 784 784,03 доларів США та 1 525 766,69 грн., що складалася з залишку кредиту в сумі 749 396,40 доларів США, нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами в сумі 35 387,63 доларів США та суми штрафів в розмірі 1 525 766,69 грн., та просив стягнути сплачений судовий збір. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.05.2006 р. між ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого з 21.08.2009 р. є ПАТ «Мегабанк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 136ПВ/2006 від 15.05.2006р., відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] кредит в сумі 760 000,00 доларів США зі сплатою 8% річних на строк з 15.05.2006 р. по 20.09.2013 р. В порушення умов кредитного договору [PERSON] не повернув кредитні кошти та не сплатив проценти за їх користуванням. У зв'язку з порушення умов кредитного договору та відповідно до його умов були нараховані штрафи. Для забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ТОВ «Цай», [PERSON], [PERSON], [PERSON] були укладені договори поруки, відповідно до яких вони поручилися перед позивачем за виконання [PERSON] в повному обсязі усіх його обов'язків, що виникли з кредитного договору № 136ПВ/2006 від 15.05.2006р. та за будь-якими додатковими угодами до нього, що укладені та/або будуть укладені у майбутньому. Згідно з укладеними договорами поруки ТОВ «Цай», [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідають перед позивачем за порушення зобов'язання [PERSON] як солідарні боржники, у тому ж обсязі, що і [PERSON], включаючи сплату основного боргу за кредитом, процентів, неустойки, комісійних винагород, відшкодування збитків, в тому числі у разі будь-якого їх збільшення згідно з умовами кредитного договору. У зв'язку з невиконанням відповідачами прийнятих на себе зобов'язань згідно з укладеними договорами позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором з [PERSON] та солідарних з ним боржників ТОВ «Цай», [PERSON], [PERSON], [PERSON] 10.02.2014 р. позивачем подана до суду заява про зменшення розміру позовних вимог. В ході судового розгляду справи відповідач [PERSON] заявив клопотання про призначення судової почеркознавчої та технічної експертизи, посилаючись на те, що надані до позову копії договору поруки № 67-526-П-1 від 13.05.2009 р. та додаткової угоди до зазначеного договору поруки від 13.04.2011 р. ним не укладались та підписи під ними він не вчиняв. Ухвалою від 20.03.2014 р. було призначено судову почеркознавчу та технічну експертизи, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. Бокаріуса, провадження у справі було зупинено. Повідомленнями від 13.03.2015 р. та 19.03.2015 р. судові експерти повідомили суд про неможливість надання висновку. 14.04.2015 р. позивачем подана до суду заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 136ПВ/2006 від 15.05.2006р. станом на 10.04.2015 р. в розмірі 636 630,97 доларів США (еквівалент в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на 10.04.2015 р. становить 14 916 263,63 грн.) та 3 603 757,71 грн., що складається з: залишку кредиту в розмірі 600 976,39 доларів США (еквівалент в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на 10.04.2015 р. становить 14 080 876,82 грн.); залишку нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом в розмірі 35 654,58 доларів США (еквівалент в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на 10.04.2015 р. становить 835 386,81 грн.); суми штрафів в розмірі 3 603 757,71 грн. а також просить стягнути з відповідачів сплачений ним судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, підтримала та просила їх задовольнити. Представник [PERSON], ТОВ «Цай», [PERSON], [PERSON] та представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, просили суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень в судовому засіданні представник [PERSON] зазначив, що відповідач [PERSON] не підписував договір поруки № 67-526-П-1 від 13.05.2009 р. та додаткову угоду до нього, а відповідно не є поручителем за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Також, зазначив, що, на його думку вимоги позивача відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» є недійсними оскільки банк скористався своїм право на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Також, представник відповідача зазначив, що має місце ухилення банку від проведення експертизи. Представник [PERSON], ТОВ «Цай», [PERSON], [PERSON] обґрунтовуючи свої заперечення в судовому засіданні пояснила, що, вимоги позивача відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» є недійсними оскільки банк звернувся до основного боржника в порядку позасудового врегулювання для вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ПАТ «МЕГАБАНК» підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Судом встановлено, що 15.05.2006 р. між Відкритим акціонерним товариством «Мегабанк», правонаступником якого з 21.08.2009 р. є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «МЕГАБАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір № 136ПВ/2006. Згідно з умовами кредитного договору, з урахуванням додаткових угод до нього, позивач надав [PERSON] грошові кошти (кредит) на споживчі цілі у розмірі 760 000,00 (сімсот шістдесят тисяч) доларів США на строк з 15.05.2006 року до 20.09.2013 р., а [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити 8% процентів річних на умовах передбачених кредитним договором. Фактично [PERSON] отримав кредит у розмірі 760 000,00 (сімсот шістдесят тисяч) доларів США, що підтверджується випискою з рахунку [NUMBER]. Відповідно до п. 3.2.1. кредитного договору [PERSON] зобов'язався повернути кредит в повному обсязі до 20 вересня 2013 р. Графік платежів наведено в Додатку № 1 (надалі Графік), який є невід'ємною частиною кредитного договору. В порушення прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором, а саме п.п. 1.1., 3.2.1. кредитного договору [PERSON] не повернув кредит в повному обсязі до 20 вересня 2013 р. Станом на 10.04.2015 р. заборгованість за кредитом становить 600 976,39 доларів США. Відповідно до п. 3.2.3. кредитного договору [PERSON] зобов'язався своєчасно сплачувати нараховані проценти за користування кредитом та відповідні комісійні винагороди, обумовлені кредитним договором, у порядку, встановленому кредитним договором. Згідно з п. 4.1. кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється Кредитором з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, процентної ставки передбаченої п. 1.1. кредитного договору. Відповідно до п. 4.2. кредитного договору проценти за користування кредитом сплачуються [PERSON] щомісяця, не пізніше двадцять п'ятого числа місяця, наступного за звітним, а також в день повного повернення кредиту. В порушення прийнятих на себе зобов'язань [PERSON] не сплатив проценти за користування кредитними коштами в розмірі 35 654,58 доларів США. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ч.1 ЦК України). Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як визначено ст. 610 ЦК України невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України, передбачено, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Одночасно, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до п. 7.2. кредитного договору [PERSON] сплачує позивачу штраф за невиконання прийнятих на себе обов'язків згідно з п. 3.2.1. кредитного договору у розмірі 25 процентів від суми несвоєчасно сплаченого кредиту. Сума штрафу становить 3 520 219,03 грн. Згідно з п. 7.2. кредитного договору [PERSON] сплачує позивачу штраф за невиконання прийнятих на себе обов'язків згідно з п. 3.2.3. кредитного договору у розмірі 10 процентів від суми несвоєчасно сплачених процентів та комісійних винагород. Сума штрафу становить 83 538,68 грн. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання також, серед іншого, може забезпечуватися порукою. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржника. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Також, судом встановлено, що для забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 136ПВ/2006 від 15.05.2006 р. були укладені: між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦАЙ» договір поруки № 64-041-П від 17.01.2007 р.; між позивачем та [PERSON] договір поруки № 67-526-П від 13.05.2009 р.; між позивачем та [PERSON] договір поруки № 67-526-П-1 від 13.05.2009 р.; між позивачем та [PERSON] договір поруки № 67-527-П від 13.05.2009 р. Відповідно до п. 1.1. укладених договорів поруки, з врахуванням додаткових угод до них, відповідачі ТОВ «ЦАЙ», [PERSON] [PERSON], [PERSON] поручилися перед позивачем за виконання [PERSON] в повному обсязі усіх його обов'язків, що виникли з кредитного договору № 136ПВ/2006 від 15.05.2006 р. та за будь-якими додатковими угодами до нього, що укладені та/або будуть укладені у майбутньому. Відповідачі ТОВ «ЦАЙ», [PERSON] [PERSON], [PERSON] поручилися перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] будь-якого збільшення зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором і надали згоду на будь-яку зміну умов кредитного договору, в т.ч. які можуть призвести до збільшення обсягу їх відповідальності та не потребує внесення додаткових змін до цих договорів поруки. Відповідачі ТОВ «ЦАЙ», [PERSON] [PERSON], [PERSON] поручилися перед позивачем за виконання зобов'язань за кредитним договором у разі переведення боргу за кредитним договором на іншу особу або у разі смерті Боржника. Згідно з п. 2.1.1. укладених договорів поруки, з врахуванням додаткових угод до них, відповідачі ТОВ «ЦАЙ», [PERSON] [PERSON], [PERSON] зобов'язалися відповідати перед позивачем за порушення відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, а саме: повернення кредиту у сумі та у строк, визначений кредитним договором з урахуванням будь-яких змін до нього; сплату нарахованих процентів та комісійної винагороди згідно з умовами кредитного договору; сплату неустойки за несвоєчасну сплату процентів, повернення кредиту; сплату збитків у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. укладених договорів поруки, з врахуванням додаткових угод до них, відповідачі ТОВ «ЦАЙ», [PERSON] [PERSON], [PERSON] відповідають перед позивачем за порушення зобов'язання відповідачем [PERSON] (новим Боржником у разі переведення боргу або у разі смерті/припинення Боржника) як солідарні боржники, у тому ж обсязі, що і відповідач [PERSON], включаючи сплату основного боргу за кредитом, процентів, неустойки, комісійних винагород, відшкодування збитків, в тому числі у разі будь-якого їх збільшення згідно з умовами кредитного договору. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договори, що укладені між позивачем та відповідачами є дійсними. Факт отримання грошових коштів за кредитним договором № 136ПВ/2006 від 15.05.2006 р. та розмір наявної заборгованості за ним не заперечувався представниками відповідачів. Судом встановлено, що станом на 10.04.2015 р. заборгованість за кредитним договором № 136ПВ/2006 від 15.05.2006 р. становить 636 630, 97 доларів США (еквівалент в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на 10.04.2015 р. становить 14 916 263,63 грн.) та 3 603 757,71 грн., та складається з: залишку кредиту в розмірі 600 976,39 доларів США (еквівалент в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на 10.04.2015 р. становить 14 080 876,82 грн.); залишку нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом в розмірі 35 654,58 доларів США (еквівалент в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на 10.04.2015 р. становить 835 386,81 грн.); суми штрафу, нарахованого відповідно до п. 7.2. кредитного договору № 136ПВ/2006 від 15.05.2006 р. за невиконання прийнятих на себе обов'язків згідно з п. 3.2.1. кредитного договору, в розмірі 3 520 219,03 грн.; суми штрафу, нарахованого відповідно до п. 7.2. кредитного договору № 136ПВ/2006 від 15.05.2006 р. за невиконання прийнятих на себе обов'язків згідно з п. 3.2.3. кредитного договору, в розмірі 83 538,68 грн. Суд не погоджується з позицією представників відповідачів щодо недійсності вимог позивача, оскільки як визначено положеннями ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» тільки після завершення позасудового врегулювання саме наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно з ч. 4 ст. 591 ЦК України якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до ст. 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, відповідно до ст. 24 Закону України «Про заставу» у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України. Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Як встановлено судом в ході судового розгляду для забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 136ПВ/2006 від 15.05.2006 р. були укладені: іпотечний договір № 136ПВ/2006-з від 15.05.2006 р. та іпотечний договір № 136ПВ/2006-з-1 від 11.08.2009 р. Звернення стягнення у відповідності до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» було здійснено позивачем лише на частину заставного майна на підставі договору купівлі-продажу гаражу від 30.01.2014 р. та договору купівлі-продажу земельної ділянка від 30.01.2014 р. Таким чином, суд вважає, що посилання представників відповідачів на ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» є помилковим, оскільки в даному випадку мав місце факт продажу лише частини заставного майна третій особі на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, і тому не має місця завершення позасудового врегулювання звернення стягнення. Положеннями ч. 4 ст. 36 «Про іпотеку» визначено, що недійсними є саме наступні вимоги іпотекодержателя, що також не має місця, оскільки вимоги позивача за кредитним договором, виникли до звернення стягнення на частину заставного майна, та до суду позивач звернувся з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором також до звернення стягнення на частину заставного майна. Обставини, викладені в письмових запереченнях представників відповідачів, на які вони посилаються в обґрунтування своїх заперечень, а також посилання представника відповідача [PERSON] на ухилення банку від проведення експертизи не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки банком було надано письмові пояснення про неможливість надання додаткових матеріалів для її проведення. При зверненні до суду позивачем було надано завірену копію кредитного договору № 136ПВ/2006 від 15.05.2006р, договір поруки № 67-526-П-1 від 13.05.2009 р., розрахунок заборгованості, а також надано для огляду оригінал договору поруки. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем були надані належні та допустимі докази на підтвердження вимог про стягнення заборгованості. У відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів ТОВ «ЦАЙ», [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «МЕГАБАНК» сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3 441,00 грн., та судовий збір на користь держави в розмірі 213 грн. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved