Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач, ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» 28.11.2017 року звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, в якій просить стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 94 170,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.05.2016 р. між [PERSON] та ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» був укладений Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 9713781, забезпечений транспортний засіб «Мерседес», державний реєстраційний номер [NUMBER]. За цим полісом позивач взяв на себе обов'язок в разі настання за участю забезпеченого транспортного засобу дорожньо-транспортної пригоди, що визнається страховим випадком, і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, здійснити виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався дотримуватись умов страхування. 20.08.2016 р. о 19.00 год. на вул. Садовій в с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області трапилась ДТП за участю автомобіля «Опель» д.р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та забезпеченого транспортного засобу «Мерседес» д.р.н. [NUMBER], під керуванням відповідача. 25.08.2016 р. [PERSON] звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування, що була зареєстрована за № 34175. 10.02.2015 р. постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області 369/9590/16-п встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] ст. 124, ч. 1 ст. 130, ст. 122-4 КУпАП. 18.01.2017 р. позивач на підставі страхового акту № 7197 ЦВ від 13.07.2017 р., виходячи із Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу № 79-D/23/4 від 22.09.2016 р., здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 94 170,00 грн. 16.08.2017 р. позивач звернувся до відповідача із регресною вимогою № 1850, в якій пропонував відповідачу в добровільному (мировому) порядку здійснити погашення боргу, яка залишилася поза увагою відповідача. Оскільки відповідач не відшкодував шкоду, то згідно з положеннями ст. 993 ЦК України та вимогами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати таку шкоду у примусовому порядку, тому звернувся з позовом до суду. Враховуючи, що шкода була завдана відповідачем, позивач просить суд стягнути на свою користь в порядку регресу суму сплаченого страхового відшкодування. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. Відповідно до п. 11 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 22 січня 2018 року, прийнято справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, до провадження Солом'янського районного суду м. Києва, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження /а.с.а.с. 29-30/. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, однак відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, будь-яких заяв чи клопотань, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 05.05.2016 р. між [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» був укладений Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 9713781, забезпечений транспортний засіб «Мерседес», державний реєстраційний номер [NUMBER] /а.с. 5/. За цим полісом позивач взяв на себе обов'язок в разі настання за участю забезпеченого транспортного засобу дорожньо-транспортної пригоди, що визнається страховим випадком, і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, здійснити виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався дотримуватись умов страхування. 20.08.2016 р. о 19.00 год. на вул. Садовій в с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області трапилась ДТП за участю автомобіля «Опель» д.р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та забезпеченого транспортного засобу «Мерседес» д.р.н. [NUMBER], під керуванням відповідача. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.11.2016 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік /а.с. 8/. Постанова не була оскаржена в апеляційному порядку та набрала законної сили. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вказана постанова є обов'язковою в частині, що стосується вчинених відповідачем дій, тому вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не підлягає доказуванню. 25.08.2016 р. [PERSON] звернувся до ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» із заявою про настання страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування, що була зареєстрована за № 34175 /а.с.а.с. 6, 7/. На підставі страхового акту № 7197 ЦВ від 13.07.2017 р., виходячи із Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу № 79-D/23/4 від 22.09.2016 р., ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» було виплачено потерпілому страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб в загальному розмірі: 94 170,00 грн., що підтверджується даними платіжних доручень № №7025 від 22.06.2017 р., №7168 від 30.06.2017 р., №7353 від 07.07.2017 р., №7493 від 13.07.2017 р. /а.с.а.с. 9, 11-14, 17-21/. Розмір завданої шкоди підтверджується звітом про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу № 79-D/23/4 від 22.09.2016 р. /а.с.а.с. 17-21/. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п.п. «ґ» п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. В свою чергу, ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Факт настання страхового випадку та розмір завданої шкоди ніким не оспорюється. Враховуючи вищенаведене, дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт вчинення відповідачем, [PERSON] адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема, наявність вини у його діях, що призвело до ДТП, встановлено постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 листопада 2016 року по справі №369/9590/16-п, сума страхових відшкодувань підтверджується звітом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що сума страхового відшкодування в розмірі 94 170 грн. 00 коп., виплачена потерпілому, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку регресу, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved