Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Позивач у липні 2009 року звернувся до суду із зазначеним позовом, який доповнив у листопаді 2009 року і у якому просить стягнути з відповідача 15106 грн. 65 коп.. У заяві вказано, що відповідач з 21 серпня 2006 року по 23 липня 2008 року працював у позивача водієм, одержував дизельне пальне, списання якого проводилось за встановленими нормами згідно подорожніх листів. На день звільнення відповідача з роботи було встановлено, що він одержав 9282 літра дизельного пального, з яких було витрачено за нормою 6903 літра і перевитрата склала 2379 літра за ціною 6,35 грн. за 1 літр на суму 15106 грн. 65 коп., вартість якої відповідач у добровільному порядку не сплатив. У судовому засіданні представник позивача уточнив свій позов і просить стягнути з відповідача 13433,43 грн., виходячи з норми витрат пального 55 літрів на 100 км. Відповідач позов не визнав повністю посилаючись на те, що у подорожніх листах неправильно зазначено пробіг автомобіля і до всіх поїздок необхідно застосовувати норму витрати дизельного пального не 45, а 55 літрів на 100 км пробігу. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд находить позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідач за наказом № 89-к від 30 серпня 2006 року був прийнятий на роботу до позивача водієм автомобіля з 21 серпня 2006 року. Автомобілі, на яких працював відповідач, відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, належати агропромисловому торговому дому «СГ» (далі - замовник), з яким позивачем був укладений договір № 6/10 від 18 травня 2005 року та додаткова угода до нього № 2 від 23 жовтня 2006 року на надання послуг по обслуговуванню та відповідальному зберіганню вантажних автомобілів МАЗ і причепів до них. Відповідно до вказаного договору та додаткової угоди до нього, позивач зобовязався щодо вантажних автомобілів МАЗ і КАМАЗ (п.п. 1.1. договору) надавати замовнику послуги із їх забезпечення водійським складом (п, 2.2.6. договору), проводити їх технічне обслуговування силами ведійського складу за умови надання запасних частик і витратних матеріалів (п. 2.2.8. договору). За наданні послуги позивач мав право на одержання від замовника оплати їх вартості (п.п. 3.5.-3.3. договору), а також зобовязався повністю відшкодувати замовнику заподіяну шкоду, що виникла в результаті неналежного обслуговування техніки (п. 4.1. договору). Відповідно до 9 набірних відомостей про заправку автомобілів та 17 подорожніх листів вантажного автомобіля, відповідач за період з 23 серпня 2006 року по 30 червня 2008 року отримав 9282 літра дизельного пального. 04 липня 2008 року позивач направив відповідачу лист з вимогою надати письмове пояснення про причини невиходу на роботу, а також здати до бухгалтерії документи, які підтверджують витрату одержаних пально-мастильних матеріалів. Наказом позивача № 45 від 23 липня 2008 року відповідач був звільнений з роботи за прогул без поважних причин за ст. 40 п. 4 КЗпП України. 23 липня 2008 року позивач направив відповідачу лист, який той отримав 29 липня 2008 року, з копією наказу про звільнення і пропозицією прибути для отримання трудової книжки та сплатити до каси позивача вартість допущеної перевитрати пального. Згідно вказаних вище відомостей та подорожніх листів, підписи на яких відповідачем не заперечуються, ним було витрачено 6903 літра дизельного пального виходячи з норми витрат 55 літрів на 100 км пробігу, а починаючи з 22 квітня 2008 року - 45 літрів на 100 км пробігу. Виходячи з цього, позивач визначив перевитрату пального у відповідача понад встановлені норми у розмірі 2379 (9282 - 6903) літрів дизельного пального, а його вартість визначена виходячи з ціни 6 грн. 35 коп. за 1 літр, що діє у Великомихайлівському районі на день подання позову, у сумі 15106 грн. 65 коп., (2379 л х 6,35 грн.). Оцінюючи встановлені обставини та правовідносини, що склались між сторонами, суд виходить з наступних положень Кодексу законів про працю України: працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (ч. 1 ст. 131); працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (ст. 130); працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі-організації, у випадках, коли відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків (п. 6 ст. 134); розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості надень відшкодування шкоди (ст. 135-3). Пунктом 14 «в» постанови ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 05 серпня 1983 року № 759 «О повышении эффективности использования автотранспортных средств в народном хозяйстве, усилении борьбы с приписками при перевозках грузов автомобильным транспортом и обеспечении сохранности горюче-смазочных материалов» встановлено, що за перевитрату пального понад встановлені норми з вини працівників автомобільного транспорту з них утримується U)0% вартості перевитраченого автомобільного пального. Виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства, суд вважає, що витрати пального у відповідача повинні визначатись у розмірі 55 літрів на 100 км пробігу, що відповідає положенням Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 43 від 10.02.98 р.. Поз; ва не обгрунтував правомірності зменшення норми витрати пального для відповідача з 55 лс -5 літрів на 100 км пробігу. Оскіль за подорожніми листами загальний пробіг автомобілів, на експлуатацію яких відповідач одержував дизельне пальне, склав 13030 км, то підлягає списанню за нормою 55 літрів на 1 ( 3 к .і пробігу 7166,5 літра дизельного пального (13030 л : 100 км х 55 л). Виходячи з доведеності факту одержання відповідачем 9282 літрів дизельного пального, його перевитрата склала 2115,5 літра (9282 л - 7166,5 л). Оскільки сторонами не заперечується та обставина, що на даний час ціна дизельного пального у Зеликомихайлівському районі складає 6,35 грн. за 1 літр, то вартість перевитрачене то пального, що є недостачею, складає 13433.43 грн. (2115,5 л х 6,35 грн.). Суд відхиляє заперечення відповідача щодо мотивів повного невизнання ним позову і вважає, що ця перевитрата пального допущена з вини відповідача, який не навів будь-яких обставин та відповідних їм доказів, що стосувалися б незабезпечення позивачем умов відповідності ехнічного стану автомобілів встановленим вимогам та його звернень до позивача щодо технічнеї несправності та необхідності ремонту паливної апаратури та інших вузлів та механізмів автомобілів. З відповідача підлягають стягненню також понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial