Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову представник позивача в справі зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11 лютого 2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2800 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] своєчасно не сплатив суму кредиту, відсотки за його користування та інші витрати відповідно до умов договору, станом на 31 жовтня 2015 року виникла заборгованість в сумі 18036 гривень 39 копійок, яка складається з наступного: - 2767,30 грн. заборгованість за кредитом; - 11284,02 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2650 грн. заборгованість за пенею та комісією; - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 835,07 грн. - штраф (процентна складова). Тому представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ ПРИВАТБАНК заборгованість у розмірі 18036 гривень 39 копійок та судові витрати в сумі 1218 гривень 00 копійок. Представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у судове засідання не зявився, заздалегідь надавши суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, у якому позовні вимоги по цій справі підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Зі згоди представника позивача, який в своєму клопотанні не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оскільки справа розглядається за відсутності сторін, то у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, \~надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 11 лютого 2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, згідно якого банк надав відповідачу в справі кредит в розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 1.1.2.5 Умов та правил Клієнт зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 1.1.2.6 вказаних Умов та правил передбачено, що у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку Клієнт зобовязаний виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за кредитним договором № б/н від 11 лютого 2013 року виконав в повному обсязі, надавши відповідачу у справі кредит у розмірі 2800 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В порушення умов вказаного кредитного договору відповідач [PERSON] вчасно не вносив платежі за користування кредитними коштами, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 31 жовтня 2015 року в сумі 18036 гривень 39 копійок. В силу ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Як слідує з вимог ч.1 ст. 549 ЦК України, у \~разі \~порушення боржником зобов'язання, він повинен передати кредиторові неустойку (штраф, пеню), під якою розуміється грошова сума або інше майно. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 625 ЦК України чітко визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України надано право позикодавцю у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязання за договором стосовно повернення позики частинами, в разі прострочення повернення чергової частини, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів відповідно умов договору. Умовами та правилами визначено, що у випадку порушення позичальником зобовязань, передбачених договором, зокрема: прострочення сплати погашення кредиту та відсотків за його користування, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії і відсотків за його користування. Оскільки факт неналежного виконання зобовязання за укладеним кредитним договором відповідачем підтверджується розрахунком заборгованості, суд приходить висновку про обовязок відповідача [PERSON] нести відповідальність перед банком щодо погашення заборгованості по кредиту. Перевіривши правильність даних розрахунку, суд погоджується з розміром заборгованості за кредитом в сумі 2767,30 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 11284,02 грн. заборгованості за пенею та комісією в сумі 2650 грн. Разом з тим, суд вважає, що вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення штрафу, фіксованої його частини та процентної складової задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору, а саме п. 1.1.5.25 Умов та правил передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення в розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період сплати пені. У той самий час, згідно з пунктом 1.1.5.32 Умов та правил сторонами кредитного договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, який складає 500 грн., а інший + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15. Отже, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повинні бути задоволені частково, а саме повинно бути стягнуто з відповідача в справі на користь позивача в справі лише заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом та заборгованість за пенею та комісією всього на загальну суму 16701 грн. 32 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд,

Outcome: partial