Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що є власником квартири [ADDRESS] , в якому зареєстровані, але фактично з 2014 року не проживають за даною адресою відповідачі [PERSON] , [PERSON] , неповнолітні [PERSON] та [PERSON] . Оскільки відповідачі не проживають у квартирі більше одного року, комунальні послуги не сплачують, не несуть витрати по утриманню житлового будинку, просить визнати [PERSON] , [PERSON] , неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , в зв`язку з чим звернувся до суду з позовом. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Ухвалою суду від 06.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Відповідач та законний представник неповнолітніх відповідачів [PERSON] правом на подачу відзиву не скористалася. Від представника третьої особи надійшов висновок органу опіки і піклування, які ухвалили з метою захисту житлових прав дітей не вважати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, так як це може порушувати житлові права малолітніх дітей. Суд, дослідивши докази у справі, дійшов наступного висновку. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до норм цивільного законодавства, що регулюють право власності та право користування чужим майном. Встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . За відомостями відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради від 30.11.2018 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З акту від 22.07.2019 року, затвердженого директором ПП «СІБ» Бондаренком С.І. вбачається, що [PERSON] , 1976 року народження, [PERSON] , 1973 року народження, [PERSON] , [PERSON] є сином, невісткою та онуками відповідно [PERSON] , які зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , за місцем реєстрації не проживають з 2014 року. (а.с. 19). Згідно з наданим Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби витягом з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» маються відомості про перетинання державного кордону України громадянином України [PERSON] , [INFO] , громадянином України [PERSON] , [INFO] , а саме: 23.04.2019 року зареєстрований виїзд в пункті пропуску Харків. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положеньглави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідачі вселилась у спірне домоволодіння в якості члена сім`ї (співмешканка сина власника домоволодіння та її дитина) і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи без поважних причин понад один рік у спірному житловому приміщенні (постанова Верховного Суду від 28 серпня 2019 року по справі № 347/217/17-ц). Оскільки відповідачі зареєстровані у спірне приміщення як члени сім`ї позивача, з 2014 року не проживають в зазначеній квартирі без поважних причин, наявні підстави для задоволення вимог позивача та визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, відповідно до положень ст. 405 ЦК України. При цьому, до висновку органу опіки і піклування щодо можливого порушення прав дітей у разі задоволення позову суд відноситься критично, оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Оскільки позивач не є жодною з названих вище осіб по відношенню до дітей, вважаю що у даному випадку права дітей жодним чином порушені не будуть.

Outcome: approved