Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач у вересні 2015 року звернувся з даним позовом до суду, посилаючись на те, що 28 грудня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 008-2900/756-0529, згідно якого [PERSON] отримав кредит у сумі 292 682,00 швейцарських франків, строком користування до 10 грудня 2034 року зі сплатою 8,95 % річних за користування кредитом, понад встановлений кредитним договором строк встановлюєть сяпідвищена процентна ставка на рівні 26,85 % річних.10 червня 2009 року та 23 червня 2009 року міжпозивачем та [PERSON] були укладені додаткові угоди до кредитного договору № 008-2900/756-0529 від 28 грудня 2007 року, якими змінювався розмір плати за користування кредитом. Для забезпечення виконання зобов'язань[PERSON] за кредитним договором, 28 грудня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 008-2900/756-0529-Р, згідно якого [PERSON] зобов'язалась перед позивачем відповідати за невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, відповідати перед позивачем за порушенняз обов'язання боржником. 23 червня 2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору поруки № 008-2900/756-0529-Р від 28 грудня 2007 року, якою змінено розмір плати за користування кредитом. Для забезпечення виконання зобов'язань[PERSON] за кредитним договором, 28 грудня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 008-2900/756-0529-Р/1, згідно якого[PERSON]. зобов'язався перед позивачем відповідати за невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, відповідати перед позивачем за порушення зобов'язання боржником. 23 червня 2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору поруки № 008-2900/756-0529-Р/1 від 28 грудня 2007 року, якою змінено розмір плати за користування кредитом. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2011 року позов ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, а саме солідарно стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 008-2900/756-0529 від 28 грудня 2007 року в сумі 313 352,09 швейцарських франків та судові витрати в розмірі 1820,00 грн. Даним рішенням суду було стягнуто з відповідачів за кредитним договором тіло кредиту, нараховані включно до 26 жовтня 2010 року відсотки та підвищені відсотки. Станом на день звернення позивача із даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором не погашена, рішення суду не виконано. Позивач в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором, натомість відповідачі свої обов'язки з повернення кредиту на умовах повернення, строковості та платності порушили договірні зобов'язання, що призвело до заборгованості в сумі 176 794 швейцарських франків 76сантимів. Під час розгляду справи, позивач подав заяву про зміну підстав позову в редакції від 02.10.2015 року в якій зазначив, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 березня 2013 року, позов ПАТ «Універсал банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, а саме, солідарно стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 008-2900/756-0529 від 28 грудня 2007 року в сумі 333 563,74 швейцарських франків та судові витрати в розмірі 1 920,00 грн. Даним рішенням суду було стягнуто з відповідачів за кредитним договором тіло кредиту, нараховані включно до 08 жовтня 2012 року відсотки та підвищені відсотки. Оскільки зобов'язання за договором залишається належним чином не виконаним, позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість в сумі 156 583 швейцарських франків 11 сантимів, стягнути з [PERSON] зі [PERSON] солідарно на користь позивача 156 583 швейцарських франків 11 сантимів та стягнути понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача Мізунський А.І. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить про їх задоволення з викладених в позові підстав. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив в повному обсязі, оскільки вони є необґрунтованими та незаконними, надавши свої письмові заперечення в яких зазначив, що договірні відносини позивача та відповідачів виникли 28 грудня 2007 року та мали припинитись 10 грудня 2034 року у зв'язку з погашенням кредиту. У той же час, відповідно до п. 5.2.5. додаткової угоди від 23 червня 2009 року до кредитного договору № 008-2900/756-0529 від 28 грудня 2007 року, сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, вказаних в даній додатковій угоді, та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту. У зв'язку із допущенною заборгованістю зі сплати чергових платежів у 2010 році скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором та направив на адреси відповідачів вимоги від 03 червня 2010 року та вимогу від 17 вересня 2010 року про дострокове повернення суми аборгованості за кредитним договором. Пізніше позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Наслідком такого звернення стало ухвалення 21 березня 2013 року Вишгородським районним судом Київської області рішення, яким у солідарному порядку з відповідачів на користь позивача стягнуто 333 563,74 швейцарських франків, що становить 2 862 076,96 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати 1920,00 грн. Вказане свідчить про те, що термін виконання зобов'язання за цим договором позивачем було змінено і цей термін необхідно визнати таким, що настав з моменту звернення банку до відповідачів з вимогами про дострокове повернення суми заборгованості за кредитним договором, а саме 04 липня 2010 року. Таким чином, відповідно до п.п. 5.2.5. кредитного договору у випадку невиконання вимоги термін повернення кредиту визначається банком таким, що настав достроково на 31 день з моменту отримання вимоги та з цього моменту з 04 липня 2010 року, право банку на отримання процентів за кредитним договором припинилось. На підставі викладеного, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 грудня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 008-2900/756-0529, згідно якого [PERSON] отримав кредит у сумі 292 682,00 швейцарських фраків, строком користування до 10 грудня 2034 року зі сплатою 8,95 % річних за користування кредитом, понад встановлений кредитним договором строк встановлюється підвищена процентна ставка на рівні 26,85 % річних. 10 червня 2009 року та 23 червня 2009 року між позивачем та [PERSON] були укладені додаткові угоди до кредитного договору № 008-2900/756-0529 від 28 грудня 2007 року, якими змінювався розмір плати за користування кредитом, а саме за користування коштами в період з 10 червня 2009 року встановлена плата за користування кредитом у розмірі - 3,00 % річних; з 10 червня 2010 року - 12,54 % річних; з 10 червня 2015 року - 10,95 % річних. Для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, 28 грудня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 008-2900/756-0529-Р, згідно якого [PERSON] зобов'язалась перед позивачем відповідати за невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, відповідати перед позивачем за порушення зобов'язання боржником. 23 червня 2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору поруки № 008-2900/756-0529-Р/1 від 28 грудня 2007 року, якою змінено розмір плати за користування кредитом. Для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, 28 грудня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 008-2900/756-0529-Р/1, згідно якого [PERSON] зобов'язався перед позивачем відповідати за невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, відповідати перед позивачем за порушення зобов'язання боржником. 23 червня 2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору поруки № 008-2900/756-0529-Р/1 від 28 грудня 2007 року, якою змінено розмір плати за користування кредитом. У зв'язку з неналежним виконанням кредитного зобов'язання виникла заборгованість. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 березня 2013 року, позов ПАТ «Універсал банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, а саме, солідарно стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 008-2900/756-0529 від 28 грудня 2007 року в сумі 333 563,74 швейцарських франків, що становить 2862076, 96 грн. та судові витрати в розмірі 1 920,00 грн. Даним рішенням суду було стягнуто з відповідачів за кредитним договором тіло кредиту, нараховані включно до 08 жовтня 2012 року відсотки та підвищені відсотки. Звертаючись до суду із позовом, позивач вказує на те, що станом на 25 серпня 2015 року заборгованість відповідачів перед ним становить 490 146 швейцарських франків 85 сантимів, яка складається із : заборгованість по кредиту - 288444, 45 шв.франків, за відсотками- 195601, 70 шв.франків, за підвищеними відсотками - 6100, 69 шв.франків. З урахуванням рішення суду від 21.03.2013 року , яким стягнуто 333 563, 74 шв.франків, таким чином різниця між сумою боргу, яка стягнута за рішенням суду від 21.03.2015 року та сумою заборгованості станом на 25.08.2015 року складаж 156 583, 11 швейцарських франків. Однак, суд вважає, що такі вимоги позивача є безпідставними. Так, за змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язань зазначені у ст. ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України та не передбачають можливості припинення зобов'язань у зв'язку з ухваленням судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Строк ді ївказаногокредитного договору встановлено до 10 грудня 2034 року. Разом з тим у п. 5.2.5 кредитного договору сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, зазначених у договорі, зокрема , прострочення сплати чергового платежу за кредитом та/абопроцентів за користування кредитом понад 2 (двох) місяців, та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і неусунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту. Як встановлено в судовому засіданні позивач 03 червня 2010 року та 17 вересня 2010 року у відповідності до п. 5.2.5 кредитного договору направив на адресу відповідачів таке повідомлення (вимогу), в якому зазначив про існуючу заборгованість відповідача по сплаті кредиту та нарахованим процентам. Тобто, позивач скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до відповідачів про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого було ухвалено судові рішення від 21.03.2013 року про стягнення заборгованості у розмірі 333563, 74 швейцарських франків, що еквівалентно 2862076,96 грн. Таким чином, термін виконання зобов'язання за цим договором банком було змінено і цей термін необхідно изнати таким, що настав з моменту звернення банку до суду з таким позовом. З моменту набрання рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 березня 2013 року законної сили, право банку на отримання процентів за кредитним договором припинилось. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних відпростроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка згідно і ст. 360 - 7ЦПК України маєв раховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, оскільки ухвалено судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Позовних вимог про стягнення сум з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, позивач не заявляв. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, щокожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем у 2008 році було використано надане йому право вимоги, а тому позовні вимоги є безпідставними і у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed