Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач у жовтні 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідачів Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради, Дніпровської міської ради про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням рішення суду, провадження у справі було відкрито ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Бєльченко Л.А. від 10.10.2017 року. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2018 року провадження у справі закрито. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2018 року скасовано. Справу направлено до того ж суду для продовження розгляду. Справа перебувала у провадженні судді Волошина Є.В. призначеного на посаду судді строком на п'ять років, відповідно до Указу Президента України від 18 жовтня 2013 року № 571/2013 «Про призначення судді» та у якого, станом на 19 жовтня 2018 року закінчилися повноваження судді. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 року справа розподілена судді Слюсар Л.П. та ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 05.12.2018 року. Як вбачається із матеріалів справи позовні вимоги були неодноразово уточнені. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08.12.2014 року його поновлено на посаді бухгалтера 1 категорії в Комунальному підприємстві «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради, стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Проте рішення в частині поновлення його на роботі відповідачем, Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради, до цього часу не виконано. Рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу виконано. Він неодноразово сам звертався до КП ЖЕП № 53 ДМР та його засновника Дніпровської міської ради з проханням виконати рішення суду. У зв'язку з невиконанням рішення суду він 14.05.2015 року звернувся до прокуратури з заявою про вчинення кримінального правопорушення, яка була внесена до ЄРДР і на даний час ведеться досудове розслідування. У зв'язку з не поновленням його на роботі він неодноразово звертався до суду та рішеннями Індустріального районного суду міста Дніпропетровська на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу по 04.09.2017 року у розмірі 176888,19 грн., на даний час сплачено 39021,87 грн. заборгованість з виплати заробітної плати складає 108992,23 грн. Враховуючи, що він, позивач, досі не працює, знаходиться у вимушеному прогулі, просив суд стягнути з Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпровської міської ради компенсацію за затримку виплати заробітної плати 37 542 гривень 76 коп., заробітну плату за час вимушеного прогулу з 04 вересня 2017 року по 05 грудня 2018 року у розмірі в сумі 61 119,45 грн., з утриманням з вказаної суми при виплаті передбачених законом податків та обов'язкових платежів і зборів та стягнути індексацію заробітної плати в зв'язку зі зростанням споживчих цін в сумі 29 253,31 грн., а всього 127 915,51 грн. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради та Дніпропетровської міської ради в судове засідання з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував. Представник відповідача Дніпровської міської ради проти задоволення позовних вимог заперечував. Суд, заслухавши позивача, його представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08.12.2014 року [PERSON] поновлено на посаді бухгалтера 1 категорії в Комунальному підприємстві «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради, стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодовано моральну шкоду ( а.с. 6-10). Рішення набрало чинності. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07.07.2015 року на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.04.2014 року по 07.07.2015 року в розмірі 33179 грн. 13 коп., оскільки рішення суду від 08.12.2014 року в частині поновлення на роботі позивача не виконано. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 02.02.2016 року на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.07.2015 року по 02.02.2016 року в розмірі 28328 грн. 38 коп., оскільки рішення суду від 08.12.2014 року в частині поновлення на роботі позивача не виконано. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13.07.2016 року на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.02.2016 року по 13.07.2016 року в розмірі 33104 грн. 50 коп., оскільки рішення суду від 08.12.2014 року в частині поновлення на роботі позивача не виконано. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28.02.2017 року на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.07.2016 року по 28.02.2017 року в розмірі 31044,80 грн., оскільки рішення суду від 08.12.2014 року в частині поновлення на роботі позивача не виконано. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04.09.2017 року на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2017 року по 04.09.2017 року в розмірі 24447,78 грн., оскільки рішення суду від 08.12.2014 року в частині поновлення на роботі позивача не виконано. Загальна сума стягненої заробітної плати складає 176888,19 грн. з яких сплачено позивачу 39021,87 грн. та заборгованість з виплати заробітної плати складає 108992,23 грн.. Судом встановлено, що на час розгляду цієї справи [PERSON] не поновлено на роботі. Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковими до виконання. У пункті 9 частини статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно зі ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Отже, у зв'язку зі звільненням [PERSON] без законної підстави, що встановлено рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2014 року, [PERSON] повинен був бути поновлений на роботі, однак до даного часу він не поновлений, тому суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] у частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу є законними, обґрунтованими, та вважає за можливе стягнути з Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.09.2017 року по 05.12.2018 року, день ухвалення рішення, у розмірі 61119,45 гривень, який розрахований відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, з урахуванням того, що середньоденний заробіток позивача становить 194,03 грн., а кількість робочих днів, які підлягають оплаті за цей період становить - 315 (194,03 х 315 = 61 119,45). За встановлених в судовому засіданні обставин, здійснений позивачем на підставі закону розрахунок є вірним та був перевірний судом в судовому засіданні під час розгляду й вирішення справи. Також при виплаті заробітної плати на користь позивача, із заробітної плати [PERSON] відповідачеві слід нарахувати та утримати і сплатити від імені [PERSON] до державного бюджету всі обов'язкові податки, збори та платежі. Як вбачається із матеріалів справи невиплачена сума заробітної плати, яка стягнена із відповідача на підставі рішень суду складає 108992,23 грн., відповідачем не надано жодних доказів щодо сплати суми визначеної відповідачем, як і не надано контрозрахунку. Щодо стягнення з відповідача компенсації за затримку виплати заробітної плати у сумі 37542,76 грн. та індексацію у зв'язку з зростанням споживчих цін в розмірі 29253,31 грн. . В силу положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» у випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівник має право на отримання компенсації. Порядок нарахування і виплати такої компенсації регулюється нормами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням термінів її виплати. Відповідно до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів). На індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Компенсація виплачується при затримці виплати заробітної плати за календарний місяць і більше. Згідно ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», виплата громадянам суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку, та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, нараховуються на заборгованість заробітної плати по день фактичного розрахунку, а тому суд знаходить позов обґрунтованим законом. Розрахунки заявлених вимог, позивачем правильно проведені в порядку, визначеному постановами КМУ від 08.02.1995 р. № 100, та № 1427 від 20.12.1997р., засновані на об'єктивних даних про середньоденну заробітну плату позивача, загальнодоступних даних про робочі дні, про індекс зростання цін в розрахунковому періоді, арифметичних помилок не допущено. Розрахунок компенсації, проведений позивачем і поданий до суду відповідає вимогам спеціального Закону, який регулює даний вид правовідносин, не спростований відповідачем, а тому може бути взятий судом до уваги. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 53» Дніпропетровської міської ради на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1279,15 гривень.

Outcome: approved