Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач ФОП [PERSON] звернулась до [PERSON], Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] з вимогами про визнання попереднього договору дійсним, визнання дій протиправними, скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання вчинити певні дії. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 січня 2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено попередній договір, відповідно до умов якого сторони зобов'язались у строк до 05 лютого 2014 року укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], але відповідач-1 від наступного нотаріального посвідчення попереднього договору ухилився. В подальшому, 05 лютого 2014 року сторони попереднього договору від 05 січня 2014 року звернулись до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] для вчинення нотаріальної дії щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] у нотаріальному посвідчені договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], корпус 1 відмовлено та винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відмову приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії та відповідну постанову позивач вважає незаконними та такими, що порушують його права. Представник позивача в судове засідання з'явився, підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні проти позову заперечував з огляду на його безпідставність. Відповідач приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву з поясненнями по суті справи й проханням розглянути справу за його відсутності. Суд, ознайомившись з позовною заявою, поясненнями сторін, перевіривши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05 січня 2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено попередній договір, відповідно до умов якого сторони зобов'язались у строк до 05 лютого 2014 року укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Згідно Акту погодження дати і місця нотаріального посвідчення попереднього договору від 05 січня 2014 року сторони домовились прибути 15 січня 2014 року о 14 годині 00 хвилин для нотаріального посвідчення попереднього договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] домовленість сторін згідно Ату погодження дати і місця нотаріального посвідчення попереднього договору від 05 січня 2014 року не виконав. Будь-яких поважних причин невиконання відповідачем [PERSON] взятого на себе обов'язку судом не встановлено. Втім, 05 лютого 2014 року на виконання попереднього договору від 05 січня 2014 року позивач та відповідач [PERSON] звернулись до відповідача приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу [PERSON] для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Відповідно до підписаного сторонами попереднього договору купівлі-продажу Акту погодження дати і місця нотаріального посвідчення попереднього договору неприбуття будь-якої із сторін у визначений термін за відповідною адресою визнається ухиленням від нотаріального посвідчення договору. Зазначені обставини підтверджені відповідачем [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. В ст. 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що попередній договір від 05 січня 2014 року укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] є дійсним і відображає волевиявлення сторін на встановлення зобов'язання укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 1 попереднього договору від 05 січня 2014 року сторони зобов'язались укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. З огляду на зазначене, відповідач [PERSON] зобов'язаний укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи постанова приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим, що для вчинення правочину, а саме договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], представником позивача та відповідачем [PERSON] не подані документи на підтвердження оціночної вартості відчужуваного нерухомого майна, проведеної в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2013 року № 231 «Деякі питання проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства», що відповідно до п. 172.4 ст. 172 Податкового кодексу України та пп. 1.20. п. 1 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, виключає можливість вчинення відповідної нотаріальної дії. Відповідно до ст. 55 та ст. 124 Конституції України кожна особа має право на судовий захист своїх прав та законних інтересів, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Виходячи зі змісту частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди, тощо. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно п. 172.4. Податкового кодексу України під час проведення операцій з продажу (обміну) об'єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку. Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 04 березня 2013 року № 231 «Деякі питання проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» оціночна вартість - вартість, яка визначається за алгоритмом і з урахуванням вихідних даних та є базою оцінки. Згідно абз. 4 п. 12 постанови Кабінету Міністрів України від 04 березня 2013 року № 231 «Деякі питання проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» оціночна вартість нерухомого майна (об'єкта нерухомості) зазначається у висновку про вартість об'єкта оцінки, який є складовою частиною звіту про оцінку. Строк дії звіту про оцінку, що становить не більш як шість місяців з дати проведення оцінки, зазначається у такому звіті. Таким чином, для цілей визначених в п. 172.4 Податкового кодексу України для підтвердження наявності оціночної вартості достатньо подання висновку про вартість об'єкта оцінки. Крім того, застосовуючи пп. 1.20 п. 1 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, відповідач приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] неправомірно поширив сферу дії цього правила на відносини між позивачем, фізичною особою-підприємцем [PERSON], та відповідачем [PERSON] Відповідно до пп. 1.20 п. 1 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вчинення нотаріальної дії за участю фізичної особи, предметом якої є об'єкт нерухомого та рухомого майна, здійснюється нотаріусом за наявності оціночної вартості такого майна, проведеної в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2013 року № 231 «Деякі питання проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства». Наведена норма по суті є частиною податкового законодавства оскільки стосується відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів та спрямована на забезпечення належного проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства. В ст. 5 Податкового кодексу України встановлено, що поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання податкових відносин, а у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Таким чином, незважаючи на існуючі текстуальні розбіжності у формулюванні відповідного правила при застосуванні п. 172.4 Податкового кодексу України та пп. 1.20 п. 1 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, необхідно враховувати, що в п. 172.4 Податкового кодексу України встановлюються вимоги саме до нотаріального посвідчення операцій з купівлі-продажу об'єктів нерухомості між фізичними особами і поширюються ці вимоги на операції купівлі-продажу об'єктів нерухомості виключно між фізичними особами. Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] при розгляді звернення позивача та відповідача [PERSON] про вчинення нотаріальної дії не враховано, що позивач є фізичною особою-підприємцем, і відповідно до положень як ст.51 ЦК України так і відповідних положень розділів IV, ХIV (зокрема, статті 177, 291-300) Податкового кодексу України є окремим учасником правових відносин відмінним від фізичної особи як такої, із встановленим законодавством окремим режимом правового регулювання, втому числі окремим режимом оподаткування, включаючи й окремий режим справляння відповідних податків та зборів. Натомість Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] не враховано, що в ст. 172 Податкового кодексу України встановлено загальний порядок оподаткування операцій з продажу (обміну) об'єктів нерухомого майна для фізичних осіб, а до відносин з оподаткування відповідних операцій, які здійснюються фізичними особами-підприємцями в межах їх підприємницької діяльності, залежно від встановленого податкового режиму, застосовуються положення ст.ст. 177, 291-300 Податкового кодексу України. При цьому судом встановлено, що відповідними спеціальними нормами будь-яких особливих порівняно з іншими господарськими операціями вимог для нотаріального посвідчення операцій з купівлі-продажу об'єктів нерухомості за участю фізичних осіб-підприємців не встановлено. Застосування п. 172.4 Податкового кодексу України та прийнятого на його виконання пп. 1.20 п. 1 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України до правовідносин з нотаріального посвідчення операцій з купівлі-продажу об'єктів нерухомості за участю фізичних осіб-підприємців є неправомірним. Отже, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округ [PERSON] відповідно до ст. 5 Закону України «Про нотаріат» зобов'язана вчинити нотаріальну дію, яка відповідає чинному законодавству і відмова у вчиненні такої нотаріальної дії була неправомірною. Судом не встановлено невідповідності чинному законодавству України або міжнародним договорам спірної нотаріальної дії, про вчинення якої просили відповідача приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] позивач та відповідач [PERSON], а саме: нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS],. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує судові витрати на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved