Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося 25.07.2014 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд прийняти позовну заяву та відкрити провадження у справі. Звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь якій особі покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором № PML-701/420/2008 від 17.07.2008 року, а саме: трикімнатну квартиру № 21, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, буд. 18 А, з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки на нерухомість в органах нотаріату та місцевого самоврядуванні, технічної документації, свідоцтва про право власності на предмет іпотеки, здійсненні будь яких платежів за продавця, отримувати будь які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, ВРЖЕП, нотаріату, Харківської міської ради, тощо за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної субєктом оціночної діяльності на час укладення правочину щодо відчуження. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № ML 701/420/2008 року від 17 липня 2008 року в межах суми заборгованості, яка складає 8977391,16 грн. З метою збереження предмету іпотеки до її реалізації, передати предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру № 21, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, буд. 18 А в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, укладання договорів оренди предмету іпотеки з правом отримання орендної плати. Виселити всіх мешканців, які проживають у квартирі, розташованій за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, буд. 18 А, кв. 21. Зняти з реєстраційного обліку всіх мешканців, які зареєстровані за адресою: [INFO] А, кв. 21. Стягнути з громадян України [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму сплаченого судового збору в розмірі 3654,00 гривень. В обґрунтування заявленого позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначає, що 17 липня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML 701/420/2008. 12 листопада 2010 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077 1079, 1082, 1084 ЦК України було укладено договір купівлі продажу кредитного портфелю № б/н. Згідно з вищевказаним договором публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобовязання за кредитним договором № ML 701/420/2008року від 17 липня 2008 року. За кредитним договором банк виконав свої зобовязання в повному обсязі, надав [PERSON] кредит в сумі 138356,30 доларів США. [PERSON] не виконує свої зобовязання за кредитним договором, тому станом на 03.07.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 8977391,16 грн. Постановою Харківського господарського суду Харківської області від 09.04.2009 р. фізичну особу підприємця [PERSON] було визнано банкрутом, належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, буд. 18 А, кв. 21 було реалізовано в ході ліквідаційної процедури без погодження з іпотекодержателем, тобто банком. Враховуючи, що до нового власника перейшли всі обовязки за договором іпотеки, тому банк має право на звернення стягнення на предмет іпотеки з виселенням та зняттям з реєстраційного обліку всіх мешканців спірної квартири. Представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Від представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» [PERSON], який діє на підставі довіреності від 02.09.2016 р., надійшла заява 27.09.2016 р., в якій він просить слухати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідачів, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, причину неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Від відповідача [PERSON] 24.11.2015 р. надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій він зазначає, що за умовами кредитного договору № ML-701/420/2008 було передбачено погашення кредиту та процентів позичальниками частинами кожного місяця, тому початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобовязань, 3 річний строк позовної давності обчислюється з моменту невиконання [PERSON] свого зобовязання про щомісячне погашення частини кредиту, тобто з 18 серпня 2008 року, тому строк позовної давності сплив 18 серпня 2011 р. Також позивач у свої позовній заяві зазначив, що відповідно до постанови Господарського суду Харківської області від 09 квітня 2009 року фізичну особу підприємця [PERSON] було визнано банкрутом, а отже настали наслідки, визначені ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яка зокрема вказує на те, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, строк виконання всіх грошових зобовязань банкрута вважається таким, що настав. Отже, строк виконання всіх зобовязань [PERSON] настав 09 квітня 2009 року, а 3 річний строк позовної давності сплив 09 квітня 2012 року. Оскільки позивач звернувся до суду за захистом своїх нібито порушених прав вже після спливу строку позовної давності це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України. Від відповідача [PERSON] надійшли 24.11.2015 р. до суду заперечення на позов, в яких він вказує, що він є власником квартири за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, буд. 18 А, кв. 21, на момент укладання договору купівлі продажу від 17.10.2012 р. спірна квартира не була обтяжена іпотекою, тому наслідки передбачені ст. 23 Закону України «Про іпотеку» не настали, тобто до [PERSON] не перейшли права та обовязки іпотекодавця. З дня прийняття Господарським судом Харківської області постанови про визнання [PERSON] банкрутом скасовані арешти, накладені на його майно, та інші обмеження щодо розпорядження його майном, в тому числі і обтяження майна іпотекою, а отже, згода іпотекодержателя на реалізацію вищезгаданої квартири в ході ліквідаційної процедури не потрібна. Просив суд відмовити ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у звязку з необґрунтованістю та безпідставністю. Вирішити питання про стягнення з позивача на користь відповідача [PERSON] понесених ним витрат на правову допомогу у звязку з розглядом даної цивільної справи у розмірі 2400,00 грн. Також надав суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі нотаріальної довіреності від 17.11.2015 р., посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованою в реєстрі за № 4766, в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову заперечував в повному обсязі. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 17 липня 2008 р. від [PERSON] надійшла кредитна заявка, в якій він просить закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» видати кредит в розмірі 138356,30 доларів США (сто тридцять вісім тисяч триста пятдесят шість доларів 30 центів), шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок № 26201101828746, відкритий у ЗАТ ОТП Банк на його імя. 17 липня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (банк) та [PERSON] (позичальник) укладений кредитний договір № ML 701/420/2008. За частиною № 1 кредитного договору № ML 701/420/2008 банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: розмір кредиту 138356,30 доларів США для придбання нерухомості, з датою остаточного повернення кредиту 17 липня 2014 року, зі сплатою 4,49 % річних + FIDR (ставка може змінюватися, інформація про величину ставки розміщується на сайті банку: www.otpbank.com.ua). Предметом іпотеки є нерухоме майно, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, буд. 18 А, кв. 21. Відповідно до п. «г» п. п. 2.3.7. п. п. 2.3. п. 2 частини № 2 кредитного договору № ML 701/420/2008 протягом дії цього договору позичальник зобовязується не відчужувати предмет іпотеки (або будь яку його частину) будь якій третій особі без отримання попередньої письмової згоди банку на таке відчуження. Відповідно до п. п. 4.1.1. п. п. 4.1. п. 4. частини № 2 кредитного договору № ML 701/420/2008 за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум. Відповідно до п. п. 7.3. п. 7. частини № 2 кредитного договору № ML 701/420/2008 цей договір набуває чинності з моменту підписання сторонами обох частин цього договору (дата договору) і діє до виконання сторонами взятих на себе зобовязань по цьому договору в повному обсязі. 17 липня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (іпотекодержатель) та [PERSON] (до шлюбу Тертишник) [PERSON], [PERSON] (іпотекодавці) укладений договір іпотеки № PML 701/420/2008. За статтею 2 договору іпотеки № PML 701/420/2008 іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником зобовязань за кредитним договором № ML 701/420/2008. Боржник зобовязаний повністю повернути іпотекодержателю суму отриманого кредиту не пізніше 17 липня 2014 року, сума кредиту може скласти 138356,30 доларів США, зазначений розмір заборгованості може збільшуватися на суму невиконаних платіжних зобовязань боржника. За статтею 3 договору іпотеки № PML 701/420/2008 предметом іпотеки є квартира, що розташована за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, буд. 18 А, кв. 21 та належить іпотекодавцям на праві власності на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 5 Харківською державною нотаріальною конторою 06.11.1996 р. за р. № 1 2948, зареєстрованого в державному комунальному підприємстві Харківського міського бюро технічної інвентаризації 26.11.1996 року за р. П 1 18281. В статті 4 договору іпотеки № PML 701/420/2008 зазначається, що вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотокодержателем та становить 830500,00 грн., що за курсом НБУ на дату укладання цього договору становить 171562,55 доларів США. В п. п. «с» п. 5.2. статті 5 договору іпотеки № PML 701/420/2008 зазначається, що протягом всього терміну дії цього договору іпотекодавець зобовязаний не відчужувати предмет іпотеки (або будь яку його частину) будь якій третій особі без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя на таке відчуження. За п. 9.1. статті 9 договору іпотеки № PML 701/420/2008 цей договір набирає чинності з дня його нотаріального посвідчення та діє до виконання боргових зобовязань в повному обсязі та зобовязань іпотекодавця за цим договором. 17.07.2008 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» та у звязку з посвідченням договору іпотеки накладається заборона відчуження квартири за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, буд. 18 А, кв. 21. 20 січня 2009 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (банк) та [PERSON] (позичальник) укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML 701/420/2008, яким було внесені зміни та доповнення до кредитного договору. Відповідно до статуту публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (нова редакція), державну реєстрацію змін проведено 30.06.2009 р., публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обовязків закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обовязків акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна». Між товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (покупець) та публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (продавець) укладений договір купівлі продажу кредитного портфелю 12 листопада 2010 року. За п. 3.1. договору купівлі продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку 1 до цього договору), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобовязується сплатити на користь продавця винагороду. В додатку 1 до договору купівлі продажу кредитного портфелю 12 листопада 2010 року під номером 1421 зазначається [PERSON], кредитний договір № ML 701/420/2008, загальна сума боргу 131900,18 доларів США, сума процентів 31250,01 доларів США, всього 163150,19 доларів США. Між товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (фактор) та публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (клієнт) укладений договір про відступлення права вимоги 12 листопада 2010 року. В статті 1 договору про відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року зазначається, що у звязку з укладенням договору купівлі продажу кредитного портфелю № б/н від 12 листопада 2010 року між фактором та клієнтом, за яким клієнт передав фактору права вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до даного договору, укладеними між клієнтом та позичальниками клієнта, перелік яких міститься в додатку № 1 до даного договору, що забезпечений іпотекою/заставою за договорами іпотеки/договорами застави, перелік яких міститься в додатку № 1 до даного договору, укладеними між клієнтом (в договорах забезпечення іменується «Іпотекодержатель» чи «Заставодержатель») та боржниками/третіми особами (в договорах забезпечення іменуються «Іпотекодавець(вці)» чи «Заставодавець(вці)») домовились про наступне: клієнт передає та відступає фактору сукупність прав, належних клієнту за договорам забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно. За цим договором до фактора переходять всі права клієнта як сторони, що іменується «Іпотекодержатель»/« Заставодержатель» у зобовязаннях, які виникли на підставі договорів забезпечення в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором (включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки/застави). В додатку до договору про відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року під номером 226 зазначається [PERSON], кредитний договір № ML 701/420/2008 від 17.07.2008 р., майновий поручитель [PERSON], договір іпотеки № PML 701/420/2008 від 17.07.2008 р. За п. 1 договору купівлі продажу квартири від 17.10.2012 р., укладеного між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), продавець передав у власність покупця квартиру за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, буд. 18 А, кв. 21, яка складається з трьох кімнат житловою площею 55,7 кв. м., загальною площею 92,9 кв. м., договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2369. Також право власності [PERSON] на вищевказану квартиру підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 48138873 від 23.11.2015 р. Між фізичною особою підприємцем [PERSON] (виконавець) та [PERSON] (замовник) укладений договір про надання юридичних послуг від 16.11.2015 р. За п. п. 1.1 п. 1 цього договору виконавець зобовязується надати замовнику юридичні послуги, правову допомогу у справах всіх категорій та за дорученням замовника усюди здійснювати його представництво. Замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначені послуги в порядку та на умовах, визначених цим договором. 24.11.2015 р. між фізичною особою підприємцем [PERSON] (виконавець) та [PERSON] (замовник) укладений акт № 1 до договору про надання юридичних послуг від 16.11.2015 р., за яким вартість правової допомоги склала 2400,00 грн., на підтвердження сплати зазначеної суми додана квитанція від 24.11.2015 р. на суму 2400,00 грн. Як зазначає позивач в своєму позові, станом на 03.07.2014 р. розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № ML 701/420/2008 становить 8977391,16 грн., яка складається з: сума залишку заборгованості за кредитом в розмірі 131900,18 доларів США; сума несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 31250,11 доларів США; сума пені за прострочення виконання зобовязання в розмірі 7046769,71 грн. загальна сума заборгованості за кредитом та відсотками складає 277474,74 доларів США, що за курсом встановленим НБУ на 03.07.2014 р. (11,833402 грн. за 1 долар США) становить 1930621,45 грн. Позивач [PERSON] наполягав на застосуванні загального строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки строк виконання основного зобовязання настав 17 липня 2014 року, з даним позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду 25.07.2014 року, тобто не відбулося порушення строку звернення до суду з даним позов, тому відсутні підстави для задоволення заяви відповідача [PERSON] про застосування загального строку позовної давності. Як вбачається із тексту договору купівлі продажу квартири від 17.10.2012 р. право власності на квартиру, що розташована за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, буд. 18 А, кв. 21 перейшло до [PERSON] за підставі договору купівлі продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] від 30.12.2010 р. за реєстром № 2379, витяг з Державного реєстру правочинів № 9482395 від 30.12.2010 р., потім право власності перейшло 17.10.2012 р. до [PERSON] Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобовязання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобовязанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобовязання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобовязань або зменшити їх. Забезпечувальне зобовязання (взаємні права й обовязки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобовязанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобовязанням). Виконання забезпечувального зобовязання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобовязання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Частиною пятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно зі статтею 12 цього Закону в разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до змісту ст. 4 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 01 липня 2004 року № 1952 IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952 IV права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV, згідно з якою взаємні права й обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952 IV записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 затверджено Тимчасовий порядок державної реєстрації іпотек, відповідно до статей 6, 25, 26 якого внесення до Реєстру відомостей про обтяження майна іпотекою здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду. Запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обовязковим зазначенням порядкового номера запису. Реєстратор вносить до Реєстру відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.11.2015 р. про витребування з Господарського суду Харківської області належним чином завіреної копії постанови від 09.04.2009 р. по справі № Б 39/69 09 про визнання [PERSON] банкрутом не виконана, факт отримання господарським судом цієї ухвали підтверджується поштовим повідомлення № 6115847605239 від 17.12.20015 р., також судом була направлена повторно ухвала суду, що підтверджується поштовим повідомленням № 6115849833018 від 25.04.2016 р., але жодного реагування з боку господарського суду Харківської області не відбулося. За ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач [PERSON] надав суду докази того, що на момент покупки ним спірної квартири були відсутні будь які заборони відчуження нерухомого майна, а також були відсутні записи в реєстрі іпотек стосовно квартири, що розташовано за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, буд. 18 А, кв. 21, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 38311784 від 17.10.2012 р., витягом з Державного реєстру іпотек № 38311817 від 17.10.2012 р., також відсутні будь які записи щодо обтяження спірної квартири в Державному реєстрі іпотек і станом на 23.11.2015 р. Позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зі свого боку не надав суду доказів того, що він у встановлений законом строк зареєстрував обтяження в реєстрі іпотек на спірну квартиру, що постанова господарського суду Харківської області від 09.04.2009 р. про визнання фізичну особу підприємця [PERSON] банкрутом була скасована, а враховуючи, що господарський суд Харківської області двічі ігнорував ухвалу суду про забезпечення доказів по справі, суд не може самостійно встановити чи не скасована на даний час постанова господарського суду Харківської області від 09.04.2009 р. про визнання фізичної особи підприємця [PERSON] банкрутом. Під час переходу права власності на спірну квартиру до [PERSON], спірна квартира предметом іпотеки не була, а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. За ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому відсутні підстави і для задоволення вимог про виселення всіх мешканців зі спірної квартири. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11.12.2003 р. зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вимоги позивача в частині зняття з реєстраційного обліку всіх мешканців, які зареєстровані в спірній квартирі є незаконними, тому вони не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952 IV, ст. ст. 253, 256, 257, 261, 267, 509, 526, 530, 610, 612, 631, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed