Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

Позивач фізична особа-підприємець [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Самойленко П.М. пред`явив до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути із [PERSON] на користь ФОП [PERSON] в порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування у розмірі 8125,55 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 3500 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19 серпня 2016 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») та [PERSON] було укладено було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/499294. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 22 серпня 2016 року о 21 год. 15 хв. в м. Тернополі по вул. Злуки, 4, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Peugeot», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Peugeot», державний реєстраційний номер [NUMBER] , було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2016 року, відповідача [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. У зв`язку із цим власник пошкодженого внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Peugeot», державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] звернулася до страховика - ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АК/499294. На підставі страхового акту №ОЦ/173/000/16/0210 від 04 січня 2017 року ПрАТ «УПСК» виплатила страхове відшкодування в розмірі 8125, 55 гривень. При цьому, відповідач [PERSON] , на момент вчинення ДТП керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а також в порушення вимог ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повідомив страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Зазначені обставини надають ПрАТ «УПСК» право вимагати у відповідача відшкодувати завдані збитки в порядку регресу. З метою досудового врегулювання спору, відповідачу було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак вказана вимога залишилась не виконаною відповідачем. 02 серпня 2019 року, між ним (фізичною особою-підприємцем [PERSON] ) та ПрАТ «УПСК» було укладено Договір №02/08/2019 про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор ПрАТ «УПСК» відступив (передав), а новий кредитор (ФОП [PERSON] ) отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорах кредитування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, позивач (ФОП [PERSON] ) отримав право вимоги на відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АК/499294 від 19 серпня 2016 року. За вказаних обставин просить позов задовольнити, стягнувши із відповідача на користь позивача в порядку регресу 8125,55 гривень, а також понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 гривень. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2020 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує проти викладених у позові обставин, покликаючись на те, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією та в розумінні статей Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування» та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у нього ( [PERSON] ) не виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в порядку регресу. Зважаючи на обрання позивачем невірного способу захисту вважає позовні вимоги безпідставними та необгунтованими. Також не погоджується із заявленою до стягнення сумою 3500 гривень витрат на професійну правничу допомогу з наступних підстав. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвокат та має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Факт безпосереднього представництва адвокатом Самойленко П.М. інтересів позивача в Тернопільському міськрайонному суді доведено не було, оскільки клопотання від представника позивача до суду не надходило поштовою кореспонденцією, в судових засіданнях представник позивача участі не брав, а відтак вказана в додатковій угоді №232 до Договору про надання правової допомоги №30/01/19, послуга правової допомоги - супровід та контроль судової справи вартістю 1500,00 грн. не надавалася. Також зазначає, що не вважає необхідним надання адвокатом послуги - аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі в обсязі 4 години. З цих підстав відповідач вважає, що визначений розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціною позову та (або) значенням справи для сторони. За вказаних обставин просили відмовити у задоволенні позову. Від позивача фізичної особи-підприємця [PERSON] надійшла до суду відповідь на відзив, у якій вказують на безпідставність тверджень відповідача про те, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією, оскільки, у даному випадку підлягає застосуванню ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1191 ЦК України. А тому, вважає, що ним правильно обрано спосіб захисту та спів мірно заявлено суму витрат на оплату професійної правничої допомоги, у зв`язку із чим просив позов задовольнити, з підстав, викладених у ньому. Позивач ФОП [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак попередньо направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явися, попередньо подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій вказав, що позовні вимоги заперечує та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. За вказаних обставин, відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено: 22 серпня 2016 року об 21 годині 15 хвилин по вул. Злуки, 4 в м. Тернополі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Peogeot Expert», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби були механічно пошкоджені. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2016 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Як убачається із вказаної постанови суду, [PERSON] 22 серпня 2016 року об 21 годині 15 хвилин керував транспортним засобом «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER] в м. Тернополі по вул. Злуки, 4 в стані алкогольного сп`яніння (результат тесту - 2,36 промілле алкоголю), був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не надав переваги у русі транспортному засобу «Peogeot Expert», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що рухався в попутному напрямку по тій смузі на яку він мав намір перестроїтися, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/0499294 від 19 серпня 2016 року, страхувальником [PERSON] було застраховано транспортний засіб «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER] у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» строк дії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/0499294 - з 20 серпня 2016 року по 19 лютого 2017 року, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200000 гривень; за шкоду, заподіяну майну - 100000 гривень; розмір франшизи - 500 гривень. Власником транспортного засобу, який внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, отримав механічні пошкодження - автомобіля «Peogeot Expert», 1997 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 25 серпня 2016 року особою, яка на момент вчинення ДТП керувала транспортним засобом «Peogeot Expert», реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON] було подано у ПрАТ «УПСК» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка трапилася 22 серпня 2016 року о 21 годині 15 хвилин по вул. Злуки, 4 в м. Тернополі, за участю автомобілів «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER] та «Peogeot Expert», реєстраційний номер [NUMBER] . Також, власник транспортного засобу [PERSON] звернулася у ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату їй страхового відшкодування (а.с.15). Згідно акту огляду транспортного засобу від 26 серпня 2016 року, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Peogeot Expert», реєстраційний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження: зміщення задньої бокової дверки, пошкодження замка; задня права стійка - злом, деформація; фонар правий задній - розбитий; бампер задній - деформований; бампер задній правий, дверка задня права - деформовані; заднє праве крило - деформація; пошкодження петлі кріплення дверки задньої (завіс); обшивка внутрішня правого крила - деформація; глушник - відірвано кріплення, зігнутий.Відповідно до калькуляції №2474.3688 від 14 жовтня 2016 року,вартість ремонту «Peogeot Expert» складає 12762,30 гривень. Так, ПрАТ «УПСК» на підставі страхового акту №ОЦ/173/000/16/0210 від 04 січня 2017 року, виплачено потерпілій [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 8125,55 гривень, що підтверджується платіжним доручення №49 від 04 січня 2017 року. (а.с.20) 25 квітня 2017 року за № №РУ/000/16/0210/1 ПрАТ «УПСК» направлено на адресу [PERSON] претензію про відшкодування збитків у порядку регресу, у якій повідомлено про необхідність відшкодувати ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» завдані збитки у сумі 8125,55 гривень, у строк не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання цієї вимоги . (а.с.21) Згідно викладених у позові обставин, зазначена вимога залишилась невиконаною відповідачем. 02 серпня 2019 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] було укладено договір №02/08/2019 про відступлення права вимоги, згідно умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. (а.с. 5-7) Згідно із п.33 Додатку №1 до Договору №02/08/2019 про відступлення права вимоги ФОП [PERSON] набув права вимоги до [PERSON] щодо відшкодування у порядку регресу у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АК/0499294 від 19 серпня 2016 року в розмірі 8125,55 гривень. Таким чином до позивача ФОП [PERSON] перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АК/0499294 від 19 серпня 2016 року в розмірі 8125,55 гривень. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Згідно до вимог ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» та нормами Закону України «Про страхування». Вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно із вимогами ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно до вимог частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вимогами частини другої статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до вимог статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Тобто, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після виплати страхового відшкодування припиняються правовідносини, пов`язані з відшкодуванням шкоди, а на заміну їм виникають нові правовідносини щодо права зворотної вимоги. В таких правовідносинах страховик по відношенню до винуватця ДТП виступає кредитором, а винуватець ДТП по відношенню до страховика - боржником. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. (стаття 514 ЦК України). Приписами статті 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога немає особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України). Під час розгляду цивільної справи №465/646/11 (постанова від 31.10.2018 року), Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, а змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Відповідно до договору про відступлення права вимоги № 02/08/2019 від 02 серпня 2019 року, укладеного між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та позивачем [PERSON] як суб`єктом підприємницької діяльності, а також додатку №1 до цього договору до позивача ФОП [PERSON] перейшло право вимоги, яке в порядку регресу страховик набув до відповідача [PERSON] . Відповідно до підпункту «а» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2016 року установлено, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння (результат тесту - 2,36 промілле алкоголю). Судом установлено, що відповідач не повідомив страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. За вимогами підпункту «ґ» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Суд критично сприймає викладені відповідачем у відзиві обставини щодо неналежного обрання позивачем способу захисту свого цивільного права, як такі, що спростовуються встановленими обставинами справи та нормами чинного законодавства. Відповідно із вимогами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення із [PERSON] на користь ФОП [PERSON] витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 8125,55 гривень підлягають до задоволення. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне: Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Вимогами статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч.2 ст.137 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження розрахунку вартості правничої допомоги у розмірі 3500 гривень, адвокат позивача - [PERSON] надав суду Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30 січня 2019 року, з якого убачається, що відповідно до договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30 січня 2019 року, адвокатом Самойленко П.М. було надано наступні послуги: аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі (кількість витраченого часу - 4 години, вартість послуги - 500 гривень); написання позовної заяви (кількість витраченого часу - 5-годин, вартість послуги - 1000 гривень); підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подання позову до суду (кількість потраченого часу - 2 години, вартість послуг - 500 гривень); послуги адвоката для здійснення супроводу та контролю судової справи в розмірі 1500 гривень. На підтвердження зазначених витрат стороною позивача надано платіжне доручення №Р24А712717124А71695 від 26 грудня 2019 року та платіжне доручення №Р24А704283568А69888. Разом з цим, при вирішенні питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд враховує: предмет спору, майновий стан відповідача, зокрема те, що єдиним джерелом його доходу є пенсійні виплати, надані відповідачем докази щодо стану його здоров`я , а саме наявність захворювання серцево-судинної системи та хірургічного втручання, а також те, що представник позивача - адвокат Самойленко М.П. не брав участі у жодному судовому засіданні, виходячи із розумності та співмірності заявлених вимог, з огляду на ціну позову, що складає 8125 гривень, категорії складності цивільної справи, суд приходить до переконання, що вимоги представника позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню у розмірі 2000 гривень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, із відповідача слід стягнути суму судового збору у розмірі 768,40 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: partial