Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 014/1800/73/56351 від 13.01.2006 року у розмірі 158638.13 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між [PERSON] та АППБ «Аваль», 13.01.2006 року був укладений Кредитний договір № 014/1800/73/56351, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 21240,00 доларів США зі сплатою 13% річних. 02.08.2019року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ПАТ «Оксі Банк», а ПАТ «Оксі Банк» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту № 014/1800/73/56351. 02.08.2019 року між АТ «Оксі Банк» та TОB «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПА Г «Оксі Банк» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту № 014/1800/73/56351. Таким чином, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» наділено правом грошової вимоги до Відповідачів, а ПАТ «Оксі Банк» втратив такі права. За період користування кредитними коштами. Позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 20. 12.2019 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 40525,46 дол.США, що за курсом НБУ станом на 20.12.2019 становить - 947244,21 грн. з яких: \~ \~ \~ \~заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 15660,93 дол.США, що. за курсом НБУ станом на 20.12.2019 становить- 366059,39 грн.. \~ \~ \~ \~заборгованість з пені - 798,06 дол.США, що за курсом НБУ станом на 20.12.2019 становить - 18653,89 грн. \~ \~ \~ \~заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги -2113,80 дол.США, що за курсом НБУ станом на 20.12.2019 становить - 49408,07 грн. \~ \~ \~ \~заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) -798,06 дол.США, що за курсом НБУ станом на 20.12.2019 становить - 18653,89 грн. Оскільки позичальником\~ [PERSON] так і не були повернені кошти за кредитним договором № 014/1800/73/56351 від 13 січня 2006 року, позивач змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення зазначених коштів у судовому порядку. Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 6 лютого 2020 року цивільна справа за позовною заявою Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»\~до [PERSON] \~про стягнення\~боргу за\~кредитним договором передана на розгляд за підсудністю до Фрунзенського районного суду м. Харкова та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддя від 12.03.2020 року розподілена в провадження судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Сілантьєвої Е. Є. Ухвалою суду від 16 березня 2020 року провадження по цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 8 вересня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Інших процесуальних дій у цивільній справі судом не вживалось. Уповноважений представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» у судове засідання не прибув, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог\~статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. В наданому до позову клопотанні представник позивача вказує, що підтримує позовні вимоги в цілому, просить стягнути з\~відповідача заборгованість у повному обсязі, зазначає, що розгляд справи може відбутися без представника банку за наявності наданих доказів по справі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідно до ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Реєстру територіальної громади міста Харкова, отриманих судом відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, які повернулись на адресу суду. Причини неявки відповідач суду не повідомив, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Відповідач в установлений ч. 7 ст.\~178\~ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання ЦПК України, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян. Крім того, недотримання строків розгляду справ порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади. Будучи обізнаним про розгляд справи судом, відповідач відзиву та жодних доказів не подав, а тому розгляд справи здійснений судом на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи. Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу Україниу зв`язку із неявкою в судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, і від яких не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач будучи завчасно належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, повторно, без зазначення причин свого неприбуття, не з`явився у судове засідання, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, при цьому відповідно до частини 2\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд бере до уваги, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1\~статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень часини 1\~статті 4 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2\~статті 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті\~12\~та частиною 1 статті\~81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті\~77\~та частиною 1 статті\~82 Цивільного процесуального кодексу України\~встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З матеріалів справи судом встановлено, що 13 січня 2006 року між [PERSON] та АППБ «Аваль» був укладений кредитний договір № 014/1800/73/56351, предметом якого було надання позичальнику грошових коштів у розмірі 21240 доларів США 00 центів терміном по 13 січня 2012 року включно. Відповідно до пункту 1.4 Кредитного договору сторони домовились, що для розрахуку процентів за користування кредитом буде використовуватись процентна ставка у розмірі 13 % річних.\~Кінцевий термін повернення позики\~13 січня 2012 року. Для обліку виданих кредитів банк відкриває позичальнику позичковий рахунок [NUMBER] , для обліку нарахованих процентів за користування кредитом банк відкриває позичальнику рахунок [NUMBER] (пункти 4.1, 5.1 Кредитного договору). При цьому матеріали справи не містять даних, які б свідчили про заперечення відповідачем фактів підписання вказаного вище кредитного договору про отримання банківських послуг. Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді готівкових коштів у розмірі 21240 доларів США 00 центів зі сплатою 13 % за користування кредитом у погодженому сторонами розмірі. Крім мотивів, викладених вище, суд також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 357/12292/16-ц, в якій зазначено, що неоспорювання кредитного договору, часткове його виконання відповідно до\~статті 204 Цивільного кодексу України\~свідчить про правомірність цього правочину. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття умов цього договору. Судом встановлено, що позивач виконав усі взяті на себе зобов`язання, надавши кредит у розмірі 21240 доларів США 00 центів. Проте, позичальником [PERSON] були порушені зобов`язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором. Таким чином, умови кредитного договору щодо дати кінцевого розрахунку по погашенню кредиту, процентів відповідачем порушені. 02.08.2019року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ПАТ «Оксі Банк», а ПАТ «Оксі Банк» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту № 014/1800/73/56351. 02.08.2019 року між АТ «Оксі Банк» та TОB «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПА Г «Оксі Банк» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту № 014/1800/73/56351. Таким чином, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «Оксі Банк» втратив такі права. З цього приводу слід зазначити, що частинами 1 та 2 статті 512 Цивільного кодексу України\~передбачено, що\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 1\~статті 516 Цивільного кодексу України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак, із матеріалів справи вбачається, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором\~№ 014/1800/73/56351 від 13.01.2006 року. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку з порушенням [PERSON] виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/1800/73/56351 від 13.01.2006 року, станом на 20 грудня 2019 року становить 947244 гривень 21 копійок. Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався та у встановленому законом порядку не спростовано. Вирішуючи даний спір суд виходить з положень\~Цивільного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини. Так, відповідно до частини 1\~статті 202 Цивільного кодексу України\~укладений між сторонами по справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1\~статті 626 Цивільного кодексу України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язав (частина 2\~статті 11 Цивільного кодексу України). Положеннями\~статті 1054 Цивільного кодексу України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 204 Цивільного кодексу України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання кредитного договору від 13 січня 2006 року між АППБ «Аваль» та [PERSON] ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. У свою чергу, відповідач не надав суду доказів щодо звернення до банку з письмовою заявою про його припинення/розірвання. Приписи частини 1\~статті 1049 Цивільного кодексу України\~встановлюють обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною 2\~статті 1050 Цивільного кодексу України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти, належні йому відповідно до\~статті 1048 Цивільного кодексу України. При цьому, згідно вимог статтей\~525,\~526,\~530 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу України\~у встановлений строк. Відповідно до\~статті 610 Цивільного кодексу України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1\~статті 612 Цивільного кодексу України). Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені положеннями\~статті 611 Цивільного кодексу України. Так, згідно вищевказаної норми права, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. В силу\~статті 629 Цивільного кодексу України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України). За ст.. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК. Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі Кредитного договору № 014/1800/73/56351 від 13.01.2006 року. Діюче законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриття й виконання виконавчого провадження. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, утому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України. З огляду на те, що Позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню Кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору № 014/1800/73/56351 від 13.01.2006 року, у Позивача виникло право па застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Стаття 625 ЦК України входить до розділу 1 «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже,\~нарахування інфляційних\~втрат на\~суму боргу\~і 3%\~річних входять\~до складу\~грошового зобов`язання\~і вважаються\~особливою мірою\~відповідальності боржника\~за прострочення грошового зобов`язання. Вони с способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів V унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс 11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Унаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор дістає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3 % річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 20.12.2019 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 158638,13 грн., з яких: \~ \~ \~ \~Нараховані 3% річних - 32 974,45 гри.: \~ \~ \~ \~Подвійна облікова ставка НБУ - 125 663,68 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідно до яких відповідач отримавши від банку кошти у кредит, своїх зобов`язань з їх повернення і сплати процентів за користування грошима належним чином не виконав. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивачем надано до суду належні та допустимі докази, які свідчать про порушення\~ [PERSON] виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/1800/73/56351 від 13.01.2006 року, у зв`язку з чим станом на 20 грудня 2019 року у останнього утворилась заборгованість, яка становить 158638 гривень 13 копійок,\~що свідчить про неналежне виконання відповідачем умов цього договору, а тому суд приходить до висновку, що позивачем, на виконання приписі\~статті 81 Цивільного процесуального кодексу України\~доведені позовні вимоги. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» до [PERSON] про стягнення загального розміру заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3 % річних за користування кредитом. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд відповідно до пункту 6 частини 1\~статті 264 Цивільного процесуального кодексу України\~вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2\~статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2\~статті 4 Закону України «Про судовий збір»\~судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір на загальну суму 2379 гривні 57 копійок, що підтверджено платіжним дорученням № 16 від 16 січня 2020 року. Частиною 1статті 141 Цивільного процесуальногокодексу\~України встановлено,що судовийзбір покладаєтьсяна сторонипропорційно розмірузадоволених позовнихвимог.Інші судовівитрати,пов`язані зрозглядом справи,покладаються у разі задоволення позову\~на відповідача (пункт 1 частини 2\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). На підставі викладеного,

Outcome: approved