Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Представник [PERSON] у судове засідання надав письмову заяву у якій предявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути без їх участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представники відповідачів у судове засідання не зявилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 31.01.2011 року заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] та [PERSON] (який виступав майновим поручителем за кредитним договором) про стягнення суми боргу було стягнуто в солідарному порядку суму боргу в розмірі 270776,67 грн. У звязку з чим, 22.06.2011 року державним виконавцем ВДВС Дніпропетровського РУЮ було відкрито виконавче провадження за №27187299 з примусового виконання виконавчого листа №2-126 від 15.04.2011 року, виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми заборгованості у розмірі 270776,67 грн. Після чого, 29.07.2011 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках вищевказаного виконавчого провадження, якою накладено арешт на все нерухоме майно позивача. Як встановлено судом, 27.10.2011 року державним виконавцем винесено Постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві в порядку п.2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження». Оригінал виконавчого документу разом з постановою про повернення виконавчого документа було направлено ПАТ «УкрСиббанк» і повторно виконавчий лист №2-126 від 15.04.2011 року до органів ДВС на виконання не подавалися. Крім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05.08.2011 року начальником Дніпропетровського центру управління кредитною заборгованістю клієнтів РБ ДРПЗ АТ «УкрСиббанк» на імя [PERSON] (як основного кредитора) було видано Повідомлення про анулювання боргу основного, у зв'язку із погашенням основним кредитором суми боргу. Проте, 09.11.2015 року з інформаційної довідки №47177402 позивач дізнавсь про існування вказаного арешту, який було накладеного на його нерухоме майно в рамках вказаного виконавчого провадження, у звязку з чим, 03.02.2016 року [PERSON] звернувся до органу ДВС із заявою про зняття арештів у зв'язку із виконанням рішення суду та сплатою суми боргу Банку, на що 18.02.2016 року отримав відповідь №3093/8 від державного виконавця, в якій останній зазначив, що не скасує арешт з нерухомого майна та порекомендував звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.1 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Статтею 57 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. У відповідності до ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом, заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Оскільки, виконавчий документ було повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме у зв'язку з відсутністю майна боржника, виконавчий лист з того часу повторно стягувачем не пред'являвся та борг погашено в повному обсязі, арешт повинен був бути знятий державним виконавцем. Відповідно положень ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положенням ч.2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону Відповідно до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивач підлягають солідарному стягненню сума судового збору в розмірі 551,20 грн., сплачені ним при подачі позову.

Outcome: approved