Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго», звернувшись до суду з даним позовом, просить постановити рішення, яким стягнути із відповідача [PERSON] кошти в розмірі 5644 гривні 24 коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судові витрати понесені на сплату судового збору в розмірі 243 гривень 60 коп., посилаючись на те, що відповідач 06 лютого 2012 року в м. Києві на вул. Печенігській, керуючи автомобілем «Toyota» реєстраційний номерний знак [NUMBER], порушивши вимоги правил дорожнього руху вчинив ДТП, внаслідок якої було пошкоджено застрахований згідно договору добровільного страхування наземного транспорту від 15.08.2011 року № 206-00058-11, автомобіль марки «Mitsubishi» реєстраційний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.03.2012 року було встановлено вину відповідача [PERSON] у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, якого притягнуто до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП. 07 лютого 2012 року ТОВ «Торговий Дім - НІКО» з метою отримання відшкодування звернувся в ТДВ «Страхова компанія «Індіго». Оскільки 15.08.2011 року між ТОВ «Торговий Дім - НІКО» та ТДВ «Страхова компанія «Індіго» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 206-00058-11, предметом якого є майнові інтереси, пов'язані із володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Mitsubishi» реєстраційний номерний знак [NUMBER], 28 березня 2013 року ТДВ «Страхова компанія «Індіго» було проведено виплату страхового відшкодування за письмовою заявою страхувальника в сумі 5644 гривні 24 коп. В добровільному порядку відповідач не відшкодував в порядку регрессу понесені позивачем збитки. Посилаючись на положення ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України позивач просить задовольнити позов. В судове засідання представник позивача не з'явився. В заяві адресованій суду представник ТДВ «Страхова компанія «Індіго» просить справу розглянути без його участі, а також зазначив що позов підтримує та звертає увагу суду на те, що відповідно до копії полісу обов'язкового страхування укладеного між відповідачем та СТДВ «Гарантія», передбачено франшизу у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно договору страхування, відповідно до абзацу 2 п.п. 12 ст. 12 Закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Тобто, розмір франшизи зобов'язаний відшкодувати саме винуватець у заподіянні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в заяві адресованій суду просить справу розглянути без його участі, а також зазначив що позов визнає частково, оскільки заподіяну шкоду внаслідок ДТП повинно відшкодувати СТДВ «Гарантія», з якою у нього було укладено договір цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Щодо відшкодування розміру франшизи 1000 гривень він не заперечує. Відповідач - страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» свого представника в судове засідання не направило, хоч належним чином було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, про що є відповідні відомості в матеріалах справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 15.08.2011 року між ТОВ «Торговий Дім - НІКО» та товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 206-00058-11, предметом якого є майнові інтереси, пов'язані із володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Mitsubishi» реєстраційний номерний знак [NUMBER]. 06 лютого 2012 року в м. Києві на вул. Печенігській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Mitsubishi» реєстраційний номерний знак [NUMBER] та автомобілем марки «Toyota» реєстраційний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.03.2012 року було встановлено вину відповідача [PERSON] у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, якого притягнуто до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП. 07 лютого 2012 року ТОВ «Торговий Дім - НІКО» з метою отримання відшкодування звернувся в ТДВ «Страхова компанія «Індіго». 28 березня 2013 року ТДВ «Страхова компанія «Індіго» було проведено виплату страхового відшкодування за письмовою заявою страхувальника в сумі 5644 гривні 24 коп. Позивач обґрунтовує свої вимоги щодо стягнення шкоди в порядку регресу тим, що позивач-страховик, здійснив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту від 15.08.2011 року на користь страхувальника ТОВ «Торговий Дім - НІКО» і тому він отримав право зворотної вимоги (регресу) до відповідача на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1166, 1192 ЦК України. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічні вимоги містить ст. 993 ЦК України, згідно якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, спірні правовідносини регулюються положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування» і ст. 993 ЦК України. Але дані норми законодавчо закріплюють перехід до страховика, який виплатив страхове відшкодування, права вимоги страхувальника, яке він має до особи, відповідальної за збитки (суброгація). Крім того, п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз'яснено судам, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права, а саме статтею 1191 ЦК України, а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Позивач ТДВ «Страхова компанія «Індіго» стверджує, що саме відповідач [PERSON] повинен відшкодувати позивачу понесені витрати пов'язані зі сплатою страхового відшкодування. Однак, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] застрахував цивільно-правову відповідальність при експлуатації ним транспортного засобу «Toyota» реєстраційний номерний знак [NUMBER] в страховому товаристві з додатковою відповідальністю «Гарантія» за полісом №АА/5045468 від 04.05.2011 року. Відповідно до п. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 від 01.07.2004 року при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» п. 16, роз'яснив судам, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Лише у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Як убачається із досліджених по справі доказів, відповідач виконав вимоги ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 від 01.07.2004 року та в установлений термін надав 07.02.2012 року страховику письмове повідомлення встановленого зразка про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 06.02.2012 року, що підтверджується повідомленням про настання страхового випадку, яке зареєстровано в СТДВ «Гарантія» 07.02.2012 року за вхідним №831. Також із заяви відповідача вбачається, що він не бажає відшкодовувати позивачу шкоду в порядку регресу за виключенням франшизи 1000 гривень, а тому саме страховик, з яким відповідач уклав відповідний договір цивільно-правової відповідальності, має відшкодувати на користь позивача 4644 гривні 24 коп., які були сплачені страхувальнику ТОВ «Торговий Дім - НІКО» згідно договору добровільного страхування наземного транспорту. Полісом обов'язкового страхування укладеного між відповідачем та СТДВ «Гарантія», передбачено франшизу у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно договору страхування, відповідно до абзацу 2 п.п. 12 ст. 12 Закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Тому в даному випадку розмір франшизи зобов'язаний відшкодувати саме винуватець у заподіянні дорожньо-транспортної пригоди, відповідач по справі [PERSON] Позивач поніс судові витрати, а саме сплачено судовий збір в розмірі 243,60 гривень, що підтверджується копією платіжного доручення від 05.09.2014 року № 7854. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем в розмірі 243,60 гривень підлягають стягненню із відповідачів пропорційно задоволених сум позову, а саме з СТДВ «Гарантія» необхідно стягнути на користь позивача 200,43 грн., з відповідача [PERSON]- 43,17 грн. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved