Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач - Український державний університет фінансів та міжнародної торгівлі (далі Університет) звернувся з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за проживання в гуртожитку в сумі 13\~156, 68 грн.. Під час розгляду справи позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за проживання в гуртожитку в сумі 21\~629, 18 грн. Позов обґрунтований тим, що заборгованість у відповідача утворилася за період проживання часу з вересня 2012 року по 25 серпня 2015р.; наявність заборгованості була виявлена за результатами проведеної службової перевірки 18.02.2015р., в ході якої було встановлено, що відповідач не є працівником Університету, не є студентом, фактично проживає та зареєстрована у кімнаті площею 34, 0 кв.м. разом з дитиною сином [PERSON], [INFO]. Від отримання повідомлень про заборгованість відповідач відмовилася, проте, щомісячно сплачує платежі продовжує проживати в гуртожитку. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнали, надавши письмові заперечення, зазначили про відсутність предмету спору у даній справі, оскільки між сторонами всупереч вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відсутній договір на житлово-комунальні послуги; 28.12.2006р. був укладений договір № 65 на проживання відповідача в гуртожитку з терміном дії з 01.01.2007 р. по 31.12.2007 р., в якому сторони домовилися про те, що сума плати відповідача за користування кімнатою становить 87.00 грн. на місяць за одне койко місце, що включає плату за комунальні послуги , до яких входять центральне опалення , постачання гарячої та холодної води та інше; даний договір не розірваний, Університетом не заявлено про припинення його дії після закінчення встановленого ним строку, що свідчить про пролонгацію його дії на цих же умовах. Відповідно, плату за проживання в гуртожитку, яка поступово збільшилася і становить вже 2300 грн. за двох осіб, відповідач вважає необґрунтованою; накази керівництва Університету про підвищення плати за проживання в гуртожитку - протиправними; розмір заборгованості необґрунтованими і недоведеним, оскільки докази, надані позивачем на підтвердження заборгованості, є неналежними через відсутність первинних бухгалтерських документів (договір; рахунки; акти звірки розрахунків, підписані обома сторонами тощо). У судовому засіданні представник відповідача також просила звернути увагу на відсутність реєстрації гуртожитку у виконавчому комітеті Київської міської ради, як це передбачено ст.. 127 ЖК України, також на те, що тарифи на послуги з утримання будинку і прибудинкової території по вул. Лобачевського, 23 (гуртожиток) виконавчим органом Київської міської ради не затверджувалися, що підтверджує необґрунтованість і безпідставність наданого позивачем розрахунку заборгованості. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозвязку, судом встановлено наступне. Український державний університет фінансів та міжнародної торгівлі є державним вищим навчальним закладом IV рівня акредитації. Фінансування Університету здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. На балансі Університету перебуває будівля студентського гуртожитку, розташована по вул. Лобачевського, 23 у м. Києві. Проте, майно Університету, включаючи й студентський гуртожиток, розташований по вул. Лобачевського, 23 в м. Києві, є загальнодержавною власністю та наданий у користування та оперативне управління Університету, що підтверджується наявним у справі листом Міністерства зовнішніх економічних звязків і торгівлі України. Доводи представника відповідача про відсутність реєстрації зазначеного гуртожитку у виконавчому комітеті Київської міської ради, як це передбачено ст. 127 ЖК України, суд не може прийняти до уваги як обгрунтовані, оскільки вказана норма регулює порядок реєстрації обєктів комунальної власності територіальної громади, а не державної власності, яким є вказаний студентський гуртожиток. Як убачається з наявних у справі письмових доказів, наказом від 01.03.2002 р. № 34-к відповідач [PERSON] була прийнята на посаду спеціаліста І категорії спортивного центру Університету. Наказом від 08.10.2012 р. № 525-к була переведена на посаду провідного фахівця відділу охорони праці Університету, у подальшому, - наказом від 22.12.2014р. № 750-к була звільнена за п. 1) ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до наявного в матеріалах справи Висновку службової перевірки за фактами порушень правил внутрішнього розпорядку та порядку проживання в студентському гуртожитку УДУФМТ мешканкою [PERSON] від 18.02.2015р., листів Університету, які направлялися у відповідь на неодноразові запити народних депутатів і депутатів Київської міської ради, - у в Університеті відсутнє документальне підтвердження (ордер, договір на проживання, реєстраційна картки тощо) проживання [PERSON] в гуртожитку, оскільки на час вселення в гуртожиток станом на 12.10.2001р. відповідач в Університеті не навчалась і не працювала, рішень про надання житлового приміщення у гуртожитку відповідачці та її сину [PERSON] ректором Університету та комісією з поселення не приймалося і не затверджувалося, направлення на поселення відповідно до Житлового кодексу України не видавалися. При цьому, сторонами у судовому засіданні визнається і, відповідно до статті 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню той факт, що з 12.10.2001р. та на час розгляду справи відповідач [PERSON] разом із своїм сином [PERSON], [INFO], фактично проживає у гуртожитку в окремій кімнаті № 525, площею 34 кв. м., була зареєстрована у встановленому законом порядку 12.10.2001 року, що також підтверджується реєстраційною відміткою в її паспорті. Відповідно до ст.ст.67, 68, 162 ЖК України, Правил користування житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.1992 р. № 572, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами, а наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартплату та плату за комунальні послуги. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача [PERSON] за проживання в гуртожитку здійснений на підставі наявних в матеріалах справи наказів ректора Університету від 26.08.2013 р. №466а «Про внесення змін до Наказу від 06.02.2013р. №100», від 29.04.2013р. № 242-а «Про підвищення вартості проживання в гуртожитку, від 06.02.2012 р. №100 «Про перегляд оплати за проживання в гуртожитку» та від 14.05.2009 №286 «Про перегляд оплати за проживання в гуртожитку, якими затверджені розміри щомісячної плати за проживання у гуртожитку. Доводи відповідача про протиправність вказаних наказів та необґрунтованості встановленої ректором Університету плати, оскільки її розмір не ґрунтується на даних про витрати Університету, суд оцінює критично, оскільки зазначені накази відповідачем в судовому порядку не оскаржені, не чинними не визнавалися і не скасовані у встановленому порядку. Вартість платних послуг, в тому числі і послуг за проживання, визначена позивачем з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності» та спільного наказу Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 23.07.2010 №736/902/758 «Про затвердження порядків надання платних послуг державними і комунальними навчальними закладами». Відповідно до цього наказу, вартість за проживання встановлена Університетом на базі економічного обґрунтування витрат, пов'язаних з її наданням, зокрема витрат на заробітну плату, нарахувань на заробітну плату, комунальних послуг та енергоносіїв, витрат на проведення обслуговування, ремонту та інших витрат. Всі ці складові відображені в наданому позивачем суду кошторисі вартості проживання для інших громадян та працівників в кімнатах площею 34 кв.м. (2 особи) , який містить найменування наданих послуг, тарифи та суму; нарахування та відображення в обліку Університету плати за фактичне проживання відповідача здійснювалося на підставі Таблиці розподілу проживаючих в студентському гуртожитку, яка відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» до первинних бухгалтерських документів. Твердження відповідача, що докази на підтвердження заборгованості по оплаті за проживання в гуртожитку є сфальсифікованими, а нарахування за проживання в гуртожитку суперечать встановленим тарифам, є безпідставними. Згідно з п. 1.7 Положення про гуртожиток, а також п. 1.4 Правил внутрішнього розпорядку, при поселенні в гуртожиток Університету укладається договір на проживання, а не на житлово-комунальні послуги, як зазначає відповідач. Статті 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг укласти договір на надання житлово-комунальних послуг (п. 1 ч. 3 ст. 20, п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону). Позивач не є виконавцем житлово-комунальних послуг, оскільки такими виконавцями,згідно наявних у справі доказів, є ТОВ «Єврореконструкція», ПАТ «Київенерго», ПАТ «АК «Водоканал» та інші. Проте, оскільки балансоутримувачем гуртожитку, який перебуває у державній власності, тобто, особою, яка несе витрати з його утримання і обслуговування, здійснює користування ним та його оперативне управління є позивач, а відповідач фактично проживає у гуртожитку, то відсутність між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення [PERSON] від їх оплати за умови фактичного проживання в гуртожитку, факт якого підтверджує відповідач. Крім того, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком за умови, якщо споживачеві запропонований (знову ж таки) виконавцем послуг договір відповідає типовому договору, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, зазначеній в постанові від 10 жовтня 2012 року № 6-110цс12. Як було зазначено вище, згідно з п. 10.2 Положення про гуртожиток, розмір місячної плати за користування житловим приміщенням, місцями загального користування та за надані житлово-комунальні послуги встановлюється керівництвом Університету відповідно до законодавства, тарифів, порядку розрахунків. Стосовно доводів відповідача про пролонгацію дії договору № 65 від 18.12.2006р. на проживання в гуртожитку і наявність у ньому встановленої плати в гуртожитку на рівні 87, 00 грн. щомісячно, судом встановлено, що згідно п. 6.1. договору термін його дії з 01.01.2007 по 31.12.2007 р.; будь-яких положень щодо автоматичної пролонгації строку його дії договір не містить. Оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача за проживання у гуртожитку здійснений відповідно до ст. ст. 67, 68, 162 Житлового кодексу України, Правил користування житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, наказів ректора Університету від 26.08.2013 № 466а «Про внесення змін до Наказу від 06.02.2013р. № 100», від 29.04.2013 № 242а «Про підвищення вартості проживання в гуртожитку, від 06.02.2012 № 100 «Про перегляд оплати за проживання в гуртожитку» та від 14.05.2009 № 286 «Про перегляд оплати за проживання в гуртожитку», якими затверджені розміри плати за проживання у гуртожитку, підтверджується Таблицею розподілу проживаючих в студентському гуртожитку, яка відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» до первинних бухгалтерських документів, ґрунтується на даних кошторису вартості проживання для інших громадян та працівників в кімнатах площею 34 кв.м. (2 особи) , який містить найменування наданих послуг, тарифи та суму; вказаний розрахунок відображає фактично сплачені відповідачем щомісячно грошові суми в рахунок погашення заборгованості, суд приймає вказаний розрахунок до уваги, як належний доказ на підтвердження наявної заборгованості відповідача по оплаті за проживання двох осіб (її і сина) у гуртожитку. Відповідно до вказаного розрахунку, заборгованість відповідача по оплаті за проживання в гуртожитку станом на25.08.2015р. становить 21\~629, 18 грн. Як підтверджується наданими суду доказами, відповідачці було надіслано письмове повідомлення від 08.09.2015р. про наявну заборгованість та необхідність проведення акту звірки, яке остання отримала 10.09.2015р. і на вимогу позивача заборгованість на сплатила. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості. Згідно з ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати по справі 487, 20 грн., які належить стягнути з відповідача. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved