Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Позивач та його представник просять суд визнати не дійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 14.01.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кущинською Є.В. за реєстровим номером 48. Також просять суд скасувати реєстрацію права власності на зазначену квартиру, проведену на підставі вказаного вище договору дарування. Свої вимоги обґрунтовують тим, що після укладення зазначеного договору позивач продовжив проживати у даній квартирі, здійснює оплату комунальних послуг, іншого житла не має. Відповідачка надавала позивачу дрібну допомогу по господарству. Останній час відповідачка перестала відвідувати позивача та ігнорує його дзвінки. 26.07.2019 року позивач отримав письмову відповідь від адвоката, з якої він зрозумів правову природу договору довічного утримання. До відповіді адвоката позивач вважав, що відповідно до умов вказаного договору дарування він повинен отримувати належний догляд, має повне право проживання у цьому житлі до смерті, що відповідач зобов`язана поховати позивача і тільки тоді вона отримає у власність вказану квартиру, тобто позивач не мав наміру здійснити відчуження своєї квартири до своєї смерті. На підставі ст.ст.203,229,717 ЦК України, з урахуванням того, що позивач помилявся щодо обставин укладеного правочину, і просять суд задовольнити позовні вимоги. В окремо поданій заяві позивач просить суд поновити йому строк позовної давності враховуючи те, що лише після отримання зазначеної вище відповіді адвоката позивач усвідомив, що в дійсності він уклав з відповідачкою договір дарування, а не договір довічного утримання. Позивач та його представник до суду не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. 15.11.2019 року відповідачка [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила в позові відмовити. Зазначила, що позивач пропустив строк позовної давності, що вона визнає, що позивач залишився проживати у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги за квартиру, що у нього не має іншого житла. Вказала, що право проживати в квартирі вона надала позивачу за усною з ним згодою. Зазначила, що твердження позивача про помилку з приводу правової природи договору, їх взаємних прав та обов`язків по договору є необґрунтованими, недоведеними. 06.12.2019 року до суду від відповідачки надійшла заява (а.с.84) в якій вона зазначила, що погоджується з позовними вимогами, не заперечує проти задоволення судом позовних вимог, що вона досягла згоди з представником позивача щодо даної справи. Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилася, 20.01.2020 року надала суду засвідчену належним чином заяву про визнання позову і розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що отримала позовну заяву і додатки до неї, що їй зрозумілі наслідки визнання позову. Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кущинська Євгенія В`ячеславівна до суду не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заперечення проти позову суду не надала. Судом встановлено, що 14.01.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений 14.01.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кущинською Є.В. за реєстровим номером 48 (а.с.14-16). За даним договором позивач [PERSON] безоплатно передав відповідачці [PERSON] зазначену квартиру. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на зазначену квартиру в реєстрі не зареєстровано (а.с.57). Згідно до довідки з Реєстру територіальної громади м.Харкова, позивач зареєстрований за адресою квартири [ADDRESS] . Відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.46). Згідно до квитанцій (а.с.12,13), позивач в 2019 році сплачував комунальні послуги за зазначену вище квартиру. 26.07.2019 року на адресу позивача була складена письмова відповідь від адвоката Суховерської О.В., з якою він зрозумів правову природу договору довічного утримання і договору дарування, різницю між ними. Зважаючи на це, що лише після отримання зазначеної вище відповіді адвоката позивач усвідомив, що в дійсності він уклав з відповідачкою договір дарування, а не договір довічного утримання, враховуючи вік позивача, суд дійшов до висновку про поновлення позивачу строку звернення до суду з позовною вимогою про визнання договору недійсним. Згідно до ст.717 ЦК України за договором\~дарування одна\~сторона (дарувальник)\~передає або\~зобов`язується\~передати в\~майбутньому другій\~стороні (обдаровуваному)\~безоплатно майно\~(дарунок)\~у власність.\~ Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Частиною 1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення\~судового рішення\~у зв`язку\~з відмовою\~позивача від\~позову або\~визнанням позову\~відповідачем суд\~роз`яснює сторонам\~наслідки відповідних\~процесуальних дій,\~перевіряє,\~чи не\~обмежений представник\~відповідної сторони\~у повноваженнях\~на їх\~вчинення.\~ У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Приймаючи до уваги, що відповідачка [PERSON] визнала позов, про що зазначила в заяві, що надійшла до суду 20.01.2020 року, що відповідачці зрозумілі наслідки визнання позову, беручи до уваги законні підстави для задоволення позовних вимог, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. При цьому суд бере до уваги, що відповідачка отримала позовну заяву і додані до неї документи, обізнана про судовий розгляд справи в суді, особисто до суду з`явитися не може через тяжкий стан свого здоров`я, що вона проживає в Полтавській області. Судові витрати позивача відносяться на його рахунок, так як у заяві про уточнення позовних вимог представник позивача просить суд судові витрати покласти саме на позивача.

Outcome: approved