Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач \~\~ ТОВ КУПЕР ПРАЙС 02 грудня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. \~\~ Посилався на те, що 04 травня 2007 року між ЗАТ ОТП Банк, правонаступником якого є ПАТ ОТП Банк,\~ та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №PL-D00/080/2007, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 15070 грн. 00 коп. 04 лютого 2011 року між ПАТ ОТП Банк та ТОВ Фінансова компанія [PERSON]Факторинг було укладено договір факторингу, згідно якого ТОВ Фінансова компанія [PERSON]Факторинг прийняло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Відповідно до п.4 Протоколу №7 від 22.04.2011 року загальних зборів\~ ТОВ Фінансова компанія [PERSON]Факторинг змінило найменування на ТОВ КУПЕР ПРАЙС і на даний час є правонаступником усіх прав та обовязків ТОВ Фінансова компанія [PERSON]Факторинг. Позивач вказував, що відповідачем умови договору належним чином не виконувалися, \~ станом на 28 листопада 2014\~ року за відповідачем рахується заборгованість за договором. В поданій до суду позовній заяві позивач просив суд \~ стягнути з [PERSON] суму в розмірі \~ 32561,21\~ грн. та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, звертався з заявою, в якій просив суд розглядати справу без участі представника. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в задоволенні вимог ТОВ «Купер Прайс». Не оспорював обставину укладення відповідачем кредитного договору, отримання кредитних коштів та неналежне виконання умов в частині повернення грошових коштів. Але посилався на те, що позивачем не доведено факт переходу права вимоги. Окрім того вважає, що позивачем пропущено строки позовної давності в частині вимог про стягнення пені. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши \~ \~ зібрані в справі докази, \~ приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що\~04 травня 2007 року між ЗАТ ОТП Банк, правонаступником якого є ПАТ ОТП Банк, \~ та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №PL-D00/080/2007, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 15070 грн. 00 коп. Позивач виконав взяті на себе за договором зобовязання, \~ надав відповідачу кредитні кошти. Факт укладення кредитного договору та отримання коштів не оспорюється відповідачем. 04 лютого 2011 року між ПАТ ОТП Банк та ТОВ Фінансова компанія [PERSON]Факторинг було укладено договір факторингу, згідно якого ТОВ Фінансова компанія [PERSON]Факторинг прийняло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути\~ замінений особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до норм ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За нормами законодавства клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності, а фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України). При цьому нормами ЦК України не встановлено жодних обмежень щодо складу осіб (боржників), по відношенню до яких здійснюється уступка права вимоги при укладенні договорів факторингу. Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами 1, 2 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним. Крім того, відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України відступлення права вимоги, яке має наслідком заміну кредитора у зобов'язанні, передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи предмет договору факторингу, до фактора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи умови щодо валюти кредитування. Тому посилання представника відповідача на ту обставину, що позивач не надсилав жодних повідомлень про зміну кредитора не заслуговує на увагу, оскільки відсутність такого повідомлення жодним чином не звільняє боржника від виконання зобовязань. При цьому представник відповідача в судовому засіданні не оспорював тієї обставини, що виконання зобовязань за кредитним договором відповідачем було припинено. Також встановлено, що відповідно до п.4 Протоколу №7 від 22.04.2011 року загальних зборів ТОВ Фінансова компанія [PERSON]Факторинг змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю КУПЕР ПРАЙС\~ і на даний час є правонаступником усіх прав та обовязків ТОВ Фінансова компанія [PERSON]Факторинг. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що ТОВ КУПЕР ПРАЙС набув права вимоги до [PERSON] за кредитним договором. Посилання представника відповідача в судовому засіданні на ту обставину, що позивачем не надано належних доказів щодо переходу прав вимог судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивачем на підтвердження даної обставини надано копію відповідного договору факторингу, яка завірена представником позивача. Судом також встановлено, що у звязку з порушенням відповідачем [PERSON] своїх договірних зобовязань станом на 28.11.2014 року наявна заборгованість за кредитним договором у сумі 25943,21 грн., з яких: 14591,86 грн. - залишок заборгованості за кредитом; 11351,35 грн. - сума відсотків за користування кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Тому суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON]\~ на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором \~ в \~ сумі 25943,21 грн. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач прострочила виконання грошового зобовязання за договором, вона зобовязана на вимогу позивача сплатити три проценти річних. Тому суд приходить до висновку, що в цій частині вимоги позивача також підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2972,45 грн. трьох відсотки річних. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. З наданого позивачем до суду розрахунку вбачається, що вимоги про стягнення суми пені за договором заявлені поза межами строків позовної давності. На підстави викладеного, враховуючи наявність клопотання представника відповідача, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог в частині стягнення пені у звязку зі спливом строків позовної давності. Також з відповідача \~ \~ відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України \~ підлягає стягненню 325,61 \~ \~ грн. \~ \~ понесених позивачем \~ судових витрат.

Outcome: partial