Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

Позивач, уточнивши позовні вимоги, звернулася із відповідним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить 1/3 частки будинку із надвірними будівлями за адресою [ADDRESS]. Відповідачам також належить по 1/3 частки. 31 травня 2001 року сторонам надано державний акт на право власності на земельну ділянку за вказаною вище адресою. Оскільки сторонам належить по 1/3 частки у домоволодінні, позивач просить визначити розмір часток у праві власності на земельну ділянку, а саме, що кожному належить по 1/3 частки. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, сповіщені належним чином. Представник відповідачів надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Судом встановлено, що сторони є співвласниками домоволодіння [ADDRESS] у рівних частках (а.с.3, 28-29) На підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, сторонам належить земельна ділянка за вказаною вище адресою. Частки сторін у праві власності не зазначено. Згідно із ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Таким чином, судом встановлено, що земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності сторін. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися із позовом до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Таким чином, у разі наявності спору між особами, справа підлягає розгляду у судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутні спір щодо здійснення ними права власності. Позовні вимоги є у тому, щоб суд визначив, кому та скільки належить у праві власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою усіх співвласників. Згідно із частиною 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, визначення часток співвласників у спільній сумісній власності можливо тільки у разі виділу частки з спільного майна, у іншому випадку сторони здійснюють своє право власності майном без визначення часток. Сторонами не заявлено вимог про виділ частки з майна або розподіл, сторони не мають бажання виділятися або розділятися взагалі. Отже, оскільки між сторонами взагалі відсутній будь-який спір щодо належного їм майно, питання про виділ частки не ставиться, вимоги щодо визначення часток у праві власності є такими, що не підлягають задоволенню. Суд не приймає до уваги посилення позивача на ст. 87 ЗК України щодо виникнення права спільної часткової власності на земельну ділянку, зокрема, за рішенням суду, оскільки у даному випадку мова йдеться про виникнення права на землю, якого раніше не було. У даному випадку сторони вже мають право власності на земельну ділянку, та відповідно, до ст. 319 ЦК України, не позбавлені права здійснювати право власності на свій власний розсуд, зокрема, визначити розмір часток кожного за домовленістю або шляхом укладення договору. Вказані вище обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Повний текст рішення складено 07 березня 2014 року.

Outcome: dismissed