Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач у грудні 2014 року звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що відповідно до укладеного договору №220253 СRED від 08.04.2008 року відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 4000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 05.04.2010 року. В якості забезпечення повернення кредиту, між Банком та відповідачем [PERSON] 08.04.2008 року було укладено договір поруки №220253 СRED. Разом з тим, [PERSON] зобов'язання належним чином не виконала, у зв'язку з чим у неї перед позивачем станом на 21 вересня 2014 року утворилася заборгованість в розмірі 2908,20 доларів США, яка згідно офіційного курсу Національного банку України становить 39 057 грн. 19 коп. Просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість в розмірі 39 057 грн. 19 коп., а також витрати по сплаті судового збору. Справа слухалась у відсутність сторін, які в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися судом про місце та час розгляду справи. Представник позивача надала заяву, в якій судове засідання просила провести у її відсутність. Позов підтримала у повному обсязі. У разі відсутності відповідачів, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Крім того, просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку судові витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик їх до суду у розмірі 150 грн. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи через публікацію в пресі оголошення. Причину своєї неявки суду не повідомили. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що представник позивача не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідачів, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 08 квітня 2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №220253 СRED (а.с.9-13). Частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до умов договору, погоджених сторонами, відповідачка [PERSON] отримала кредит в іноземній валюті в сумі 4 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом з кінцевим терміном погашення 05 квітня 2010 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] 08 квітня 2008 року укладено договір поруки №220253 СRED, за умовами якого поручитель взяв на себе відповідальність за повне, своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань (а.с.14). Крім того, умовами договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (п.2). Однак, як встановлено судом та підтверджується наданими позивачем доказами, позичальник повністю припинив сплату платежів згідно кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 21 вересня 2014 року становить 2908,20 доларів США, з яких 847,74 доларів США -заборгованість за кредитом, 1904,25 доларів США - заборгованість по процентам; 18,62 доларів США - штраф (фіксована частина); 137,60 доларів США - штраф (процентна складова) (а.с.4). Вказана заборгованість за кредитним договором, згідно офіційного курсу Національного банку України, станом на 21 вересня 2014 року становить 39 057 грн. 19 коп.(а.с.5). У зв'язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору, позивач 03 листопада 2014 року надіслав відповідачам вимоги про погашення простроченої заборгованості, однак відповідачі жодним чином на неї не відреагували (а.с.6-8). Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч.1 ст.530 ЦК України)). Відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Оскільки відповідачка [PERSON] не виконала взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, й відповідно не надала доказів своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, згідно із положеннями ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст. 541 ЦК України). У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України). Враховуючи наведене, позичальник [PERSON] та поручитель [PERSON] несуть солідарну відповідальності за виконання вимог кредитного договору. Таким чином, суд вважає, що вказаний вище борг по кредитному договору підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача у повному об'ємі. Крім того, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача також підлягають солідарному стягненню і судові витрати, понесені останнім у зв'язку із зверненням до суду з даним позовом та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів до суду.

Outcome: approved