Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

Позиція сторін у справі Стислий виклад позиції позивача У січні 2019 року [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду міста Києва із позовом до Національного музею народної архітектури та побуту України про зобов`язання перерахувати страхові внески у розмірі 22 % нараховані на середню заробітну плату за час вимушеного прогулу [PERSON] за період з 16 грудня 2013 року до 15 листопада 2018 року до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з відображенням цього у щомісячній звітності, а також про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що судовим рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2015 року у справі № 753/17097/14 про поновлення на роботі у сумі 68 520, грн. Наказом в.о. генерального директора Національного музею народної архітектури та побуду України від 15 листопада 2018 року № 974 «Про поновлення [PERSON] » виконано судове рішення та поновлення [PERSON] на посаді начальника наукового відділу озеленення та ландшафту з 16 грудня 2013 року та зобов`язано приступити до виконання посадових обов`язків. Після поновлення на роботі [PERSON] перебувала на лікарняному, однак після виходу з лікарняного їй повідомили про необхідність отримання довідки форми ОК-5 для нарахування лікарняних. Звернувшись до Головного управління Пенсійного фонду України та ознайомившись з довідкою форми ОК-5 від 10 грудня 2018 року, [PERSON] виявила відсутність сплати відповідачем страхових внесків із заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 16 грудня 2013 року до 15 листопада 2018 року. Виходячи з принципу розумності та справедливості позивач просила стягнути з відповідача на її користь 1 000, 00 грн в порядку відшкодування моральної шкоди. Стислий виклад позиції відповідача 08 липня 2019 року від Національного музею народної архітектури та побуту України до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що всі стягнення позивачем здійснювались у Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845), згідно з яким кошти безспірно списувались Державною казначейською службою України з рахунків відповідача у справі. Нарахування, утримання та сплата податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому статтею 168 Податкового Кодексу України. Позивач отримавши кошти у сумі 68 520, 00 грн та 9 350, 00 грн відповідно до Порядку № 845 на виконання вимог Податкового кодексу України зобов`язаний був вжити заходів, які могли забезпечити відповідачу виконати функцію податкового агента з утримання відповідних податків з нарахованої суми або сплатити їх сам. Крім того, в мотивувальній частині позовної заяви позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що вона переживала моральні страждання, що нею втрачено нормальні життєві зв`язки, не наведено, яких саме додаткових зусиль було докладено позивачем для організації свого життя. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Процесуальні дії Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року позов [PERSON] передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 04 березня 2015 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року у справі № 753/17097/14 скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано наказ генерального директора Національного музею народної архітектури та побуду України від 10 грудня 2013 року № 696 про звільнення [PERSON] з посади начальника наукового відділу озеленення та ландшафту з 16 грудня 2013 року незаконним та скасовано його. Поновлено [PERSON] на посаді начальника наукового відділу озеленення та ландшафту Національного музею народної архітектури та побуту України з 16 грудня 2013 року. Стягнуто з Національного музею народної архітектури та побуду України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 грудня 2013 року по 04 березня 2015 року в сумі 35 587, 80 грн та моральну шкоду в сумі 1 000, 00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 серпня 2017 року у справі № 753/11189/17 стягнуто з Національного музею народної архітектури та побуду України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2015 року у справі № 753/17097/14 про поновлення на роботі в сумі 68 520, 00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Як зазначив позивач та не заперечувалось стороною відповідача, наказом в.о. генерального директора Національного музею народної архітектури та побуду України від 15 листопада 2018 року № 974 «Про поновлення [PERSON] » виконано судове рішення та поновлення [PERSON] на посаді начальника наукового відділу озеленення та ландшафту з 16 грудня 2013 року та зобов`язано приступити до виконання посадових обов`язків. Як вбачається із довідки Пенсійного фонду України Форми ОК-5, яку сформовано 10 грудня 2018 року, за 2015 рік за [PERSON] не сплачувались будь-які страхові внески, а відтак суд не приймає подані стороною відповідача докази, які датовані більш ранньою датою про начебто сплату страхових внесків. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Відповідно до положень статті 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення» обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. У пункті 1 частини першої статті 4 Закону України «Про облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зазначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; Згідно з частиною другою статті 7 цього Закону для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів), та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована. Зазначений порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул. Частинами шостою - восьмою статті 9 вказаного Закону визначено, що для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв`язку. При цьому платники, зазначені пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). В разі стягнення судом середньої заробітної плати за вимушений прогул роботодавець зобов`язаний включити стягнену суму до фонду оплати праці, попередньо нарахувавши та відобразивши її в бухгалтерському обліку підприємства, а також у встановленому законом розмірі сплатити єдиний соціальний внесок на відповідний казначейський рахунок органу доходів і зборів. База нарахування єдиного соціального внеску визначається шляхом ділення встановленої судом середньої заробітної плати на кількість місяців, за які вона стягнена. Обов`язковою передумовою перерахування єдиного соціального внеску до бюджету є нарахування роботодавцем вказаної в судовому рішенні суми як заробітної плати та її відображення в бухгалтерському обліку. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що в порушення наведених норм матеріального права, відповідач не здійснив нарахування стягнутої судом суми, не включив її до фонду оплати праці та не обрахував і не сплатив єдиний соціальний внесок до бюджету. Тим самим, з вини відповідача індивідуальні відомості про позивача, як застраховану особу не відображали страхового періоду та сплати єдиного соціального внеску за спірний період. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання Національного музею народної архітектури та побуту України перерахувати страхові внески у розмірі 22 % нараховані на середню заробітну плату за час вимушеного прогулу [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з відображенням цього в щомісячній звітності до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Заявляючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач не зазначила, в чому така шкода полягає, що позбавляє суд можливості стверджувати про наявність такої шкоди, а також визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині вимог за недоведеністю.

Outcome: partial