Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач Херсонське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , Фізичної особи-підприємця [PERSON] , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Молодіжний житловий комплекс» про визнання недостовірною інформації та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просив суд визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує права, ганьбить ділову репутацію Херсонського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», інформацію наступного змісту: «Але зрештою квартири виявились дорожчими за придбані у класичній іпотеці…»; «Для кожного інвестора (так називають молоді родини) відсоток різний.»; «Бажаючих отримати дешеве житло мало б бути багато. Але це не зовсім так - надто вже «прославився» згаданий вище Фонд…»; «Наразі є 14 молодих родин, які вже протягом довгого часу не можуть стати власниками квартир, причому вартість житла вони сплатили своєчасно та у повному обсязі - деякі навіть переплатили.»; « [PERSON] - інвестор, який вже понад 10 років у судах різних інстанцій доводить своє право володіння квартирою.»; «…а далі протягом 28 років сплачувати щоквартально близько 250 дол.США.»; «…забудовник затягував строки здачі…. Численні звернення [PERSON] до Фонду, а згодом - і до суду - завершувались тим, що йому намагались «намалювати» заборгованість буквально зі стелі.»; « [PERSON] (дружина [PERSON] ) так само працює разом із чоловіком, що на думку [PERSON] аж ніяк не становить зацікавленості та конфлікту інтересів.»; «Тобто приватне підприємство отримало майже 9 млн. бюджетних коштів, його максимально звільнили від сплати додаткових податків та внесків, а землевпорядна документація не приведена до ладу? Більш того, кількість родин, які мали в`їхати, але так і не в`їхали через штучні юридичні перепони, меншою не стала.»; «…класична банківська іпотека виявляється більш доступною за «доступне» житло у Херсоні. За словами інвесторів, вартість «доступного» житла для деяких родин вже досягла 92 тис.доларів.», яка опублікована у статті під назвою «[INFO]», за авторством [PERSON] , [INFO] в мережі Інтернет, на сайті « [INFO] » ([INFO]). Зобов`язати відповідачів протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили розмістити в мережі Інтернет, на сайті « [INFO] » ([INFO]), спростування недостовірної інформації наступного змісту: «Офіційним веб-сайтом « [INFO] » ( [INFO] «[INFO]» [INFO] поширено недостовірну інформацію про Херсонське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» із зазначенням резулятивної частини рішення суду. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що [INFO] року в мережі Інтернет, на сайті « [INFO] » ([INFO]), власником домену якого є відповідач ФОП [PERSON] , була розміщена стаття під назвою «[INFO]», за авторством відповідачки [PERSON] , яка містить неправдиву інформацію, що порушує права, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію Херсонського регіонального управління Держмолодьжитла. Ухвалою від 30.01.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. 06.03.2019 року відповідачем ФОП [PERSON] до суду надано відзив, яким останній проти задоволення позову заперечував, при цьому зазначив, що він є неналежним відповідачем по справі оскільки є офіційним Реєстратором регіонального домену другого рівня та забезпечує послуги з реєстрації доменних імен для будь-яких фізичних або юридичних осіб. Реєстрант домену самостійно обирає доменне ім`я, визначає як воно буде використовуватись та повністю відповідає за будь яку інформацію, що розміщується, публікується та поширюється на веб-сайті з відповідним доменним іменем. ФОП [PERSON] є володільцем інформації про Реєстранта (власника) доменного імені - [INFO] . 11.03.2019 року третьою особою до суду подано письмові пояснення з приводу заявленого позову, якими погоджено позицію позивача. Ухвалою від 12.08.2019 року витребувано докази по справі. Ухвалою від 04.11.2019 року замінено первинного відповідача Фізичну особу-підприємця [PERSON] на належного відповідача [PERSON] . Ухвалою від 27.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання надала заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідачі повторно не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем проживання, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. 27.05.2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно до ч. 2ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Частиною 1 статті 91 ЦК України визначено, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. За змістом ч. 1 ст. 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене ст. 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, яка порушує право на ділову репутацію юридичної особи. Відповідно до ст. 299 ЦК України особа має право на недоторканість своєї ділової репутації та може звернутись до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно ст. 277 ЦК України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Системний аналіз положень ст.277 ЦК України вказує на те, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [INFO] року в мережі Інтернет, на сайті «Херсонський Вісник» ([INFO]), власником домену якого є ФОП [PERSON] , була розміщена стаття під назвою «[INFO]», за авторством [PERSON] . Стаття 1 Закону України «Про інформацію» визначає поняття інформації, як документованих або публічно оголошених відомостей про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та довкіллі. Відтак, інформація - це відомості про конкретні факти. Негативною належить вважати інформацію, у якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, тощо). Чинне законодавство не містить визначення поняття яке відповідає засобам масової інформації в мережі Інтернет, а також спеціального нормативно правового акту, який би визначав їх статус, порядок створення та засади діяльності. Інтернет всесвітня інформаційна система загального доступу, яка логічно зв`язана глобальним адресним простором та базується на Інтернет-протоколі, визначеному міжнародними стандартами (стаття 1 Закону України „Про телекомунікації). Веб-сайт - сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом (частина перша Закону України «Про авторське право і суміжні права»). Власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу. З наданої інформації, на виконання ухвали суду від 12.08.2019 року убачається, що власником веб сайту [INFO] є фізична особа [PERSON] . Частиною 2 ст. 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширила інформацію, переконатися в її достовірності. На підставі п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що комерційні банки України самостійно встановлюють ставки та комісійну винагороду за надання фінансових послуг. Основною метою будь-якого комерційного банку є одержання прибутку в інтересах банку та його акціонерів. Херсонське регіональне управління Держмолодьжитла є неприбутковою бюджетною установою, що реалізує державну житлову політику та проводить соціальну підтримку громадян, з метою вирішення їх житлових проблем, що підтверджується відповідним рішенням ГУ ДФС у Херсонській області від 25.09.2017 . На спростування твердження про те, що «квартири виявились дорожчими за придбані у класичній іпотеці» посилається на Порівняльну характеристику умов надання кредиту на будівництво житла за програмою Держмолодьжитла та банківською установою станом на грудень 2018 року від 26.12.2018 року №1155. Положенням про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.05.2001 № 584 визначено порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла. У розділі Умови надання та порядок оформлення кредиту, а саме п.17, отже перший внесок в розмірі не менш як 6 % вартості будівництва житла встановлений для усіх позичальників. Обгрунтовуючи позов позивач зазначає, що житловий будинок [ADDRESS] був учасником державних та відповідних місцевих житлових програм, фактори, їх техніко-економічне обґрунтування, перенесення строків будівництва ретельно вивчалися регіональним управлінням Держмолодьжитла і Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву». Умовами договорів, які укладались з даним інвестором було передбачено, що організація (забудовник) має право коригувати терміни закінчення будівництва будинку відповідно до наявних технічних та виробничих умов, які виникають протягом будівництва житлового будинку. Перенесення строків будівництва було обумовлено об`єктивними подіями та обставинами, які не залежали від забудовника та які останній не міг передбачити та запобігти їх настанню. З матеріалів справи встановлено, що наказом Херсонського регіонального управління Держмолодьжитла №1-к від 29.01.2018 [PERSON] звільнено з посади економіста з 31.01.2018 року за угодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Згідно п.2.2.3. Положення про Херсонське регіональне управління позивач веде облік та здійснює контроль за цільовим та ефективним використанням коштів, у тому числі кредитних коштів, які виділяються та спрямовуються на виконання програм Держмолодьжитлом або регіональним управлінням Держмолодьжитла забезпечує своєчасне повернення кредитних коштів. За умовами пунктів 24, 25 Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.05.2001 №584, пункту 15 Порядку надання державної підтримки та забезпечення громадян доступним житлом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 № 819 «Деякі питання забезпечення громадян доступним житлом», - пільгові кредити та державна підтримка на будівництво доступного житла за рахунок коштів державного та відповідних місцевих бюджетів, за розпорядженням Херсонського регіонального управління Держмолодьжитла, органами Казначейства перераховуються з відповідного казначейського рахунка регіонального управління Держмолодьжитла на особистий рахунок позичальника у банку-агенті, а вже після цього кошти з особистого рахунка позичальника або одержувача державної підтримки перераховуються на рахунок продавця - юридичної особи (забудовника). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, право власності на кошти, які надаються як кредит для будівництва (реконструкції) житла, переходять у власність позичальника з моменту перерахування коштів на особистий рахунок позичальника і відповідно перераховуються забудовнику вже, як власні кошти інвестора. Херсонське регіональне управління Держмолодьжитла з моменту приймання позичальником кредиту виступає представником позичальника при будівництві (реконструкції) житла, де позичальник самостійно визначає об`єкт будівництва (реконструкції) до початку кредитування будівництва (реконструкції) і виступає безпосередньо інвестором будівництва (реконструкції) житла, про що свідчить роз`яснення Міністерства юстиції України від 08.05.2002 року №20-38-143. Відтак поширення відповідачем [PERSON] інформації щодо позивача, шляхом оприлюднення в мережі Інтернет та доведення такої інформації до відома невизначеного кола осіб про протиправну поведінку позивача, що мають обвинувальний нахил і сприймається, як звинувачення позивача у вчиненні правопорушень, не може вважатися оціночними судженнями на підставі ст. 30 Закону України «Про інформацію», чим порушено права Позивача, гарантовані Конституції України, зокрема ч. 5 ст. 55, згідно положень якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань та ст. 28 - право кожного на повагу до його честі та гідності. Статтею 32 Конституції України передбачено право особи спростувати в судовому порядку недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Вказане право також закріплене у положеннях цивільного законодавства (статті 15, 277 ЦК України). Враховуючи те, що вказана інформація не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, така інформація має бути визнана судом недостовірною. Чинне законодавство України не містить офіційного визначення поняття «ділової репутації», проте з аналізу нормативно-правових актів та Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, під нею розуміється оцінка підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Таким чином, негативний характер інформації, поширеної відповідачами порушує особисті немайнові права позивача, підлягає спростуванню, як така, що порочить його ділову репутацію і підлягає судовому захисту відповідно до приписів чинного законодавства України Згідно п.25 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. За приписами пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. При визначенні способу спростування недостовірної інформації, суд враховує спосіб її поширення, місце, де ця інформація була поширена, кількість осіб, що сприйняли цю інформацію, а тому вважає, що поширена відповідачем недостовірна інформація відносно позивача, має здійснюватися у такий самий спосіб, у якій поширювалася. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності, враховуючи наведені обставини та зазначені норми права, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved