Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

позивач, уточнивши свої позовні вимоги, звернувся до суду із позовом до відповідачів і просив їх визнати такими, що втратили право користування житлового приміщення в квартирі [ADDRESS], а також, просив розірвати договір найму з [PERSON]. Позовні вимоги мотивував тим, що вище вказані особи зареєстровані в спірній квартирі і остання бронювалася за вказаною сім,єю в період з 14 лютого 1990 року і до 02.12.2002 року. Протягом 6 місяців після закінчення броні сім,я [PERSON] не повернулася до місця проживання у вказану квартиру і з заявою про подовження строку бронювання до виконавчого комітету Феодосійської міської ради не зверталися. Квартира перебуває в незадовільному стані, протікає дах, відключено енергопостачання до квартири, наявна заборгованість по квартирній платі та за комунальні послуги. Отже відповідачі не проживають в спірній квартирі, не користуються нею протягом тривалого часу, бронювання квартири не подовжили, а отже втратили право користування спірною квартирою В судове засідання представник позивача не з,явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, надав згоду на заочний розгляд справи, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з.явилися, про день слухання справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, Причин відсутності не повідомили, заяв чи клопотань про відкладення слухання справи не надали. Суд, зі згоди позивача розглянув справу заочно, на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, вважає позов заснованим на законі та таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] був зареєстрований в спірній квартирі до 22 травня 1990 року. Вказані особи поселилися в квартиру на підставі ордеру № 2422 від 29 грудня 1988 року. Квартира не приватизована і перебуває в комунальній власності. Згідно охоронних свідоцтв № 85, №1 та № 54 житлова площа була заброньована в періоди, відповідно з 14 лютого 1990 року по 14 лютого 1993 року, з 02 грудня 1997 року по 02 грудня 2002 року та з 06 січня 1993 року по 06 січня 1998 року. Вказані обставини також, підтверджуються даними рішень виконавчого комітету Феодосійської міської ради від 27 квітня 1990 року № 170, від 25 червня 2003 року № 343, та від 04 березня 1998 року № 149. Згідно актів обстеження вище вказаної квартири від 20 березня 2013 року та 26 квітня 2013 року в спірній квартирі ніхто не проживає більше ніж 6 місяців, квартира перебуває в нездольному стані. Ст.ст. 10,11,60 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предметі спору на власний розсуд; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відносини, які виникають у зв'язку з наймом житла, що перебуває у державній або комунальній власності, регулюються Житловим кодексом України та іншими актами житлового законодавства. У справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі ст. 18 ЖК (наприклад, про визнання ордера недійсним, надання, бронювання або обмін жилого приміщення, визнання права на жиле приміщення крім випадків, коли в ньому проживають інші члени сім'ї наймача), належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду. У відповідності до вимог ст. 71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, передбачених законом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно вимог ст. 73, 75, 61 ЖК УРСР жилі приміщення, що їх займають наймачі та члени їх сімей, бронюються при направленні на роботу за кордон - на весь час перебування за кордоном, при виїзді на роботу в райони Крайньої Півночі і в прирівняні до них місцевості - на весь час дії трудового договору, а у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР, - на весь час перебування в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік законодавством Союзу РСР і Української РСР може бути передбачено й інші випадки бронювання жилих приміщень. У разі бронювання жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення, що бронюється, видає наймачеві або членові його сім'ї охоронне свідоцтво (броню). Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Договір найму жилого приміщення в будинках державного та громадського житлового фонду, укладений відповідно ст. 61 ЖК УРСР між наймодавцем ( ЖЕО) та наймачем (громадянином, на ім'я якого видано ордер) відрізняється від інших цивільно - правових договорів своєю стабільністю. Разом з цим, закон надає право сторонам договору найму жилого приміщення ставити питання щодо його розірвання чи про зміну його умов за наявності підстав, передбачених законом. Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником житлового фонду в м. Феодосія, в тому числі і квартири [ADDRESS]. Відповідачі у вказаній квартирі не проживають більше 6 місяців, із заявами про подовження бронювання квартири або про зберігання за ними житлової площі з 2002 року не зверталися, комунальні послуги та квартирну плату не оплачують. Суду не надано жодного доказу поважності причин відсутності відповідачів в спірній квартирі, а отже є усі підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в спірній квартирі. Крім того, суд вважає за потрібне задовольнити позовні вимоги про розірвання договору найма житлового приміщення в [ADDRESS], оскільки як встановлено в судовому засіданні, позивачі не проживають в квартирі, втратили право користування житловим приміщенням , а отже і договір підлягає розірванню . Однак, в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням су вважає за необхідне відмовити, оскільки як вбачається з матеріалів справи останній що в 1990 році скасував свою реєстрації в спірній квартирі, а отже втратив право користування житловою площею за власним бажанням. Крім того, суд не вбачає правових підстав для розірвання договору найму житлового приміщення, оскільки суду не надано доказів щодо укладення вказаного договору з відповідачами в письмовій формі або фактично. На підставі викладеного,

Outcome: partial