Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач у лютому 2013 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, яку потім уточнював. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 27.04.2006 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № МКМ0SE00000008, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 15000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 24 % на рік з кінцевим терміном повернення 10.04.2009 року. Вимоги до відповідача, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки. Відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 30.01.2012 року у розмірі 165336 грн., яка складається з: 12973,99 - заборгованість за кредитом, 63892,80 - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2925 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 85544,41 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Просили стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № МКМ0SE00000008 від 27.04.2006 року у розмірі 155336,20 грн., стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 10000 грн., стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечував. Суду пояснив, що кінцевий термін повернення кредиту - 10.04.2009 року, кінцевий термін спливу строку позовної давності до вимог із звернення стягнення та стягнення суми основного боргу є 11.04.2012 року, а по вимогам стягнення неустойки кінцевий термін спливу строку позовної давності - 12.04.2010 року. Представником позивача не надано доказів поважності пропуску терміну звернення до суду у 2012 році і позивач не просив поновити строк позовної давності. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача ПАТ «А-Банк» у судове засідання з'явилася. Позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № МКМ0SE00000008 від 27.04.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 24 % на рік з кінцевим терміном повернення 10.04.2009 року. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № МКМ0SE00000008 від 27.04.2006 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року. Позивачем заявлено, що відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 30.01.2012 року у розмірі 165336 грн., яка складається з: 12973,99 - заборгованість за кредитом, 63892,80 - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2925 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 85544,41 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовні давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовні давність строком один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦП України позовні давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п. 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту , строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовні давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладання стягнення на заставне майно, тощо), положення п. 7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку. Строк дії кредитного договору № МКМ0SE00000008 від 27.04.2006 року закінчився 10.04.2009 року, позовна давність за даним договором сплинула 11.04.2012 року. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed