Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Банк Розвитку» звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 11830,84 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору №IСKGMCUI.77917.003 від 10 червня 2013 року відповідач отримала кредит в розмірі 2000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних. Банк свої зобов'язання виконав. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язаний за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 06 жовтня 2016 року має заборгованість - 11830,84 грн., яка складається з наступного: 4899,72 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5694,44 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1236,68 - заборгованість за пенею. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача до судового засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за вказаною позовною заявою без присутності представника позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала заперечення, згідно яких позовні вимоги не визнає та просить у задоволені позову відмовити, мотивуючи це тим, що сплив строк позовної давності і тому просить на цих підставах відмовити у задоволені позову. На підставі ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку» та [PERSON] укладено споживчий договір кредиту (а.с.17-20) №IСKGMCUI.77917.003 від 10 червня 2013 року кредит в розмірі 2000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних. Споживчий строковий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем споживачеві на придбання продукції. Строк, термін повернення, розмір кредиту, цілі, відсотки, винагороди, розмір щомісячного платежу та період уплати платежів визначені в заяві позичальника, підписанням якої клієнт та банк укладають кредитно-заставний договір. Розмір річної відсоткової ставки дорівнює дванадцяти місячним відсотковим ставкам. Кредит надається в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені у заяві строки. Відповідно до копії вимоги від 16 грудня 2015 року (а.с.35) позивач вимагає від відповідача сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 10346,10 грн. Згідно копії рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 грудня 2015 року за №234 з 23 грудня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВБР» (а.с.38). З розрахунку заборгованості за договором №№IСKGMCUI.77917.003 від 10 червня 2013 року вбачається, що станом на 06 жовтня 2016 року відповідач має заборгованість - 11830,84 грн., яка складається з наступного: 4899,72 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5694,44 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1236,68 - заборгованість за пенею (а.с.6-16). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк чи інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у строк, встановлений договором. Боржник зобов'язаний виконати своє зобов'язання, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статі 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині кредиту у розмірі 4899,72 грн. - заборгованість за кредитом; 5694,44 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом обґрунтовані та підлягають задоволенню, і тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 10594,16 грн., що стосується доводів відповідача з приводу застосування строку позовної давності, то суд їх не приймає з наступних підстав. Так, банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, при цьому кредитним договором установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту та сплати процентів, а й кінцевий строк повного погашення кредиту (а саме те що він діє 3 роки, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором, він був укладений 10 червня 2013 року, тобто строк його до 10 червня 2016 року). Отже, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Зазначені висновки відповідають правовим позиціям, висловленим Верховним Судом України в постановах від 06 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13) і від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14). Ще на протязі 2014 році відповідач частково погашала заборгованість, що підтверджується витягом (а.с.24-34) і що не було спростовано відповідачем у своїх запереченнях. Позивач за захистом свого права звернувся до суду з позовом 04 листопада 2016 року, тобто в межах строку позовної давності і тому вона не може бути застосована судом. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені відповідно до договору: 1236,68 грн. - заборгованість пені, то суд вважає, що в цій частині слід відмовити за наступних обставин. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Бахмут (раніше Артемівськ) Донецької області. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 2 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Бахмут (раніше Артемівськ) Донецької області. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] проживає у [ADDRESS], що є територією на якій здійснювалася антитерористична операція, і тому слід застосувати вимоги ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо позовних вимог в частині стягнення пені - 1236,68 грн., оскільки суд вважає за необхідне з урахуванням верховенства права, виваженості, справедливості застосувати ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» з приставкою «та» а не або, оскільки як вбачається з умов договору усе це нараховане за тілом кредиту станом на 06 жовтня 2016 року. Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 1236,68 грн. не підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджує державі з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних в розмірі 1233,96 грн., виходячи з наступного розрахунку: 10594,16х1378/11830,84=1233,96, де 10594,16 гривень - сума задоволених позовних вимог; 1378 гривень - сума судового збору за подання до суду позовної заяви; 11830,84 гривень - ціна позову, 1233,96 гривень - судові витрати, присуджені позивачу.

Outcome: partial