Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

ПП «МІБ-СЕРВІС» (далі - позивач) 20.02.2020 року звернулось до Московського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а також з технічного обслуговування спільних інженерних мереж будинку за період з 20.02.2017 року по 20.02.2020 року з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних у розмірі 22922,74 грн. (двадцять дві тисячі дев`ятсот двадцять дві гривні сімдесят чотири копійки). В обґрунтування позову зазначено, що ПП «МІБ-СЕРВІС» здійснює управління будинком [ADDRESS] . Між позивачем та відповідачкою, яка є власником квартири [ADDRESS] , було укладено договір № 41-Ю67Б/У-2016 від 01.10.2016 року. Згідно розділу 1 Договору позивач зобов`язався надавати обумовлені сторонами послуги, а відповідачка в свою чергу зобов`язалась своєчасно оплатити такі послуги у строк та на умовах передбачених договором. Позивачем надавались та надаються вказані послуги, проте відповідачка несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувала отримані послуги. Таким чином, у зв`язку з несплатою житлово-комунальних послуг за період з 20.02.2017 року по 20.02.2020 року у відповідачки виникла заборгованість в розмірі 22922,74 грн. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.02.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відзив на позов, а також заяву про розгляд справи за її відсутності, суду не надала. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно акту приймання-передачі житлового комплексу з управління в управління, ПП «МІБ-СЕРВІС» отримало від ТОВ «МЕГАІНВЕСТБУД» в управління житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.09.2016 року є власником квартири [ADDRESS] (а.с.13-14). Відповідно до укладеного між ПП «МІБ-СЕРВІС» та [PERSON] договору № 41-Ю67Б/У-2016 від 01.10.2016 року, позивач зобов`язався надавати обумовлені сторонами послуги з утримання житлового будинку та прибудинкової території, а відповідачка зобов`язалась своєчасно оплатити такі послуги. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідачки за отримані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 20.02.2017 року по 20.02.2020 року з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних складає 22922,74 грн. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За частиною 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно до ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У відповідністю зі ст.162 ЖК України, власник квартири зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції до 01.05.2019 року (далі - Закон в редакції до 01.05.2019 року), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону в редакції до 01.05.2019 року, одним з видів житлово-комунальних послуг є послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо. Статтею 20 Закону в редакції до 01.05.2019 року передбачено, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічні обов`язки передбачені п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, згідно яких власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 5 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» в редакції з 01.05.2019 року (далі - Закон в редакції з 01.05.2019 року) передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно ч. 2 ст. 7 Закону в редакції з 01.05.2019 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 9 Закону в редакції з 01.05.2019 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За таких обставин суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та задовольняє позов. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідачки на користь позивача сплачений останнім судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved