Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за договором б/н від 21.06.2010 року, в сумі 23877,13 гривень та витрат зі сплати судового збору в розмірі 1762,00 гривень. В обґрунтування позову ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що між ним та відповідачем 21.06.2010 року, був укладений кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 2500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Відповідач підтвердив підписом у заяві свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Підписання вказаного договору є згодою відповідача прийняти будь-який розмір кредитного ліміту, встановленого банком та повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Станом на 02.03.2018 року, загальна заборгованість відповідача за кредитним договором складає 23877,13 грн. На час звернення до суду відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що і слугувало підставою звернення до суду. 02 травня 2018 року, по вказаній цивільній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, копію ухвали та копію позовної заяви із додатками було надіслано відповідачеві за адресою його реєстрації. 22.05.2018 року відповідач отримав копію позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» з додатками та 30.05.2018 року надав відзив на позов з одночасним направленням його позивачу, в якому просив суд застосувати строк позовної давності, зазначив, що згідно анкети - заяви від 21.06.2010 року, зазначено, що він бажає оформити кредитну картку «Універсальна» без зазначення ліміту картки та без зазначення строку дії картки, при цьому немає жодного доказу про передачу йому в кредит позивачем саме 2500 грн. Якщо брати до уваги, що розраховуватися з позивачем він був повинний щомісячно, то слідує що строк позовної давності закінчився 21.06.2013 року, тому саме з цієї дати останньому було відомо про порушення його прав і з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності, тобто з 22.07.2013 року, а банк звернувся до суду лише у березні 2018 року, тому просив у позові відмовити. Ухвалою від 30 травня 2918 року, було розглянуто клопотання відповідача та постановлено розгляд справи продовжити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, яка була направлена сторонам по справі. 18.06.2018, позивачем надано відповідь на відзив, де зазначено, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, підписавши цю заяву, він ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом із цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім того, відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується її власним підписом у заявці про приєднання. Заява про приєднання до Умов та Правил разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку, складають договір про надання банківських послуг. Тобто між сторонами були здійснені всі необхідні дії, які вказують на вчинення двостороннього кредитного договору. Виконання відповідачем умов кредитного договору засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору, позичальник не звертався в банк за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився. Доказом підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. ЗУ «Про захист прав споживачів» визначає поняття споживчого кредиту, а у даному випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, тобто посилання відповідача в даному випадку на зазначений закон неправомірно. При підписанні кредитного договору сторони чітко та добровільно обумовили обсяг взаємних прав та обов'язків, одночасно встановивши рівень відповідальності та порядок дій у разі порушення норм договору. Будь-яких дій, щодо введення відповідача в оману при укладенні кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк», як сторона договору, не вчиняв та будь-яких підтверджень в обмеженні останнього його можливості прочитати договір у момент підписання, він не надав. Позов про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення неустойки у вигляді пені відповідачем не заявлявся, а тому договір у цій частині є дійсним. На момент укладення кредитного договору, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, зокрема надання кредиту позичальнику, тобто відсутні підстави для визнання договору недійсним. Щодо пропуску ПАТ КБ «ПриватБанк» строків позовної давності для звернення до суду з позовом до відповідача, зазначає, що відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні, строк випущеної картки до 12.2019 року, тобто позивач звернувся до закінчення строку позовної давності, крім того останнім були вчинені дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед банком, він неодноразово здійснював погашення заборгованості, останнє з яких було внесено 27.12.2017 року, а позивач звернувся до суду 25.11.2017 р. до спливу строку позовної давності. Просять позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі на підставах викладених у позовній заяві. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає проведенню судового засідання у його відсутність. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, ознайомившись зі змістом позовної заяви та дослідивши докази в справі у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Приписами ст. ст.525,526,629 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У разі порушення зобов'язання, у відповідності до ст. 611 ЦК України - настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини, що виникли в результаті укладення між ними кредитного договору. Факт виникнення договірних правовідносин між позивачем та відповідачем підтверджуються анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» від 21.06.2010 року (а.с.6), витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» 30 днів пільгового періоду та витягом умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» (а.с. 7-22). Зі змісту зазначеного кредитного договору вбачається, що відповідач підтвердив своїм особистим підписом, що ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг. У заяві, Умовах та правилах надання банківських послуг визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань та інші. Як вбачається зі змісту вищевказаного кредитного договору, свої зобов'язання банк перед відповідачем виконав, у свою чергу відповідачем не в повному обсязі сплачувалися сума кредиту та проценти за користування кредитом, у зв'язку з чим станом на 02.03.2018 року за ним утворилася заборгованість по кредиту у розмірі 23877,13 грн. Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 21.06.2010 року, укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом - [PERSON], станом на 02.03.2018 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 23877,13 грн., яка складається з наступного: 7210,45 грн. - тіло кредиту; 3935,68 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 11117,80 грн. - нарахована пеня; 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 1113,20 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 5). Таким чином, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. На підставі Статуту, ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником за всіма правами ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 28). Відповідно до положень ст. ст.526, 530, 610, ч. 1 ст.612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, штраф і пеня нараховані за одні і ті ж порушення, а тому суд вважає, що вимоги про стягнення з боржника одночасно штрафу й пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17. За таких обставин правові підстави для стягнення штрафу у вигляді 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1113,20 грн. - процентна складова - відсутні. На час розгляду справи судом відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.06.2010 року, яка підлягає стягненню з відповідача, 22263,93 грн., яка складається з наступного: 7210,45 грн. - тіло кредиту; 3935,68 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 11117,80 грн. - нарахована пеня. В свою чергу, доводи відповідача щодо застосування строків позовної давності, передбачених ст. 256, 257 ЦК України, суд не приймає, оскільки відповідач періодично здійснював операції по погашенню заборгованості, останній платіж, як вбачається з розрахунку заборгованості, було здійснено 19.02.2018 року, строк дії картки - до 12.2019 року (а.с.62 на звороті), в свою чергу з позовом позивач звернувся в березні 2018 року, тобто в межах строків позовної давності. Згідно платіжного доручення при пред'явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимогст.141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial