Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

Позивач у лютому 2019 року звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 22 січня 2016 р. між [PERSON] та позивачем було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав [PERSON] грошову позику в розмірі 5 500 доларів США зі строком повернення 18 вересня 2017 р. Позика була надана для особистих потреб. Укладення договору позики підтверджується розпискою від 22.01.2016 р. Грошові кошти у розмірі 5 500 доларів США були передані [PERSON] у момент підписання розписки. Відповідно до п. 1.2. договору, [PERSON] має право на отримання від [PERSON] процентів от суми позики в розмірі 18 процентів річних. Окрім того, відповідно до розписки [PERSON] взяла на себе додаткове зобов`язання сплатити позикодавцю проценти за кожний місяць з дня отримання позички до повного погашення боргу - 1.5% від суми позички. Відповідно до пункту 1.2.1. проценти виплачуються кожний місяць до дня повернення позики. Відповідно до пункту 2.1. позика повертається [PERSON] частинами у сумі не менше 275 доларів США па один календарний місяць. Однак після того, як [PERSON] 22.01.2016 р. підписала з позивачем вищезазначений договір позики грошових коштів, отримавши власноручно 5 500 доларів США, написавши відповідну розписку і таким чином погодившись з усіма умовами угоди по завершенню наступного місяця з дня підписання такої угоди відмовилася виконувати вимоги договору, а саме п.п. 1.2., 1.2.1., 2.1., 3.0. вказаного договору. Станом на 11.02.2019 р. сума позики в розмірі 227 843,00 грн. не повернута. Всього сума заборгованості [PERSON] перед позивачем за розпискою від 22.01.2016р. станом на 11.02.2019 р. складає 8 470 дол. США, що еквівалентно 227 843,00 грн. Просить суд, стягнути з відповідача на його користь 5 500 дол. США, що еквівалентно 147 950 грн. основного боргу за несплачену позичку по договору позики; 2 970 дол. США, що еквівалентно 79 893 грн. - прострочені нараховані проценти за договором позики, а всього: 8 470 дол. США, що еквівалентно 227 843 грн. та судові витрати по справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи про стягнення боргу. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 25 лютого 2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання у справі на 20.03.2019 року. 15.04.2019 року через канцелярію суду представником відповідача було подано відзив на позов в якому просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь з відповідача процентів за договором позики за період з 22.01.2016р. по 11.02.2019р. у сумі 2 970,00 доларів США відмовити у повному обсязі, посилаючись на те що, після укладення сторонами договору [PERSON] неодноразово сплачувала на користь позивача грошові кошти в якості повернення боргу. Будучи необізнаною з вимогами діючого законодавства та повністю покладаючись на порядність [PERSON] грошові кошти передавались без належного на те оформлення, тобто, [PERSON] не складались та не передавались [PERSON] розписки про отримання грошових коштів в якості погашення боргу за договором позики. Частина грошових коштів була повернута позивачеві шляхом здійснення банківських переводів. Так, 22.03.2016 р. відповідачем на користь позивача було переведено грошові кошті у сумі 255,00 доларів США, 29.04.2016 р. у сумі 300,00 дол. США, 09.06.2016 р. у сумі 200,00 дол. США та 31.05.2018 р. у сумі 400 євро. Таким чином, твердження позивача про невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором у повному обсязі є необґрунтованими та не відповідають дійсним обставинам справи. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь з відповідача процентів за договором позики за період з 22.01.2016 р. по 11.02.2019 р. у сумі 2 970,00 доларів США, то вони є повністю необґрунтованими, оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, тому після 18 вересня 2017 року позивач не міг нараховувати такі проценти. 26.04.2019 року через канцелярію суду представником відповідача було подано додаткові пояснення до відзиву на позов в яких зазначає, що 22.03.2016 р. відповідачем на користь позивача було переведено грошові кошті у сумі 255,00 доларів США, 29.04.2016 р. у сумі 300,00 дол. США, 09.06.2016 р. у сумі 200,00 дол. США, 07.07.2016 р. у сумі 200,00 дол. США, 04.08.2016 р. у сумі 200,00 дол. США та 31.05.2018 р. у сумі 400 євро. Отримавши вказані грошові кошти позивачем відповідачеві не було надано документального підтвердження факту їх отримання. Більш того, факт отримання будь-яких грошових коштів навмисно приховується позивачем. Частина грошових коштів передавалась відповідачем позивачеві особисто. Під час передання однієї з сум грошових коштів позивачем було надано відповідачеві документальне підтвердження того, що станом на вересень 2017 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 4 594,8 доларів США. Отримуючи грошові кошти переводом від відповідача позивач не надавав останньому документального підтвердження їх отримання. Сума боргу у розмірі 4 594,8 доларів США, про яку йдеться у розрахунку позивача, підлягає зменшенню на суму грошових коштів, які були сплачені відповідачем на користь позивача шляхом здійснення грошових переказів. 4 594,80 - 1 595,00 (255,00 + 300,00 + 200,00 + 200,00 + 200,00 + 440,00) = 2 999,8 доларів США. Таким чином, сума основного боргу відповідача перед позивачем на даний момент становить 2 999,8 доларів США. 15.05.2019 року через канцелярію суду позивачем було подано уточнений позов в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості у розмірі 7 205,00 дол. США, що еквівалентно 188 122,55 грн., яка складається з суми боргу у розмірі 3 905,00 доларів США та процентів у розмірі 3 300,00 доларів США. 05.06.2019 року через канцелярію суду представником відповідача було подано відзив на уточнений позов в якому просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь з відповідача процентів за договором позики за період з 22.01.2016р. по 14.05.2019р. у сумі 3 300,00 доларів США відмовити у повному обсязі; у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення на його користь з [PERSON] суми основного боргу в розмірі 905,20 доларів США відмовити, посилаючись на те що, в уточненій позовній заяві [PERSON] підтверджує факт повернення відповідачем наступних сум коштів, а саме: 22.03.2016 р. відповідачем на користь позивача було переведено грошові кошті у сумі 255,00 доларів США, 29.04.2016 р. у сумі 300,00 дол. США, 09.06.2016 р. у сумі 200,00 дол. США, 07.07.2016 р. у сумі 200,00 дол. США, 04.08.2016 р. у сумі 200,00 дол. США та 31.05.2018 р. у сумі 400 євро. За результатами проведеного розрахунку позивачем вказано про те, що сума основного боргу відповідача перед позивачем становить 3 905,00 доларів США. Вказаний розрахунок позивача є вірним частково, оскільки при його проведенні позивачем протиправно невраховані суми грошових коштів, які передавались йому відповідачем особисто. На підтвердження факту повернення грошових коштів позивачеві відповідачем надано суду копію листа у якому зазначено суми та дати повернення грошових коштів, який скроплено особистим підписом позивача. Посилання позивача не те, що вказаний лист є проектом є необґрунтованим та спрямоване на введення суду в оману щодо дійсних обставин справи. З вказаного листа вбачається, що станом на вересень 2017 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 4 594,8 доларів США. Отримуючи грошові кошти переводом від відповідача позивач не надавав останньому документального підтвердження їх отримання. Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в частині стягнення суми боргу у розмірі 2999,8 доларів США. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.01.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики (а.с. 13-14) за умовами якого, позивач, як позикодавець, передав, а відповідач, як позичальник, отримала від позивача грошові кошти у розмірі 5 500 дол. США (п. 1.0. Договору) під 18 відсотків річних (п. 1.1. Договору) на строк до 18.09.2017 р. (п. 2.0. Договору). Факт отримання грошових коштів позичальником підтверджується власноручно написаною розпискою в момент передання грошових коштів (п. 1.1. Договору). [PERSON] надала позивачу розписку (а.с. 6) про те, що вона бере в борг у нього грошові кошти в сумі 5 500,00 дол. США під 1,5 відсотки щомісяця, які зобов`язується повернути до 18.09.2017 р. Написано власноручно та підписано 22 січня 2016 року. Проценти виплачуються кожний місяць до дня повернення позики (п. 1.2.1. Договору). Позика повертається [PERSON] частинами у сумі не менше 275 доларів США па один календарний місяць (п. 2.1. Договору). Як вбачається з розрахунку, наведеного позивачем в уточненій позовній заяві (а.с. 72-75) сума заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за розпискою від 22.01.2016р. станом на 14.05.2019 р. складає 7 205,00 дол. США, що еквівалентно 188 122 грн. 55 коп. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Як вбачається з положень ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявної в матеріалах справи розписки від 22.01.2016 року вбачається, що відповідач [PERSON] зобов`язалась повернути борг позивачу [PERSON] з урахуванням 1,5 відсотків щомісяця. Судом враховується, що вищезазначена розписка містять в собі відомості щодо строку погашення боргу, скріплені підписом відповідача [PERSON] . Отже, вказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу. Судом було встановлено, що відповідач частково виконала свої зобов`язання щодо повернення суми позики. Вищевказані обставини, свідчать про неповне виконання [PERSON] взятих на себе боргових зобов`язань перед [PERSON] Ознайомившись з розрахунками сторін суд вважає, що розрахунок заборгованості за договором позики позивача є вірним, оскільки підтверджується матеріалами справи. Розрахунок представника відповідача суд не може взяти до уваги, оскільки він документа не підтверджений та спростовується матеріалами справи. Документ (а.с. 44) наданий представником відповідача на підтвердження факту повернення грошових коштів позивачеві відповідачем у якому зазначено суми та дати повернення грошових коштів, який скріплено особистим підписом позивача, суд не бере до уваги, так як даний документ не є належним та допустимим доказом, оскільки взагалі не має назви та оформлений без дотримання вимог чинного законодавства. Крім того, позивач стверджував, що даний документ є графіком погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] , а своїм підписом він погодив цей графік. Тому, з огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення боргу за договором позики від 22.01.2016 року підлягає задоволенню, та присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 3 905,00 дол. США. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по нарахованим процентам, суд виходить з наступного. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Розмір процентів за користування грошовими коштами у борговій розписці від 22 січня 2016 року сторонами був визначений 1,5% щомісяця на залишок суми заборгованості. За умовами договору позики та боргової розписки від 22 січня 2016 року сторони погодили, що позику надано до 18 вересня 2017 року. Право позикодавця нараховувати проценти за договором позики припиняється після спливу визначеного договором строку позики. Такий висновок узгоджується з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), постанові Верховного суду від 03.10.2018р. у справі № 390/1875/16-ц. Ураховуючи викладене, право позикодавця нараховувати проценти за позикою припинилось після спливу визначеного договором строку позики - 19 вересня 2017 року. Права та інтереси позикодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то після 18 вересня 2017 року позивач не мав правових підстав для нарахування процентів. Суд позбавлений можливості розрахувати суму нарахованих процентів за період з 22.01.2016 року по 18.09.2017 року, оскільки позивачем не надано суду детального розрахунку, а відповідачем суми боргу поверталися не щомісячно, як було узгоджено договором позики, а періодичними платежами. Крім того, розрахунок суми нарахованих процентів наведений позивачем в уточненому позові не може брати до уваги, оскільки даний розрахунок проведений невірно. Так позивачем розраховувалася суми відсотків на отриману відповідачем [PERSON] суму 5 500,00 дол. США, а не на залишок суми заборгованості (п. 1.2.1. Договору). Також, позивачем невірно взято період за який ним розраховано суму заборгованості за нарахованими відсотками, оскільки він продовжує нараховувати відсотки навіть після закінчення строку узгодженого сторонами у договорі (п. 2.0. Договору) на що не мав правових підстав. Тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до відповідача про стягнення нарахованих відсотків за договором позики від 22.01.2016 року у розмірі 3 300,00 дол. США. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 019 грн. 60 коп.

Outcome: partial