Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» звернувся до Кілійського районного суду Одеської області 13.08.2019 року з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 57401 від 22.07.2016 року в розмірі 45 380 гривень 70 копійок. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що Товариство є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності та платності. 22.07.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» та [PERSON] було укладено Договір позики № 57401 в електронній формі. За умовами п. 1.1 укладеного між сторонами договору позики, Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» надало [PERSON] грошові кошти в сумі 1 100,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позивач належним чином виконав умови договору позики, однак відповідач отримані грошові кошти в передбачений договором строки не повернув, внаслідок чого станом на 07.08.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 45 380 гривень 70 копійок, яка складається з: - 1100, 00 гривень, заборгованість за основною сумою позики; - 22 177 гривень 60 копійок, заборгованість за відсотками; - 22 103 гривні 10 копійок, заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просить суд стягнути з відповідача разом з сумою судових витрат у розмірі судового збору. 28.05.2020 року на електронну адресу Кілійського районного суду Одеської області від відповідача по справі надійшов відзив, в якому відповідач зазначає, що в абзаці четвертому Розділу «Обставини справи» позовної заяви позивачем зазначено, що «Пунктом 1.3. Договору позики встановлено, що позика надається строком на 17 днів». Відповідно до п. 1.2. Договору позики №57401 від 22.07.2016 року, «Строк Договору 17 (сімнадцять) днів». Згідно із п. 1.3. Договору позики «Позика надається строком на 17 (сімнадцять) днів. Відповідно до Графіку розрахунків до договору позики № 57401 від 22.07.2016 року «Дата погашення» визначена як «08.08.2016». Згідно із наданим позивачем листа TOB ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» вих. №4146-ВП від 23.07.2019 року, TOB «Веллфін» було здійснено успішний переказ коштів на картку клієнтів, а саме: 22.07.2016 року на суму 1100 (одна тисяча сто гривень 00 копійок) грн., власник картки - [PERSON] . Отже сторони погодили, що сума позики має бути повернута 08.08.2016 року, а тому позовна давність за цим позовом почала відраховуватись з наступного дня за днем закінчення строку дії договору, тобто з 09.08.2016 року та тривала по 09.08.2019 року. В ухвалі Килійського районного суду Одеської області від 09 вересня 2019 року по цій справі зазначено, що «Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» звернулось до Кілійського районного суду Одеської області 13.08.2019 року з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики». Вказана Ухвала є чинною, сторонами не оскаржувалась. Отже, звернувшись із позовною заявою 13.08.2019 року TOB «ВЕЛЛФІН» пропустило строк позовної давності, який сплив 09.08.2019 року. Також відповідач заявила клопотання про застосування строків позовної давності до вимог позивача в цій справі та просила суд відмовити в задоволенні позову TOB «Веллфін» до неї з підстав пропущення строку позовної давності. Також відповідач зазначає, що в позовній заяві TOB «Веллфін» вказує про існування заборгованості за договором позики в сумі 45 380,70 грн., в якості доказу існування вказаної суми боргу позивач посилається на Довідку щодо заборгованості за договором №57401 від 22.07.2016 року, яка видана 07 серпня 2019 року. Відповідно до вказаної Довідки, зазначено, що позика надана до 10.09.2016 року. Станом на 07.08.2019 року загальна сума заборгованості за договором позики та всіма нарахованими відсотками згідно нього становить 45 380,70 грн., яка складається з: заборгованість за основною сумою позики складає 1 100,00 грн.; - заборгованість за відсотками згідно договору складає - 22 177,60 грн.; - заборгованість за простроченими відсотками згідно договору складає - 22103,10 грн. Загальна кількість днів простроченої позики становить 1094 календарних днів. Згідно вказаної Довідки зазначено, що позика надана до 10.09.2016 року, проте це не відповідає дійсності та умовам Договору позики, оскільки за пунктами 1.2., 1.3. Договору позики «Позика надається строком на 17 (сімнадцять) днів.», тобто по 08.08.2016 року. Така ж дата повернення вказана і в Графіку розрахунків до Договору позики №57401 від 22.07.2016 року, а саме «Дата погашення» визначена як «08.08.2016», отже твердження позивача в Довідці про кількість днів прострочення не відповідає дійсності та умовам Договору позики. Щодо нарахування процентів за межами строку кредитування відповідач вказує, що відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Також, відповідач зазначила щодо невідповідності доказів наданих позивачем, оскільки як свідчить Довідка щодо заборгованості за договором № 57401 від 22.07.2016 року на ній міститься її дата видачі - 07 серпня 2019 року. Вказана довідка представлена відповідачу в копії. На копії довідки міститься напис «Згідно з оригіналом Адвокат Липовський Д.В. 06.03.2019» та підпис. Є очевидним, що копія вказаної довідки не могла бути засвідчена «06.03.2019 року», тобто раніше ніж дата підписання довідки - «07 серпня 2019 року». На підставі вищезазначеного, відповідач просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання, відповідно до якого зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить суд розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, за наявними матеріалами та просила відмовити в повному обсязі в задоволенні позову. На підставі письмової заяви представника позивача та відповідача, суд ухвалює рішення без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву та докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22.07.2016 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін», був укладений договір позики № 57401 в електронній формі. За умовами п. 1.1. укладеного договору позики, Позикодавець надає Позичальникові грошові кошти в сумі 1100,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. договору позики встановлено, що позика надається строком на 17 днів. Відповідно до п. 1.4. дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний Позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між Позичальником і Позикодавцем. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1100,00 грн., що підтверджується повідомленням від 23.07.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає Товариству з обмеженою відповідальністю «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови Договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Згідно п. 1.5. Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: - 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 (тридцять гривень 00 копійок) за перший день користування позикою; - 1,9 процента від суми позики, щоденно, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п. 1.2 цього Договору; - 3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Відповідно п. п. 1.1, 1.5 договору позики, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем, відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 07.08.2019 року становить - 45 380 гривень 70 копійок, яка складається з: - 1100, 00 гривень, заборгованість за основною сумою позики; - 22 177 гривень 60 копійок, заборгованість за відсотками; - 22 103 гривні 10 копійок, заборгованість за простроченими відсотками. На момент виникнення спірних правовідносин порядок отримання та надання позики регламентувалось Правилами надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін», затверджених наказом директора ТОВ «Веллфін» №2-1 від 27 жовтня 2015 року, які розміщуються на офіційному веб-сайті Позивача. Згідно п. 4.1, 4.2 вказаних Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на Сайті Товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення Заявки на Сайті Товариства шляхом заповнення всіх полів Заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Згідно п. 6.3 Правил у разі прийняття позитивного рішення Товариство інформує Заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в Заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в Особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в Заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню Заявник отримує електронну копію договору позики. У разі отримання Договору позики засобами електронного зв`язку, Заявник укладає Договір позики з товариством в Особистому кабінеті. Згідно п. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. За приписами п. 9 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно - цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п.12 вказаної статті Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно- цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким чином, одноразовий ідентифікатор має наступні ознаки: 1) наявність алфавітно цифрової послідовності (що відповідає п. 4.9. Правил надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін»); 2) оферта (заповнення Заявки на отримання позики) та акцепт (прийняття рішення про надання позики); 3) реєстрація в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції (здійснюється шляхом заповнення заявки); 4) можливість передачі такого ідентифікатора засобом зв`язку (СМС, електронна пошта, телефонний зв`язок). Пунктом 6.8 Правил встановлено, що Заявник погоджується на використання у всіх відносинах, що засновані на першому Договорі позики та на всіх наступних договорах позики, інших договірних угодах, що можуть бути укладені між Заявником та Товариством свого Логіну та Паролю Особистого кабінету в якості аналога власноручного підпису між Товариством та Заявником. Таким чином, виходячи з приписів Закону України «Про електронну комерцію», Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін», укладення електронного договору позики з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором не потребує наявності сертифікації ключа ЕЦП підписувача, відомостей про особистий ключ підписувача та інших ознак, властивих звичайному електронному цифровому підпису без одноразового ідентифікатору. 22.07.2016 року у встановленому п.п. 4.1,4.2. Правил порядку, відповідач [PERSON] оформила Заявку для отримання позики, шляхом заповнення всіх полів Заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення, що підтверджується роздруківкою заявки відповідача з офіційного веб-сайту Позивача. Заявка для отримання позики містить всі ідентифікуючі дані щодо Позичальника, а також її фото. На підставі заповненої Відповідачем заявки між Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» та відповідачем було укладено Договір позики в електронній формі. Пунктом 1.6. Договору позики встановлено, що невід`ємною частиною Договору є Правила. Відповідно до п. 4.8 Правил підтвердженням згоди Заявника на отримання позики є направлена на розгляд Товариством Заявка про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки. Згідно п. 4.9 Правил дійсність банківської платіжної картки перевіряється за допомогою резервування довільної, заздалегідь невідомої Заявнику суми від 1 до 99 копійок та з послідуючим зазначенням у відповідному полі Особистого кабінету, Заявником точної суми, що була зарезервована. Точну, зарезервовану суму Заявник може дізнатися шляхом звернення у банк, який емітував платіжну картку. Заявнику пропонується звернутись у банк використавши засоби CMC-повідомлень, засоби телефонного зв`язку, тощо. Відповідно до п. 4.10 Правил відповідність зазначеної суми, підтверджує належність рахунку для перерахування позики Заявнику, та підтверджує згоду Заявника на отримання позики. Відповідно до п. 6.10-6.12 Правил Товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в Договорі позики на рахунок банківської платіжної картки зазначеної в Заявці. Перерахування грошових коштів здійснюється в строк не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання Договору позики Сторонами. Датою укладання Договору позики між Товариством і Позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок. Згідно п. 1.4 Договору позики дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний Позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання Договору позики між Позичальником і Позикодавцем. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. Договору позики через оператора послуг платіжної інфраструктури WAYFORPAY на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики, що зазначена в Договорі позики, що підтверджується повідомленням від 23.07.2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає Товариству з обмеженою відповідальністю «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів №ВП- 180516-3 від 18 травня 2016 року. При цьому, ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», є оператором послуг платіжної інфраструктури, яке уповноважено надавати окремі види послуг в платіжній системі та здійснювати операційні, інформаційні та інші технологічні функції щодо переказу коштів, та діяльність якої регулюється, зокрема, нормами Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». При цьому, на операції по перерахуванню коштів через оператора послуг платіжної інфраструктури не розповсюджується дія Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22, яка встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, оскільки ТОВ «Веллфін» та ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» не є банками. Таким чином, реєстрація відповідача на сайті позивача, подання відповідачем заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів, підтвердження позивачем заявки на отримання позики у передбачений Правилами спосіб, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики, а Договір позики було укладено та підписано в електронній формі, що в силу приписів ст. ст. 6, 627 ЦК України, ст. ст. 11,12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі. За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Таким чином наявність боргового документ у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов`язання свідчить про невиконання останнього. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Також в ході розгляду встановлено, що відповідно до Графіку розрахунків до договору позики № 57401 від 22.07.2016 року встановлено, що дата погашення кредиту за договором становить - 08.08.2016 року. Відповідно до копії позову встановлено, що позовна заява надійшла до Кілійського районного суду Одеської області 13.08.2019 року, однак відповідно до поштового конверту встановлено, що зазначена позовна заява прийнята до відправлення - 07.08.2019 року. Отже, клопотання відповідача про застосування до позову строку загальної позовної давності, який становить три роки, задоволенню не підлягають, оскільки такий на час звернення з позовом до суду не сплив. Згідно зі ст. 1046 ч. 1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ч. 2 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За умовами договору сторони погодили сплату відсотків за позикою на суму залишку заборгованості за позикою яка надана на 17 днів - до 08.08.2016 року включно. 08.08.2016 року відповідач мав повернути позивачу позику і сплати проценти. Відповідно до п. 1.6 Договору сума процентів за користування позикою нараховується в день погашення позики. Велика Палата Верховного суду постановою від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12, провадження N 14-10-цс18 вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом відповідно до ст. 1048 ч. 2 ЦК України припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування якщо пред`явлено вимогу відповідно до ст. 1050 ч. 1 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. Згідно ч. ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до Графіку розрахунків до Договору Позики № 57401 від 22.07.2016 року встановлено, що дата погашення заборгованості та строк позики становить - 08.08.2016 року, тобто до вказаної дати відповідач мав повернути позивачу заборгованість за основним боргом, що є сумою позики і сплати проценти в розмірі 1464 гривні 40 копійок, відповідно до зазначеного Графіку. Таким чином, до задоволення підлягають вимоги позивача щодо стягнення із відповідача на його користь заборгованості за основним боргом в розмірі 1464 гривні 40 копійок, а саме: - 1100, 00 гривень, заборгованість за основною сумою позики; - 364, 40 сума процентів за період з 22.07.2016 року по 08.08.2016 року. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Отже, строк кредитування відповідача є таким, що закінчився, як і його право законно користуватися позиченими коштами, а тому вимога позивача про стягнення процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору, має бути відхилена. Оскільки з позовними вимогами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач до суду не звертався, то суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача лише суму заборгованості за основною сумою позики та суму процентів за період з 22.07.2016 року по 08.08.2016 року. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог, згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial