Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просить поставити рішення яким: - встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , шляхом сумісного проживання на момент смерті; - визнати за [PERSON] , [INFO] право на земельну частку (пай) № [NUMBER] , яка перебувала у колективній власності РАКП «Ялпуг» в розмірі 1.46 умовних кадастрових гектарів, виданого Болградською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі рішення від 17.12.1999 року №450 на ім`я [PERSON] як за спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] . - визнати за [PERSON] , право власності на майновий пай РАКП «Ялпуг», який належав [PERSON] , як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що він є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] та не може оформити належним чином право на спадщину, яка відкрилася після її смерті, оскільки до складу спадщини входить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності РАКП «Ялпуг» в розмірі 1.46 умовних кадастрових гектара, згідно сертифіката виданого Болградською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі рішення від 17.12.1999 року №450 та майновий пай в РАКП «Ялпуг» вартість 518.00 гривен згідно майнового сертифікату серії ОД VI №116, що належали [PERSON] , померлій [INFO] , і які фактично були успадковані його матір`ю, але не оформлені належним чином. Позивач до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений\~ належним чином (а.с.25,42). На адресу суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог (а.с.101). Відповідач Криничненська сільська рада Болградського району Одеської області до суду не прибула, про час та місце розгляду справи сповіщалася\~ відповідно до чинного законодавства, про що в справі є відповідні докази (а.с.25,42). Позовні вимоги визнала\~ у повному обсязі, та справу просила\~ розглянути у відсутність їх представника (а.с.37). Представник відповідача Рибогосподарського аграрного виробничого кооперативу «Ялпуг» до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщалася\~ відповідно до чинного законодавства, про що в справі є відповідні докази (а.с.42). Позовні вимоги визнав\~ у повному обсязі, та справу просила\~ розглянути у відсутність їх представника (а.с.102). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення\~позовних\~вимог за наступних підстав. Щодо встановлення юридичного факту. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами: ст. 293-294, 315-319 ЦПК України, п. 10, 12 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» зі змінами від 25.05.1998 року. Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною другою ст.315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Судовим розглядом встановлено, що згідно довідки Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області від 26.09.2019 року за №711, що [PERSON] , [INFO] , дійсно проживала за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] , 1925 року народження, та здійснювала догляд за нею з 1995 року по день її смерті, тобто до [INFO] (а.с.18). Досліджені документи, є безумовним доказом того, що померла [PERSON] , зареєстрована фактично проживала за адресою: [ADDRESS] спільно зі своєю донькою [PERSON] . Згідно ст.1268 ч.3 ЦПК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, суду доведено, що померла [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] факт спільного проживання з матір`ю в її домоволодінні. \~Щодо визнання права власності в порядку спадкування. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] , виданим на підставі запису акту про смерть №8 від 06 лютого 2004 року, складеним Криничненською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.12). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу якої окрім іншого майна також входить і: - право на земельну частку (пай) № [NUMBER] , яка перебувала у колективній власності РАКП «Ялпуг», правонаступником якого є РАВК «Ялпуг» в розмірі 1.46 умовних кадастрових гектарів, виданого Болградською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі рішення від 17.12.1999 року №450 на ім`я [PERSON] , що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) №0555637 від 18.02.2000 року; - право на пайовий фонд майна РАКП «Ялпуг» в частці що становить 0.16 відсотків від загальної вартості в розмірі 518.00 гривен, правонаступником якого є РАВК «Ялпуг» згідно майнового сертифікату серії ОД VІ №116 від 11.06.2001 року(а.с.13,14). Згідно протоколу №1 від 25.02.2000 року на загальних зборах колгоспників було прийнято рішення про реорганізацію РАКП «Ялпуг» шляхом розподілу на два підприємства: РАВК «Хвиля» і РАВК «Ялпуг», де правонаступником РАКП «Ялпуг» став саме РАВК «Ялпуг. Рибогосподарський аграрний виробничий кооператив «Ялпуг» (надалі РАВК «Ялпуг») зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 06.03.2000 року та є правонаступником РАКП «Ялпуг», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії [NUMBER] , випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом [PERSON] є спадкоємцем за законом четвертої черги. За наявними матеріалами спадкової справи № 217-Б/2018, наданої Київською державною нотаріальною конторою у місті Одеса, щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.49-66) вбачається, що 18 квітня 2018 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті [PERSON] [PERSON] (а.с.50). Однак, листом від 08.06.2018 року за №4857/02-14 про відмову у прийнятті його заяви в зв`язку з пропуском встановленого ст.1270 ЦК України строку на подачу заяви (а.с.51). Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися, та свідоцтва про право на спадщини не видавалися (а.с.48-67) Таким чином,\~померла [PERSON] ,\~вважається такою,\~що прийняла\~спадщину,\~яка відкрилася\~після смерті\~матері [PERSON] ,\~оскільки як\~було встановлено\~судом вище,\~протягом останніх\~двадцяти чотирьох\~років спільно\~проживали в\~домоволодінні за\~адресою: [ADDRESS] . Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Згідно ст.1268 ч.5 ЦПК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, [PERSON] набула право на спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] . [INFO] померла\~ [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] , виданим на підставі запису акту про смерть №68 від 21 жовтня 2009 року, складеним Криничненською сільською радою Болградського району Одеській області\~ (а.с.9). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, яку вона успадкувала після смерті [PERSON] , однак не оформила належним чином і до складу якої окрім іншого майна також входить і: - право на земельну частку (пай) № [NUMBER] , яка перебувала у колективній власності РАКП «Ялпуг», правонаступником якого є РАВК «Ялпуг» в розмірі 1.46 умовних кадастрових гектарів, виданого Болградською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі рішення від 17.12.1999 року №450 на ім`я [PERSON] , що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) №0555637 від 18.02.2000 року (а.с.13); - право на пайовий фонд майна РАКП «Ялпуг» в частці що становить 0.16 відсотків від загальної вартості в розмірі 518.00 гривен, правонаступником якого є РАВК «Ялпуг» згідно майнового сертифікату серії ОД VІ №116 від 11.06.2001 року (а.с.14). Спадкоємцем за законом після смерті\~ [PERSON] є її син, позивач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії\~ [NUMBER] , виданим 10.09.1968\~ року Криничненською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі\~ актового запису № 44\~ (а.с.7). Згідно копії спадкової справи № 412/2014, наданої Одеським державним нотаріальним архівом, щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.69-99) вбачається, що 04 грудня 2014 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті [PERSON] [PERSON] (а.с.73). Позивачу 04 грудня 2014 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме права на пайовий фонд майна РАВГ «Ялпуг» м. Болград, що належала [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових справ (а.с.90). Таким чином, позивач [PERSON] успадкував всю спадщину, що відкрилася після смерті його матері [PERSON] . Положеннями ст.1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Щодо спадкування за законом, то спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст.1258 ЦК України). Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1, ч.3, ч.5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно положень ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Пунктом 17 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, який набрав чинності в 2002 році передбачено, що відповідно до формулювань Указу Президента України від 08 серпня 1993 року № 720/95 слід розуміти, що сертифікат на право на земельну частку (пай) має не правовстановлююче, а правопосвідчувальне значення, тобто право на земельну частку (пай) виникає у члена господарства з моменту виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку (пай) та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-VІ (надалі Закон) визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Статтею 1 Закону визначено коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), а саме: -колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; - громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом… Також ч. 3 ст. 1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ст. 2 Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Частиною другою цієї статті визначено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Стаття 3 Закону визначає підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, зокрема й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Таким чином, судом встановлено на підставі належних і допустимих доказів [PERSON] успадкувала право належне [PERSON] .. А відтак і позивач, як спадкоємець за законом, вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті матері [PERSON] , а саме належне їй право. На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, позивач набув право: - на земельну частку (пай) № [NUMBER] , яка перебувала у колективній власності РАКП «Ялпуг», правонаступником якого є РАВК «Ялпуг» в розмірі 1.46 умовних кадастрових гектарів, виданого Болградською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі рішення від 17.12.1999 року №450 на ім`я [PERSON] , що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) №0555637 від 18.02.2000 року; - право на пайовий фонд майна РАКП «Ялпуг» в частці що становить 0.16 відсотків від загальної вартості в розмірі 518.00 гривен, правонаступником якого є РАВК «Ялпуг» згідно майнового сертифікату серії ОД VІ №116 від 11.06.2001 року. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачами відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.1216-1218, 1221, 1261, 1264, 1268, 1269, 1270 ЦК України та

Outcome: approved