Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «КРЕДОБАНК» звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] в якому просить звернути стягнення на предмет застави, а саме на транспортний засіб. Посилається на те, що 15 березня 2013 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № 0465.09.00.2291, згідно якого позивач надав у власність останньому грошові кошти у розмірі 223 588,90 грн. на здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки HYUNDAI, модель І30, дата випуску 2012, номер кузова [NUMBER], укладеного між [PERSON] та ТОВ «Карат Авто» та оплати страхування від нещасних випадків в сумі 8 578,90 грн. З метою забезпечення виконання зобовязань позичальника та вимог Банку за Кредитним договором, стосовно повернення отриманої суми Кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі між Позивачем та Відповідачем 2 15 березня 2013 року був укладений Договір застави, згідно якого предметом застави є зазначений автомобіль марки HYUNDAI. 15 січня 2015 року Святошинський районний суд м.Києва ухвалив рішення у справі за позовами ПАТ «КРЕДОБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яким позовні вимоги задоволив у повному обсязі. В даному рішенні суд, зокрема, вирішив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором в сумі 229 340,38 грн. Рішення набрало законної сили 09 квітня 2015 року. Станом на 29.09.2017 розмір заборгованості відповідача загалом складає 223 910,68 грн. Станом на сьогоднішній день рішення суду є невиконаним. Виконавчий лист від 27 квітня 2015 року знаходиться на виконанні. 21 вересня 2015 року державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві в рамках виконавчого провадження винесено постанову про розшук заставного майна боржника, що належить позичальнику на праві власності, згідно Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія ААЕ № 017395 від 14.03.2013 р. 20 червня 2017 року у звязку із неможливістю самостійно отримати інформації про нового власника заставного авто, а саме про персональні дані позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з заявою про забезпечення доказів, яка Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва по справі № 761/22053/17 задоволена. Так, 15 вересня 2017 року Головний сервісний центр МВС надав інформацію станом на 15.09.2017 року про власника нового заставного авто, а саме новим власником заставного авто є [PERSON], відповідач по справі. Позивач зазначає, що будь-якої письмової згоди на відчуження предмету застави на користь третіх осіб він відповідачу [PERSON] не надавав. Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна в період з 15.03.2013 року по 15.03.2017 року предмет застави перебуває в обтяженні на підставі Договору застави. Таким чином, Відповідач [PERSON] не може вважатися добросовісним набувачем предмету застави, оскільки позивач не надавав згоди іншому відповідачу [PERSON] на його відчуження на користь третіх осіб та станом на момент відчуження предмету застави та станом на сьогоднішній день існує його обтяження. Таким чином у позивача є всі правові підстави звернути стягнення на Предмет застави, який зараз знаходиться у володінні [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та вказав, що просить звернути стягнення на предмет застави, оскільки відповідачем [PERSON] неправомірно здійснено відчуження вказаного заставного майна на користь третіх осіб, а також не виконано боргові зобов?язання по сплаті кредиту. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що його син [PERSON] в липні 2017 року придбав спірний транспортний засіб на автомобільному ринку в м.Києві. Під час проведення державної реєстрації права власності на нього не було жодних зауважень з боку особи, яка проводила таку реєстрацію. Правовстановлюючі документи на автомобіль були проведені по відповідній базі відчужень та заборон, жодних обмежень не було виявлено. Про перебування в заставі даного транспортного засобу його сину нічого відомо не було. В подальшому 11.11.2017 року його син зняв з обліку даний транспортний засіб з метою подальшої реалізації та відповідно відчужив його шляхом укладення договору купівлі-продажу. Однак відповідний договір укладений не був, а було оформлено доручення на право розпорядження даним транспортним засобом. Таким чином, вважає, що його син не є належним відповідачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду направив письмове пояснення зі змісту якого вбачається, що він дійсно уклав договір кредиту з метою придбання транспортного засобу марки HYUNDAI, модель І30. Даний договір ним був укладений на прохання сторонньої особи, яка зобов?язалась погашати заборгованість, однак в подальшому зникла. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, з \~матеріалів справи встановлено, що 15 березня 2013 року між позивачем ПАТ «КРЕДОБАНК» та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № 0465.09.00.2291 (а.с. 8-11), згідно якого позивач надав у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 223 588,90 грн. (Двісті двадцять гри тисячі пятсот вісімдесят вісім гривень 90 копійок) на здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки HYUNDAI, модель І30, дата випуску 2012, номер кузова [NUMBER], укладеного між Відповідачем та ТОВ «Карат Авто» та оплати страхування від нещасних випадків в сумі 8 578,90 грн (Вісім тисяч пятсот сімдесят вісім гривень 90 копійок). З метою забезпечення виконання зобовязань позичальника та вимог Банку за Кредитним договором, стосовно повернення отриманої суми Кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі між позивачем та відповідачем [PERSON] 15 березня 2013 року був укладений Договір застави (а.с. 12-15), згідно якого предметом застави є рухоме майно: автомобіль марки HYUNDAI, модель І30, тип легковий Хетчбек-В, дата випуску 2012 р., № кузова TMAD251BBDJ076003, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER], що належить позичальнику на праві власності згідно Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія ААЕ № 017395 від 14.03.2013 р. Згідно п.4.1.4. умов даного договору також вбачається, що заставодавець зобовязався не відчужувати предмет застави у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобовязаннями з боку третіх осіб, не видавати довіреності на користування та/або розпорядження предметом застави, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від заставодержателя. У відповідності до п.5.1. договору право звернення стягнення на предмет застави заставодержатель набуває зокрема у випадку якщо на момент настання терміну виконання зобов?язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строк суми відсотків, комісій; неустойки (пені, штрафних санкцій). 15 січня 2015 року Святошинським районним судом м.Києва ухвалено рішення у справі за позовами ПАТ «КРЕДОБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яким позовні вимоги задоволено та стягнуто з останнього на користь позивача заборгованість за Кредитним договором в сумі 229 340,38 грн. Рішення набрало законної сили 09 квітня 2015 року (а.с. 16). Станом на 28.09.2017 розмір заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем складає 223 910,68 грн. Дана обставина підтверджується довідкою про розмір заборгованості (а.с. 27). В подальшому 27 травня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м.Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржнику [PERSON] надано строк для самостійного виконання судового рішення до 15 січня 2015 року. Однак на сьогоднішній день рішення суду є невиконаним. Згідно запиту представника ПАТ «КРЕДОБАНК» адвоката [PERSON] щодо результатів розшуку автомобіля боржника від Регіонального сервісного центру в м.Києві Вих.№31/26-254АЗ від 27 квітня 2017 року було отримано відповідь (а.с. 21) відповідно до якої [PERSON] незаконно було відчужено автомобіль. За період з 2013 року відбулось декілька перереєстрацій. Так 02 червня 2015 року авто було перереєстровано на гр. [PERSON] Станом на 26 червня 2017 року предмет застави був перереєстрований знову та належав гр. [PERSON]. 20 червня 2017 року у звязку із неможливістю самостійно отримати інформацію про нового власника заставного авто, позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з заявою про забезпечення доказів. 15 вересня 2017 року Головний сервісний центр МВС надав інформацію станом на 15.09.2017 року про власника нового заставного авто, а саме новим власником заставного авто є [PERSON] (а.с. 25). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про заставу» заставодавець може відчужувати заставне майно тільки за згодою заставодержателя. Будь-якої письмової згоди на відчуження предмету застави на користь третіх осіб позивач відповідачу [PERSON] не надавав. Частиною 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Відповідно до ч.1 ст.10 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Частина 1 ст.45 цього ж закону встановлює, що держатель або реєстратор Державного реєстру зобовязані на запит будь-якої фізичної чи юридичної особи надати завірений держателем або реєстратором Державного реєстру витяг з державного реєстру. З аналізу даної правової норми слідує, що інформація про обтяження рухомого майна є публічною і отримати її може будь-яка фізична чи юридична особа. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що згідно виникають із кредитних правовідносин» розяснив, що у випадку коли для розпорядження предметом застави була необхідною згода заставодержателя (частина друга статті 586 ЦК), правочин заставодавця щодо розпорядження предметом застави, вчинений без згоди заставодержателя після укладення договору застави, не може бути визнаний недійсним за позовом заставодержателя, оскільки в пункті 2 частини другої статті 592 ЦК установлено інший наслідок порушення заставодавцем правил про розпорядження предметом застави, а саме - пред'явлення вимоги про дострокове виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а також тому, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна в період з 15.03.2013 року по 15.03.2018 року Предмет застави перебуває в обтяженні на підставі Договору застави, (а.с. 23). Таким чином, Відповідач [PERSON] не може вважатися добросовісним набувачем предмету застави, оскільки позивач не надавав згоди відповідачу [PERSON] на його відчуження на користь третіх осіб та станом на момент відчуження предмету застави та станом на сьогоднішній день існує його обтяження. Згідно ч.1 ст.590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.592 Цивільного кодексу України заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави у разі порушення заставодавцем правил про розпоряджання предметом застави. Пунктом 5.2 Договору застави передбачено, що Заставодержатель має право достроково звернути стягнення на Предмет застави у разі порушення Заставодавцем обовязків встановлених Договором застави. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави переходять у власність іншої особи. [PERSON] не виконав свої зобовязання щодо дострокового погашення заборгованості за кредитним договором. Крім того, він порушив свій обовязок визначений договором застави щодо заборони відчужувати на користь третіх осіб предмет застави без отримання попередньої письмової згоди. Таким чином у позивача є всі правові підстави звернути стягнення на предмет застави, який зараз зареєстрований за відповідачем [PERSON] Згідно ч.1 ст.591 Цивільного кодексу України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що 11.11.2017 року відповідач [PERSON] зняв з обліку предмет застави для його реалізації. Даний факт підтверджується відповіддю Головного сервісного центру від 14.12.2017 року (а.с. 145-148). З цієї ж відповіді вбачається, що незважаючи на зняття з реєстраційного обліку власником транспортного засобу марки HYUNDAI, модель І30, дата випуску 2012, номер кузова [NUMBER] залишається відповідач [PERSON] За змістом ст.ст.208, 210 ЦК України та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1338 (далі - Порядок), договір купівлі-продажу автомобіля повинен укладатися в письмовій формі і вважається вчиненим з моменту його державної реєстрації в органах ДАІ. Цим Порядком встановлена процедура державної реєстрації усіх транспортних засобів та зняття їх з обліку, яка є обов'язковою для усіх фізичних та юридичних осіб, що є власниками транспортних засобів Правомірність придбання транспортних засобів підтверджуються документами, скріпленими підписами відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами у кладеними на товарних біржах. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. У відповідності до вимог ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не надав належних та допустимих доказів які б могли свідчити про вибуття з його володіння транспортного засобу який є предметом застави. Жодним чином не спростував наявні в матеріалах цивільної справи письмові докази, що доводять зворотнє. Саме тому, суду вважає, що відповідач [PERSON] є належним відповідачем по даній справі. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимог позивача є обґрунтованими та доведеними в повному обсязі та підлягають задоволенню. Також суд вважає, що з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1600 гривень виходячи з наступного. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Як передбачено ст.141 ЦПК України, то судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Саме тому, оскільки рішення суду прийнято на користь позивача, то понесені ним судові витрати при зверненні до суду із позов підлягають солідарному стягненню з відповідачів. При вирішенні розподілу судових витрат судом враховано та взято до уваги вимоги ст.141 ч.3 ЦПК України.

Outcome: approved