Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ Українське Фінансове Агенство ВЕРУС в особі філії ТОВ Українське Фінансове Агенство ВЕРУС у Дзержинському районі м. Харкова, до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 28674.71 грн. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № HAE4RX12880026 від 22.09.2006 року [PERSON] (далі Відповідач - 2) 22.09.2006 року отримав кредит у розмірі 2205.50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач -2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам (Розстрочка) складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача-2 у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитним договором, яка складається із заборгованості по кредиту та відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач-2 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Взяті на себе зобов`язання по Кредитному договору №HAE4RX12880026 від 22.09.2006 року Банк виконав своєчасно і повністю, надавши Відповідачу-2 вищевказані грошові кошти. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач-2 станом на 04.04.2014 року має заборгованість - 28674.71 грн., яка складається з наступного: - 2028.42 грн. - заборгованість за кредитом; - 10273.13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 327.47 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 14204.04 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи: - 500.00 грн. штраф (фіксована частина); - 1341.65 грн. - штраф (процентна складова). Зобов`язання Відповідача-2 за кредитним договором забезпечено порукою у розмірі 10000 грн., а саме Договором поруки, укладеним з поручителем - Товариством з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агентство ВЕРУС, в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агентство ВЕРУС у Дзержинському районі міста Харкова (надалі Відповідач-1). Згідно п.п. 2, 4 Договору поруки від 01.09.2010 р. у випадку невиконання боржником зобов`язань за Кредитним договором, Поручитель та Боржник відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Позивач просив суд стягнути з [PERSON] ( [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, розрахунковий рахунок [NUMBER] для погашення заборгованості, код ЄДРПОУ 14360570, МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором № HAE4RX12880026 від 22.09.2006 року у розмірі 18674.71 грн. (вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят чотири гривні 71 копійки). Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агенство ВЕРУС в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агенство ВЕРУС у Дзержинському районі м. Харкова (61166, м. Харків, Дзержинський район, пр-т Леніна, буд. 36, ЄДРПОУ 34562954, п/р [NUMBER] в ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, МФО 305299) та [PERSON] ( [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, розрахунковий рахунок [NUMBER] для погашення заборгованості, код ЄДРПОУ 14360570, МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором № HAE4RX12880026 від 22.09.2006 року у розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок). Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, розрахунковий рахунок [NUMBER] для відшкодування судових витрат, код ЄДРПОУ 14360570, МФО № 305299) витрати по сплаті судового збору у розмірі 286,75 грн. (двісіті вісімдесят шість гривень 75 копійок). Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.03.2015 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Ухвалою суду від 27.01.2020 заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду. Відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з необгрунтованістю вимог та пропуском позовної давності. В судове засідання сторони не з`явилися, просили справу розглянути за їх відсутністю Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на таке. Судом встановлено, що 22.09.2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № HAE4RX12880026, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 2205.50 грн на строк 12 місяців з 22.09.2206 року до 22.09.2007 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2 % на місяць на суму залишку заборгованості, а також 29,77 грн. щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту, 200,50 грн. одноразової винагороди, Зазначені умови викладені в заяві позичальника, яка 22.09.2006 року підписана [PERSON] . Відповідач відповідно до заяви позичальника зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки, винагороди, комісії зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 10 по 15 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 238,68 грн. для погашення заборгованості за кредитом. Також відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт), Тарифами складає між позивачем та відповідачем кредитно-заставний договір, про що свідчить його підпис на вказаній заяві та є доказом того, що сторони погодилися з умовами. Таким чином, між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», яке змінило найменування на АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір, в якому сторони погодили суму коштів, яка надається за кредитним договором, відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок повернення коштів, строк дії договору. Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим згідно розрахунку позивача станом на станом на 04.04.2014 року має заборгованість - 28674.71 грн., яка складається з наступного: - 2028.42 грн. - заборгованість за кредитом; - 10273.13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 327.47 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 14204.04 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи: - 500.00 грн. штраф (фіксована частина); - 1341.65 грн. - штраф (процентна складова). Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦПК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання (статті 530,631 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як зазначалося вище, сторони поряд з установленням строку дії кредитного договору, встановили й строки виконання відповідачем окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), а саме визначили період сплати з 10 по 15 число кожного місяця у сумі 238,68 грн, що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на підставі договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України). Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України). За змістом статей 256, 261 і 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Як вже зазналося вище, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця зазначеного, як кінцевий строк повернення кредиту. За умовами укладеного між сторонами договору кінцевий строк повернення кредиту 22.09.2007 року, тому строк позовної давності спливав 22.09.2010 року. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 22.09.2007 року заборгованість відповідача за тілом кредиту становила 2028,42 грн, останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачем був здійснений 25.10.2006 року, який було спрямовано на часткове погашення заборгованості за відсотками та тілом кредиту. З вимогами про стягнення заборгованості за кредитом публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду 01.08.2014 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду, і просило стягнути заборгованість станом на 04.04.2014 року. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. У дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (частина перша статті 264 ЦК України), суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Строк позовної давності зі сплати заборгованості за тілом кредиту сплив 22.09.2010 року, Оскільки сторонами не укладений договір у письмовій формі про збільшення позовної давності, як це передбачено статтею 259 ЦК України, а Умови, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника відсутнє посилання на збільшення строку давності, тому положення пункту 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) про збільшення строку позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) до 5 років не підлягають застосуванню. Зазначені вище обставини свідчать про те, що на час звернення позивача до суду із позовом сплив трирічний строк позовної давності за кредитом, перебіг якого розпочався з 22.09.2007 року та сплив 22.09.2010 року. Відповідачем доказів того, що заборгованість за тілом кредиту погашена у повному обсязі, суду не надано. За таких обставин, суд вважає, оскільки позивач до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 2028,42 грн. звернувся 01.08.2014 року, то такі вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Щодо нарахування та стягнення процентів Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. В заяві позичальника, яка підписана відповідачем зазначено, що процентна ставка за користування кредитом становить 2 % на місяць на суму залишку заборгованості. Отже, виходячи з відсоткової ставки, зазначеної в заяві позичальника, відсоткова ставка на рік за укладеним сторонами договором складає 24% річних. Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Як вже зазналося вище, перебіг позовної давності щодо місячних платежів зі сплати відсотків за користування кредитом починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця зазначеного, як кінцевий строк повернення кредиту. За умовами укладеного сторонами договору кінцевий строк повернення кредиту 22.09.2007 року. У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За таких обставин суд вважає, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 22.09.2007 року позивач не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами. Із наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість по відсоткам за користування кредитом розрахована за період з 22.09.2007 року по 04.04.2014 року в сумі 8884,36 грн. Дані обставини підтверджуються представником позивача під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Суд вважає, оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося, то вимога банку про стягнення з [PERSON] заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 22.09.2007 року по 04.04.2014 року в сумі 8884,36 грн. не підлягає задоволенню за необґрунтованістю. Оскільки позивач до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 22.09.2006 до 22.09.2007 сумі 1388,77 грн. звернувся 01.08.2014 року, а дії, які б свідчили про переривання відповідачем строку позовної давності в межах строку не вчинялися, то такі вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача комісії за користування кредитом в сумі 327,47 грн., то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів». Умовами договору від 22.09.2006 року передбачено сплату щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 29,77 грн. Позивач як на підставу стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом посилається на те, що комісія сплачується відповідачем щомісячно за надання фінансового інструменту. Проте, у кредитному договорі від 22.09.2006 року не зазначено, які саме послуги за вказану винагороду надаються споживачу. При цьому, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Тому вимога позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією в сумі 327,47 грн. не підлягає задоволенню. Щодо стягнення пені, штрафу Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. ст. 610,611 ЦК України). За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача пені, штрафу. Отже, не може бути стягнута пеня, штраф нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. З урахуванням викладеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 344,97 грн. за період з 22.09.2006 року по 22.09.2007 року не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Як зазначалося вище строк кредитування за договором від 22.09.2006 року сплив 22.09.2007 року, тому право кредитодавця нараховувати передбачену договором пеню припинилося з цієї дати. Саме такі висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц,які відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права. За таких обставин колегія суддів вважає, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати пеню за кредитом, то після 22.09.2007 року позивач не мав права нараховувати відповідачу пеню за договором, тому вимоги позивача про стягнення з [PERSON] пені за період з 23.09.2007 року по 04.04.2014 року в сумі 13859,07 грн. не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. Із цих підстав не підлягають задоволенню вимоги про стягнення 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1341,65 грн. штрафу (процентна складова). Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 352,40 грн за подання заяви про перегляд заочного рішення.

Outcome: approved