Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить суд визнати договір № 33/П/49/2007-840 таким, що укладений з порушенням прав споживача,передбаченими п. 4 ч. 1 ст. 4 та п. д) ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та таким, що укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики відповідно до п. 2 ч. 1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». Свої вимоги мотивує тим, що 05.04.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та позивачем було укладено кредитний договір № 33/П/49/2007-840 за умовами якого позичальник отримала суму у розмірі 225 000,00 доларів США. Кредит було надано виключно на споживчі цілі. Під час укладання договору відповідач не повідомив позивача про можливу істотну зміну обставин, зокрема, зростання курсу долару протягом 2008-2014 років. Банк безперечно знав про такі ризики та розумів їх наслідки, однак не надав необхідної інформації споживачеві. Якби позивач розумів, що у зв'язку із істотною зміною курсу валюти, він не буде спроможним повністю погасити кредит, він би не уклав даний договір. Істотна зміна курсу підпадає під поняття «істотний недолік». Також банк не повідомив споживача і про сукупну вартість кредиту Ціна є одним із визначальних критеріїв для здійснення споживачем свідомого вибору. Таким чином споживач вважає, що банк використовує нечесну підприємницьку практику при укладанні договорів, оскільки своєю діяльністю відповідач вводить споживачів в оману і не надає можливості здійснити свідомий вибір. За таких обставин представник позивача і звернувся до суду з позовом. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити з підстав зазначених в позові. Додатково пояснив, що не попередивши споживача у письмовій формі про всі можливі ризики, не надавши методики, яка використовується банком для встановлення курсу валют, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним - відповідач порушив положення Закону України «Про захист прав спожив». Представник ПАТ «КБ «Надра» в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову. Зазначив, що сторони були вільні у своєму виборі під час укладання договору. Позивачеві була надана вся передбачена чинним законодавством інформація про що свідчить анкета-зява на отримання кредиту заповнена [PERSON] перед укладенням кредитного договору. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню н підлягає. Виходячи з наступного. Встановлено, що 05 квітня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є відповідач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № 33/П/49/2007-840. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як свідчать матеріали справи і це не заперечується представниками сторін, за умовами кредитного договору позивач отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 225 000, доларів США строком до 03.04.2026 року та сплатою відсотків на рівні 12,49% річних.. Цільове призначення кредиту - проведення розрахунків по договорам купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS]. Представник позивача зазначає, що договір було укладено з порушенням положень ст.ст. 4,11 Закону України «Про захист прав споживачів» та зазначає, що банк застосовує нечесну підприємницьку практику, визначення якої наведено в ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому просить суд ухвалити рішення, яким визнати договір № 33/П/49/2007-840 від 05 квітня 2014 року таким, що укладений із порушенням прав споживача та із застосуванням нечесної підприємницької практики. За положеннями п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Згідно до п. д) ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Приписами ж п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» Нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Як зазначив представник позивача перед укладанням договору [PERSON] не була обізнана про всі кредитні ризики, можливого коливання курсу валют, не отримав вичерпної інформації щодо сукупної вартості продукту (кредиту) чим був введений банком в оману. Маючи всю необхідну інформацію, що її зобов'язаний надати відповідач, позивач не уклав би даний договір. Відповідно до вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в виборі в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору х урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як було встановлено в судовому засіданні, і це не оспорювалось представником позивача, позичальник був ознайомлений з запропонованими банком умовами договору, не заперечував щодо їх прийняття про що свідчить укладання договору. Позивач, і це також не заперечувалось його представником, надав до банку анкету-заяву на отримання кредиту, де зазначив, що із основними умовами надання кредиту ознайомлений. Положеннями ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Проте під час розгляду справи представником позивача не надано доказів, які б свідчили про порушення під час укладання кредитного договору положень Закону України «Про захист прав споживачів». Кожна особа, відповідно до ст. 15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З іншого боку за приписами ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкодивідшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» виникли правовідносини, що регулюються положеннями Розділу ІУ Главою 16 та Книгою 5 Цивільного кодексу України - Зобов'язальне право, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги визнання правочину таким, що не відповідає положенням чинного законодавства не відповідають положенням ст.16 ЦК України, а тому не знаходить підстав для їх задоволення. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed