Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

Позиція позивача та заперечення відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивувала тим, що 16.09.2020 року при оформленні витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачка виявила, що на неї зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 1.2183 га, за кадастровим номером 5324886500:00:018:0158, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Хильківської сільської ради Хорольського району Полтавської області на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія та номер: РЗ №677213, виданого 05.12.2002 року на підставі рішення Хильківської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 22.03.2002 року та те, що 03.09.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради, Полтавської області Голубєвою Ларисою Володимирівною зареєстровано договір оренди землі, серія та номер б/н, від 03.09.2019 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «СІСТЕМАГРО» та [PERSON] , строком дії на 10 років з правом пролонгації. Вищевказаного державного акту [PERSON] ніколи не отримувала, згоди на укладення договору оренди земельної ділянки від 03.09.2019 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «СІСТЕМАГРО» не давала, зазначений договір не підписувала та взагалі не знала про його існування, а тому просила визнати недійсним договір оренди землі, укладений 03.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СІСТЕМАГРО» та [PERSON] , земельної ділянки площею 1.2183 га, за кадастровим номером 5324886500:00:018:0158, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Хильківської сільської ради Хорольського району Полтавської області за яким речове право оренди було зареєстровано 03.09.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради, Полтавської області Голубєвою Ларисою Володимирівною (індексний номер рішення 33081218). 01.10.2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 11.12.2020 року позивачка подала позовну заяву зі зміненим предметом позову, в якій просила суд про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки шляхом витребування земельної ділянки у недобросовісного володільця та про скасування рішення про державну реєстрацію речового права оренди земельної ділянки. 21.12.2020 року по справі залучено Комунальне підприємство «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Полтавської області по справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Ухвалою суду від 06.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справи до розгляду по суті. Відповідач явку свого представника в судові засідання не забезпечив, у визначений судом термін не подав суду відзив на позов чи будь-яких інших заяв чи клопотань. Третя особа явку свого представника в судові засідання не забезпечила, у визначений судом термін не подав суду будь-яких заяв чи клопотань. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що заява позивача підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що за [PERSON] , [INFO] , визнано право власності на земельну ділянку розміром 6,18 га, яка розташована в с. Григорівка Хорольського району Полтавської області, з цільовим призначенням для сільськогосподарського використання згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ № 677213 від 05.12.2002 року в порядку спадкування після [PERSON] , що підтверджується копією рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 05.08.2013 року. З указаного рішення суду також слідує, що земельна ділянка розміром 6,18 га, розташована в с. Григорівка, Хорольського р-ну, Полтавської області, з цільовим призначенням для сільськогосподарського використання, раніше належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ № 677213, виданим 05.12.2002 року Хильківською сільською радою Хорольського району, яку останній успадкував після смерті [PERSON] [INFO] [PERSON] склав заповіт, який посвідчений Хильківською сільською радою, яким на випадок його смерті все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів позивачці [PERSON] . Вказаним судовим рішенням було встановлено те, що позивачка є онукою [PERSON] , що підтверджувалось свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 04.09.2004 року відділом РАЦС м. Лубни Полтавської області. З технічної документації, виготовленої у 2013 році, слідує, що встановлено межі земельної ділянки площею 5,39 га, кадастровий номер 53248865000080009, належної [PERSON] згідно рішення суду від 05.08.2013 року. Згідно технічної документації, виготовленої у 2019 році, вбачається, що встановлено межі земельної ділянки площею 1,2183 га, кадастровий номер 5324886500000180158, належної [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 677213. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 224233234 від 16.09.2020 року підтверджується право власності за позивачем на земельну ділянку, площею 1.2183 га, за кадастровим номером 5324886500:00:018:0158, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Хильківської сільської ради Хорольського району Полтавської області на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія та номер: РЗ №677213, виданого 05.12.2002 року на підставі рішення Хильківської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 22.03.2002 року. З цього витягу також вбачається, що 03.09.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради, Полтавської області Голубєвою Ларисою Володимирівною зареєстровано договір оренди землі, серія та номер б/н, від 03.09.2019 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «СІСТЕМАГРО» та [PERSON] , строком дії на 10 років з правом пролонгації. Норми права, застосовані судом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За приписами ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Положеннями пунктів «а», «б», «д» статті 211 ЗК України унормовано, що громадяни та юридичні особи несуть, зокрема цивільну відповідальність відповідно до законодавства за укладення угод з порушенням земельного законодавства; самовільне зайняття земельних ділянок, порушення строків повернення тимчасово займаних земель або невиконання обов`язків щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначенням. Відповідно до ст. 16 Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно із статтею 34 цього Закону у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Велика Палата Верховного Суду України у своїй постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-Ц (провадження №14-499цс19) висловила позицію про те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом, а тому відійшла від усталеної практики з розгляду справ щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, виклавши при цьому нову правову позицію, відмінну від тої, що наводилась в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі №6-48цс15. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тому підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, який підтверджує наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечує їх ідентифікацію. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. Згідно чт. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Мотивована оцінка аргументів сторін. Судом встановлено, що позивачка є власником земельної ділянки розміром 5,39 га, кадастровий номер 0053248865000080009, з цільовим призначенням для сільськогосподарського використання згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ № 677213 від 05.12.2002 року в порядку спадкування після [PERSON] . Судом також встановлено, що на вказану земельну ділянку було виготовлено дві технічні документації у 2013 та 2019 роках на земельну ділянку, що належить позивачці в розмірі 5,39 та 1,2183 га відповідно. Разом з тим, в наданих позивачкою технічних документаціях, виготовлених у 2013 та в 2019 роках, наявні дві копії Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 677213, в одній з яких власником земельної ділянки розміром 6,18 га зазначена [PERSON] , в іншому - [PERSON] . На думку суду, цей факт, а також те, що [PERSON] не могла бути власником земельної ділянки площею 6,18 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ № 677213 від 05.12.2002 року, що підтверджено рішенням Хорольського районного суду від 05.08.2013 року, з якого слідує, що на час видачі вказаного державного акту власником спірної землі була [PERSON] . Крім того, суд приймає доводи позивачки про недійсність наданого ПП «Форас-Ленд» Державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ № 677213, так як вказаним рішенням суду було встановлено, що [PERSON] вийшла заміж у 2004 році, а до того мала дівоче прізвище « [PERSON] ». Факт наявності в технічній документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки, належної [PERSON] , недійсного державного акту, а також категоричне заперечення позивачкою будь-яких договірних відносин з відповідачем та відсутність заперечень з боку останнього дає суду підстави сумніватись у дійсності вчинених правочинів щодо земельної ділянку площею 1,2183 га, кадастровий номер 5324886500:00:018:0158, а саме - укладення договору оренди землі та державна реєстрація речового права оренди вказаної земельної ділянки. Таким чином, суд приймає доводи позивачки щодо визнання неукладеним договору оренди землі від 03.09.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СІСТЕМАГРО» та [PERSON] , земельної ділянки площею 1.2183 га, за кадастровим номером 5324886500:00:018:0158. Волевиявлення є важливим чинником, без якого не можливе вчинення правочину, що узгоджується із свободою договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документу, в якому фіксуються права та обов`язки сторін. Підпис сторін є обов`язковим реквізитом договору, укладеного в письмовій формі, який відображає волевиявлення сторін на укладення такого договору. У тому випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом з тим, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Оскільки правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним, власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Суд приймає доводи позивача, та приходить до висновку про порушення її права щодо володіння належною їй земельною ділянкою, з огляду на неправомірне зайняття земельних ділянок фактичним користувачем, у даному випадку відповідачем, тому позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні належним позивачці майном шляхом повернення такої земельної ділянки, а також про скасування державної реєстрації правочину, який як встановлено судом, не було укладено, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved