Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне. 12.06.2007 року між ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № СNL 204/011/2007. Згідно з умовами кредитного договору та кредитних заявок Банк надав кредитні кошти у розмірі 20000 дол. США, на споживчі цілі. Кредит у іноземній валюті видавався на підставі генеральної банківської ліцензії № 191 та дозволу до неї № 191-1 від 08.11.2006 року, що були видані ЗАТ «ОТП Банк», з урахуванням ст. 192 ЦК України, ст.ст. 44, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вимог п.п. 2, 4 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Датою остаточного повернення кредиту є 12.06.2017 рік. Встановлено процентну ставку, яка складається з фіксованого відсотку в розмірі 13,99 % річних. 08.11.2007 року між Банком та [PERSON] було укладено додатковий договір до Кредитного договору, відповідно до умов додаткового договору, розмір кредиту становив 25 000 дол. США, графік платежів викладено у новій редакції. В якості забезпечення укладеного Кредитного договору 12.06.2007 року ЗАТ «ОТП Банк» був укладений Договір поруки №SР CNL.-204/011/2007 з [PERSON], згідно з якими остання зобов'язалась відповідати перед Банком за повне та своєчасне виконання [PERSON] боргових зобов'язань по Кредитному договору у повному обсязі, а також у випадку збільшення процентної ставки у розмірі і в порядку передбаченими в Кредитному Договорі. 08.11.2007 року між банком та [PERSON] був укладений додатковий договір, до договору поруки. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору поруки, Поручитель та Боржник відповідають як солідарні боржники, а це означає, що Кредитор (Банк) може звернутись з вимогою про виконання Боргових зобов'язань як до Боржника, так і до Поручителя, чи до всіх одночасно. 24.06.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано і остання змінила прізвище на «Алєксандрова». Станом на 17.06.2014 року заборгованість [PERSON] та [PERSON] складає 1155746 гривень, з яких заборгованість за кредитом - 19525,60 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.06.2014 року складає 229388,58 грн., заборгованість по процентам - 1603,82 дол. США що за офіційним курсом НБУ станом на 17.06.2014 року складає 19159,02 грн., пеня, нарахована на суми заборгованості в розмірі 1% на кожен день прострочення сплати кредиту складає - 907198,74 грн. Оскільки позичальником належним чином не виконувалися грошові зобов'язання, передбачені умовами договору, позивач, зважаючи на наявність простроченої заборгованості, просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості у розмірі 1155746 грн. та судові витрати. Представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», підтримав викладене в позовній заяві, наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, про день, час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили. Згідно даних поштових повідомлень судові повістки про виклик повернулись на адресу суду «за закінченням терміну зберігання». На підставі даних довідково-адресного бюро м. Запоріжжя ГУМВС України в Запорізькій області відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON] знятий з реєстрації у 2011 році. Судом вживалися заходи щодо встановлення місця перебування відповідачів та належного їх повідомлення про час і місце розгляду справи. У судове засідання, призначене на 31.10.2014 року, відповідачі викликались через оголошення в газеті «Запорізька правда» № 120 від 16-18 жовтня 2014 року. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12.06.2007 року між ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № СNL 204/011/2007. Згідно з умовами кредитного договору та кредитних заявок Банк надав кредитні кошти у розмірі 20000 дол. США, на споживчі цілі. 08.11.2007 року між Банком та [PERSON] було укладено додатковий договір до Кредитного договору, відповідно до умов додаткового договору, розмір кредиту становив 25 000 дол. США. Кредит у іноземній валюті видавався на підставі генеральної банківської ліцензії № 191 та дозволу до неї №191-1 від 08.11.2006 року, що були видані ЗАТ «ОТП Банк», з урахуванням ст. 192 ЦК України, ст.ст. 44, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вимог п.п. 2, 4 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до п. 1.1 частини № 2 Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит, що визначений у частині № 1 цього Договору, а Позичальник приймає Кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту , а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом та виконати всі інші зобов'язання, як це вказано цьому Договорі. Згідно з п. 3 частини № 1 Кредитного договору було встановлено фіксовану процентну ставку в розмірі 13,99% річних. Відповідно до п. 1.5 (з підпунктами) Кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строк, визначені у Графіку Платежів, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на Поточний рахунок. Нараховані в порядку передбаченому цим Договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини Кредиту та в строк передбачений в Графіку Платежів. Відповідно до п. 4.1.1 Кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, Позичальник зобов'язаний заплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних Боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум. 12.06.2007 року ЗАТ «ОТП Банк» був укладений Договір поруки №SР CNL.-204/011/2007 з [PERSON], згідно з якими остання зобов'язалась відповідати перед Банком за повне та своєчасне виконання [PERSON] боргових зобов'язань по Кредитному договору у повному обсязі, а також у випадку збільшення процентної ставки у розмірі і в порядку передбаченими в Кредитному Договорі. 08.11.2007 року між банком та [PERSON] був укладений додатковий договір, до договору поруки. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору поруки, Поручитель та Боржник відповідають як солідарні боржники, а це означає, що Кредитор (Банк) може звернутись з вимогою про виконання Боргових зобов'язань як до Боржника, так і до Поручителя, чи до всіх одночасно. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору поруки, Поручитель та Боржник відповідають як солідарні боржники, а це означає, що Кредитор (Банк) може звернутись з вимогою про виконання Боргових зобов'язань як до Боржника, так і до Поручителя, чи до всіх одночасно. Згідно з п.п. 3.2, 3.4 зазначеного Договору поруки, у випадку не виконання Позичальником боргових зобов'язань перед Банком за Кредитним договором, Поручитель зобов'язаний здійснити виконання боргових зобов'язань, в обсязі заявленому Банком протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги. Станом на 17.06.2014 року заборгованість [PERSON] та [PERSON] складає 1155746 гривень, з яких заборгованість за кредитом - 19525,60 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.06.2014 року складає 229388,58 грн., заборгованість по процентам - 1603,82 дол. США що за офіційним курсом НБУ станом на 17.06.2014 року складає 19159,02 грн., пеня, нарахована на суми заборгованості в розмірі 1% на кожен день прострочення сплати кредиту складає - 907198,74 грн. Курс НБУ станом на 17.06.2014 року (11,748 грн./1 долар США). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в договорі визначена дата виконання кредитних умов, то виконання вимог здійснюється у встановлену дату. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. В силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. Тобто відповідно до законодавства України, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при розрахунках на території України по зобов'язанням допускається у випадках, порядку та умовах передбачених законом. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року. З вищевикладеного вбачається, що банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Підпункт «в» п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року, передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, у випадку якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Враховуючи, що такі межі законодавством не визначені, здійснення операції з надання банком кредиту в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії та не суперечить чинному законодавству. Отже, суд вважає, що відповідно до ст.ст. 192, 533, 1054 ЦК України, ст.ст. 32, 44 Закону України «Про національний банк України», ст.ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст. 1, 4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 1, 3, 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року, банк, який у встановленому порядку отримав генеральну ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій, має достатні юридичні підстави та законне право на надання кредиту в іноземній валюті. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивач мав достатні юридичні підстави та законне право на надання кредиту в іноземній валюті. Крім того, укладання кредитного договору в іноземній валюті цілком відповідало внутрішній волі [PERSON] При отриманні кредиту він усвідомлював та гарантував, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам. Частиною 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. В силу ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Таким чином, судом в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надав [PERSON] кредит, однак останній порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, по несплачених відсотках, та штрафів. Враховуючи викладене, суд вважає позов в частині стягнення суми заборгованості по тілу кредиту та відсотків обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved