Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернувшись до суду з даним позовом, просить стягнути із відповідачки [PERSON] заборгованість по кредитному договору від 25.07.2012 року в розмірі 50731 гривні 25 копійок та судові витрати по справі в сумі 1600 гривень 00 копійок, посилаючись на те, що 25 липня 2012 року між позивачем і відповідачкою було укладено кредитний договір, згідно якого [PERSON] отримала кредитну картку «Універсальна». 13 січня 2014 року відповідачці було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Універсальна Gold» відповідно до тарифів, якої відповідачка отримала кредит у розмірі 4685 гривень 36 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно зазначеної норми ЦК, договором приєднання є договір, умови якою встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач зазначає, що свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Уклавши з ПАТ [PERSON] «ПриватБанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, [PERSON] порушила свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 23.04.2017 року становить 50731 гривні 25 коп. Не виконуючи належним чином свої зобовязання, відповідачка порушила законні права позивача, що є підставою для позивача звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не зявився, але надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та надав суду довідку про зміну умов кредитування, із якої вбачається що кінцевий строк дії кредитної картки «Універсальна Gold» на ім'я відповідачки - 08/17. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, але подала до суду письмове заперечення, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом строку позовної давності щодо стягнення 3175,45 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. штрафу, фіксованої частини та 2391,96 грн. штрафу процентної складової. Також просила зменшити заборгованість по процентам за користування кредитом з 40134,76 грн. до 2342,68 грн., посилаючись на ст. 616 ЦК України та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того відповідачка зазначила, що з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» вона не ознайомлювалася, та свої підписи на вказаних документах не ставила, тому вважає, що позивач не має достатнього права посилатися на положення вищевказаних джокументів та як результат нараховувати і стягувати штрафні санкції. Вважає, що штрафні санкції є в непомірно великих розмірах, що являють собою великий тягар для неї і вона не в змозі їх сплатити, оскільки має на утриманні двох дітей, а єдиним джерелом її доходу є заробітна плата. Крім того, відповідачка вважає, що позивач не має права декілька разів стягувати з неї штрафні санкції за одне й те саме порушення умов кредитної угоди, а саме, за прострочення сплати боргу, та не мав права збільшувати процентну ставку з 27,60% до 42%, не повідомивши її належним чином про дані дії. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, повно і всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25 липня 2012 року між ПАТ [PERSON] «ПриватБанк» і відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого вона отримала кредитну картку «Універсальна». 13 січня 2014 року відповідачці було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Універсальна Gold», відповідно до тарифів якої відповідачка отримала кредит у розмірі 4685 гривень 36 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії картки за картрахунком 5168742310084365, яка була видана 13.01.2014 року [PERSON], визначений до серпня місяця 2017 року, що підтверджується довідкою позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно зазначеної норми ЦК України, договором приєднання є договір, умови якою встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку відповідач повинен виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та [PERSON]), оплати винагороди Банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення [PERSON], згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Згідно розрахунку, наданого позивачем, відповідачка [PERSON] станом на 23.04.2017 року має прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 50731 гривня 25 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 4529,08 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом, яка складається із: несплачених процентів на поточну заборгованість 479,78 грн., та несплачених процентів на прострочену заборгованість 39654,98 грн, заборгованість за нарахованою комісією 3175,45 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: судові штрафи 2891,96 грн. (а.с. 3). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання с його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов'язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно п. 1.1.3.2.2 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення [PERSON] має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим Договором. Вирішуючи клопотання відповідачки [PERSON] про застосування строку позовної давності суд, враховуючи нижче вказані норми права, вважає за необхідне дане клопотання задовольнити частково. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частити перша та пята статті 261 ЦК України). Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як роз'яснив Верховний Суд України в правовій позиції, висловленій в постанові №6-14цс14 від 19 березня 2014 року, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Враховуючи правові висновки, що викладені в вищевказаній постанові Верховного Суду України постанові №6-14цс14 від 19 березня 2014 року, та в постанові від 09.11.2016 року (по справі №6-2251цс16) та те, що позивач не предявляв відповідачу вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, оскільки не втратив інтерес до даних кредитних відносин, розраховуючи на те, що відповідач буде виконувати свої зобовязання періодичними щомісячними платежами, тому суд прийшов до висновку, що строк позовної давності починається з наступного дня після закінчення дії платіжної картки, тобто з серпня місяця 2017 року. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за пенею та комісією, розмір якої становить 3175,45 грн. за період з 31 січня 2014 року по 23 квітня 2017 року, суд знаходить підстави для застосування строку спеціальної позовної давності терміном один рік. Оскільки позов подано до суду 11 травня 2017 року, і за період з травня 2016 року по 23 квітня 2017 року відповідачці нараховано пеню 1100 гривень, що видно із розрахунку заборгованості за кредитом, то саме вказану суму пені необхідно стягнути на користь позивача. В задоволені вимог позивача про стягнення пені в розмірі 2075,45 грн. необхідно відмовити з урахуванням положень ч. 2 ст. 258 ЦК України. Загальна заборгованість за кредитним договором від 25 липня 2012 року, яка підлягає стягненню із відповідачки становитиме 48655 гривень 80 коп. (50731,25 грн. 2075,45 грн. = 48655,80 грн.) Щодо вимог позивачки про застосування положень ст. 616 ЦК України та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та зменшення заборгованості по процентам за користування кредитом з 40134,76 грн. до 2342,68 грн., суд вважає, що зазначені норми закону не можуть бути застосовані, оскільки проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Положення статті 616 ЦК України передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Щодо вимоги про стягнення з відповідачки судових витрат, суд приходить до наступного. Позивач, предявивши до відповідача позов про стягнення заборгованості у сумі 50731,25 грн., сплатив судовий збір у розмірі 1600 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №PROM5BV2CR від 25.04.2017 року. Однак, враховуючи те, що судом позов задоволено частково, а саме: у розмірі 48655 гривень 80 коп., що становить 95,91% (48655,80 грн. х 100% : 50731,25 грн.), тому у відповідності до ст. 88 ЦПК України, позивач має право на відшкодування витрат, понесених при сплаті судового збору в сумі 1534,56 грн. (1600,00 грн. х 95,91 % : 100%).

Outcome: partial