Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернувся до суду Дергачівського району Харківської області з позовом, в якому просить звернути стягнення на предмет застави, а саме: сідловий тягач - Е, марки DAF XF380, рік випуску - 1998, жовтого кольору, кузов [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕВ MB №3, ДАІ ГУМВС України в Харківській області 01.08.2007 року, який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], виданого РЕВ MB №3 ДАІ ГУМВС України в Харківській області 01.08.2007 року для погашення заборгованості перед ПАТ КБ «Надра» за кредитним договором №6/5/20/2008/840-К/2045 від 19.03.2008 року, у розмірі 620319,09 грн.; застосувати спосіб реалізації предмету застави шляхом продажу ПАТ КБ «Надра» з правом укладання від імені банку уповноваженим представником банку договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою будь-якою особою-покупцем та з наданням ПАТ КБ «Надра» всіх повноважень продавця; стягнути з [PERSON] суму сплаченого судового збору у розмірі 3654,00 грн. В обґрунтування позову позивач вказав, що 19 березня 2008 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір №6/5/20/2008/840-К/2045. Відповідно до предмету договору банк надав відповідачу кредитні кошти у сумі 35000,00 доларів США на строк до 18.03.2013 р. включно зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 14,9% річних. Ціль кредитування - придбання автомобілю. 15 листопада 2011 року між банком та відповідачем було укладено договір про внесення змін та доповнень №3 до кредитного договору №6/5/20/2008/840-К/2045 від 19 березня 2008 року, згідно якого встановлена дата повернення кредиту по 18 березня 2015р. включно та умови виконання відповідачем зобов'язань. Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав і не виконує по теперішній час. У зв'язку з невиконанням прийнятих на себе зобов'язань за договором за відповідачем станом на 21.04.2014 р. існує заборгованість за кредитним договором №6/5/20/2008/840-К/2045 від 19.03.2008 року у розмірі 620319,09 грн. Крім того, як зазначив позивач з метою забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань за кредитним договором №6/5/20/2008/840-К/2045 від 19.03.2008 року та додаткових угод до нього, що укладений між банком та [PERSON] щодо повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитними коштами за простроченим кредитом укладено договір застави №6/5/20/2008/980-3/2046 від 19.03.2008 року, згідно якого відповідачем передано в заставу банку автомобіль, який належить на праві приваиної власності застоводавцю. В судове засіданні представник позивача, що діє на підставі довіреності юридичної особи, не з'явився, просив розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, про що надав суду письмову заяву. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, потреба заслухати свідків або сторін відсутня, перешкод для розгляду справи у судовому засіданні немає, а тому суд вважає, що справу слід розглянути за наявними в ній матеріалами. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно ч.1, 2 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку, про задоволення позову, з наступних підстав. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З представлених доказів, наявних у матеріалах справи, вбачається, що 19 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Харківське РУ та [PERSON] був укладений кредитний договір №6/5/20/2008/840-К/2045. Так, відповідно до предмету договору банк надав відповідачу кредитні кошти у сумі 35000,00 доларів США на строк до 18.03.2013 року включно зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 14,9% річних. Ціль кредитування - придбання автомобілю. Свої зобов'язання за договором банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування коштів на поточний його рахунок, що підтверджується меморіальним валютним ордером №116 від 19.03.2008 року. 15 листопада 2011 року між банком та відповідачем було укладено договір про внесення змін та доповнень №3 до кредитного договору №6/5/20/2008/840-К/2045 від 19 березня 2008 року, згідно якого встановлена дата повернення кредиту по 18 березня 2015 року включно та умови виконання відповідачем зобов'язань. Відповідно до ст.627 ЦК України та ст. 6 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, обранні контрагенту та визначені умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту та вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін і узгоджені ними, та умови, що є обов'язковими у відповідності з актами цивільного законодавства. Так, згідно умов кредитного договору відповідач зобов'язався щомісячно, у встановлені договором строки, здійснювати повернення частин кредиту, та сплачувати нараховані відсотки за використання кредиту. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав і не виконує по теперішній час. У зв'язку з невиконанням прийнятих на себе зобов'язань за договором у відповідача станом на 21.04.2014 року існує заборгованість за кредитним договором №6/5/20/2008/840-К/2045 від 19.03.2008 року у розмірі 620319,09 грн. і складається із: - заборгованості за кредитом у розмірі 431758,67 грн., - заборгованості за відсотками по кредиту у розмірі 130139,92 грн., - заборгованості за пенею у розмірі 38270,77 грн. - заборгованість за штрафом у розмірі 19301,30грн., - заборгованість за індексацією 848,43грн. У відповідності зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виповняться належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з вимогами ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України, боржник, якій прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу сплатити послугу тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. З метою забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань за кредитним договором №6/5/20/2008/840-К/2045 від 19.03.2008 року та додаткових угод до нього, що укладений між банком та [PERSON] щодо повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитними коштами за простроченим кредитом укладено договір застави №6/5/20/2008/980-3/2046 від 19.03.2008 року, згідно з яким відповідачем передано в заставу банку автомобіль, який належить на праві приваиної власності застоводавцю. Згідно з п.4.1. договору застави, при порушенні позичальником умов договору щодо строків виконання зобов'язання у банку виникає право на задоволення вимог, забезпечених заставою, за рахунок предмета застави. Згідно з п.4.3. договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється згідно з чинним законодавством. Статтею 589 ЦК України передбачено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов'язання, що нею забезпечено. Частина 2 ст.589 ЦК України, передбачає право заставодержателя задовольнити за рахунок предмета застави в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. В силу ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ст.22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» за рахунок предмета обтяження має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Відповідно до ст.30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», право обтяжувача на продаж предмета забезпечувального обтяження обтяжував має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжував зобов'язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону (яка регламентує продаж предмета застави у позасудовому порядку), повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Правові наслідки невиконання вимоги обтяжувача визначені у статті 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зокрема, якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись при цьому рівними правами, на засадах змагальності, згідно ст. 10 ЦПК України. Відповідно до ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем та третьою особою не надано доказів, які б підтверджували незаконність вимог позивача або їх необґрунтованість. Крім того тривалий термін прострочення платежів, відсутність дій, які б свідчили про наміри добросовісно виконувати свої зобов'язання з боку відповідача, вказують на наявність спроби ухилитися від виконання ним своїх зобов'язань. Судові витрати суд покладає на відповідача у відповідності до 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved