Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позиція представника позивача. Позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за договором про спожитий кредит № 099-04/05 від 19.04.2005 в сумі 68392,77 грн., а також 2102 грн судових витрат. Позов обґрунтовано тим, що 19.04.2005 між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Кам`янське відділення № 3279 ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 099-04/05. Відповідно до умов договору банк надав, а позичальник прийняв кредит в сумі 50 000,00 грн. на споживчі потреби, зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20% річних та сплатою штрафних санкцій у випадку неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором. Кредит надано строком на 48 місяців. У зв`язку з порушенням умов договору, станом на 18.11.2020 [PERSON] має заборгованість у сумі 68 392 грн. 77 коп., яка складається з: заборгованості по кредиту 50 000 грн., суми інфляційних витрат від суми простроченого основного боргу - 9 785,00 грн., 3 % річних від сум простроченої заборгованості за основним боргом 4 504,59 грн., пеня по простроченому основному боргу -4 103,18 грн. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 11 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями статті 279 ЦПК України (а.с.32-33). У судове засідання сторони не з?явилися. Представник позивача, надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 38) Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, надали клопотання про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги не визнали та просили застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності (а.с. 69-71). Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. У судовому засіданні встановлено, що 19.04.2005 між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Кам`янське відділення № 3279 ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 099-04/05. Відповідно до п. 1.3 Договору кредит надається готівкою з кредитного рахунку № [NUMBER] . Відповідно до п. 1.4 Договору Позичальник зобов`язується проводити погашення кредиту, щомісячно, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останнє погашення кредиту здійснюється позичальником не пізніше 19.04.2009. Згідно з п.1.6.1.2 Договору проценти нараховуються Банком щомісячно за методом факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну на який видано кредит. Відповідно до п. 4.1.1 Договору за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу, за кожний день прострочення. Згідно з п. 8.1 вказаний договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань по цьому договору (а.с.8-9). З розрахунку заборгованості за вищевказаним договором встановлено, що\~заборгованість [PERSON] станом на 18.11.2020 становить 68 392 грн. 77 коп., яка складається з: заборгованості по кредиту 50 000 грн., суми інфляційних витрат від суми простроченого основного боргу - 9 785,00 грн., 3 % річних від сум простроченої заборгованості за основним боргом 4 504,59 грн., пеня по простроченому основному боргу 4 103,18 грн. (а.с. 10). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст.11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 525, 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 550, 624\~ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно зі ст.625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статі 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Проте, відповідач просить до позовних вимог застосувати строки позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, ч.1 ст.\~259\~ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за згодою сторін. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно положень ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 31 Постанови №\~5\~від 30.03.2012\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при вирішенні\~спорів,\~що виникають\~із кредитних\~правовідносин» роз`яснив, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. \~ \~ \~ \~Позивач просить стягнути заборгованість більш ніж за 11 років, тобто з порушенням строку позовної давності. Проте, відповідно до умов п.1.2 кредитного договору №099-04/05 від 19.04.2005, кредит було надано на 48 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 19 квітня 2009 року Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості встановлено, що останній оборот коштів по рахунку за спірним договором здійснено 31.12.2016, тоді як позов до суду поданий 01.12.2020, тобто поза межами строків позовної давності, що, з урахуванням заяви відповідача про її застосування, відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку суду позивачем не надано. Таким чином, позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, а тому вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача процентів. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 28 березня 2018 року № 14-10цс18 у справі № 444/9519/12. Враховуючи вищевикладене, суд застосовує позовну давність за клопотанням відповідача та відмовляє позивачу в задоволенні позову. Оскільки у задоволенні позовних вимог суд повністю відмовляє, вимоги позивача про стягнення судових витрат на його користь задоволенню також не підлягають.

Outcome: dismissed