Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач ТОВ « Дата [PERSON]» звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача за яким просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №500922831 від 02.12.2013 року, укладеним між відповідачем та ПАТ « Альфа-Банк» в сумі 49650.01грн. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 02.12.2013 року , між відповідачем та ПАТ « Альфа-Банк» був укладений кредитний договір №500922831. За умовами кредитного договору ПАТ «Альфа-Банк» надав відповідачу кредит в сумі 23294.85 грн. Відповідач взяв на себе зобовязання на умовах договору та у визначені договором строки повертати кредит , виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі в сумі, строки та на умовах передбачених Договором та додатком №1 до нього Графіком погашення кредиту. Кредитор свої зобовязання виконав в повному обсягу. Відповідач же, у порушення вимог договору не виконав взяті на нього зобовязання та станом на 03.07.2016 року має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 49650.01.грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 23038.88 грн., за відсотками 8077.27 грн. та по комісії 16133.86 грн., а також неустойку - штраф відповідно до ст.ст.549,55о ЦК України та умов Договору за несвоєчасне виконання зобовязань в сумі 2400грн. 30.092014 року між ПАТ « Альфа-Банк» та позивачем по справі був укладений договір факторингу. 08.12.2014 року у відповідності до додаткової угоди №2 до Договору факторингу від 30.09.2014 року доповнено перелік кредитних договорів , що відступаються, в їх числі і зазначений кредитний договір. Отже внаслідок укладених договорів 08.12.2014 року відбулася заміна кредитора, а тому ТОВ «Дата [PERSON]» набуло статусу нового кредитора за договором за кредитним договором №500922831 від 02.12.2013 року, та отримав право вимоги за цим договором. Тому просив задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі та покласти на відповідача судові витрати у виді сплати судового збору при зверненні до суду. Під час судового розгляду справи згідно ухвали суду від 23.11.2016 року відбулась заміна позивача, тому що 10.10.2016 року між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ « Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №2016-1 ДМГ/ЄАПБ за яким право грошової вимоги за кредитним договором [PERSON] по кредитному договору №500922831 від 02.12.2013 року перейшло до ТОВ « Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» , яке згідно заяви від 14.12.2016 року підтримало позовні вимоги ТОВ «Дата [PERSON]» у справі № 222/1225/16-ц та просили задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з»явився, але ж залишив заяву про розгляд справи у його відсутність на підставі наявних в справі доказів. Відповідач в судове засідання не з»явилась повторно, хоча належним чином була повідомлена про час та місце судового розгляду,що дає суду право на розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних доказів. Від відповідача надійшли письмові заперечення на позов, в яких вона просила відмовити в його задоволенні із наступних підстав. Вона ,як боржник, в порушення ст.516,517 ЦК України не була належним чином повідомлена про заміну кредитора в зобовязанні, а тому у неї не виникли зобовязання перед ТОВ «Дата [PERSON]» Відповідно до ст.5173 ЦК України кредитор не мав права вимагати від неї сплату боргу та штрафних санкцій, оскільки в цьому випадку відбулася прострочка кредитора. Боржник за грошовим зобовязанням у разі прострочки кредитора не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Позивачем ТОВ «Дата [PERSON]» було порушено її право передбачене ст.1082 ЦК України на отримання повідомлення про відступлення права грошової вимоги та вимагати від фактора надання йому доказів про те що відступлення права вимоги дійсно відбулось. Позивач не надав суду оригінали документів на підтвердження переходу до нього права кредитора, не надав суду докази на підтвердження переходу права вимоги , а саме акт прийому передачі права вимоги та факт отримання грошових коштів від Фактора. Заперечує проти стягнення комісії та вважає їх нікчемними, які не відповідають вимогам ст.11 ч.4 Закону України «Про захист прав споживача» та п.3.6 Постанови правління НБУ від 10.05.2007 року №168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» за якими банки не мають право встановлювати платежі які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь , або за дії, які споживач вчинює на користь банку. Окрім того вона проживає на території України яка віднесена до зони АТО, а тому вважає що нарахування штрафу за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором не відповідає ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року №1669, яким кредитним установам забороняється на час проведення АТО з 14.04.2014 року нараховувати пені та штрафи на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами. А тому просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності судом встановлено наступне. Згідно копії кредитного договору № 500922831 від 02..12.2013 року та між ТОВ Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір за умовами якого ТОВ «Альфа-Банк»( кредитор) зобовязався надати [PERSON] (позичальнику) кредит в сумі 23294.85грн, а позичальник зобовязався повернути кредит до 03.12.2018 року із сплатою процентної ставки за користування кредитом 15.99% річних, комісійної винагороди банку за управління кредитом 2.52% з першого місяця користування кредитом від суми кредиту по 60 місяць користування кредитом, щомісячними платежами. Кредит надається позичальнику для безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитними договорами : №500263065 від 23.03.2012 на суму 15966.50 грн., №500314839 від 24.10.2012 року на суму 8548.35 грн. Невідємними частинами договору є додаток №1 (графік платежів) та Загальні умови кредитування (рефінансування) фізичних осіб ПАТ «Альфа-Банк» №2011 від 31.07.13 року. Сторони домовились, що строк позовної давності за спорами що витікають із договору 50 років. Договір підписаний сторонами.(а.с.7-9) Згідно графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх сукупних послуг, та Анкети-заяви [PERSON] встановлено умови кредитування. Розмір кредиту 23294.85грн., персональний кредит реструктуризація, дата надання кредиту 03.12.2013 року, термін користування 60 місяців, тип відсоткової ставки фіксований, номінальна процентна ставка 15,99%, інші послуги банку 587.03 на місяць, мета кредиту споживчі потреби. (а.с. 10-11). Згідно виписки по особовим рахункам з 02.12.2013 по 08.12.2014 року встановлено, що 03.12.2013 року відбулось перерахування банком коштів 23294.85 грн. за договором № 500922831 від 02.12.2013 року укладеним між ТОВ «Альфа-Банк» та [PERSON] та зафіксовані платежі, які вносились [PERSON] для погашення заборгованості (а.с.64-79) Відповідно до Договору факторингу від 30.09.2014 року укладеному між ПАТ « Альфа-Банк», який виступає Клієнтом та ТОВ « ДАТА [PERSON]», ПАТ «Альфа-Банк», який виступає Фактором, та Додаткової угоди №2 до Договору від 08.12.2014 року, Фактор передає Клієнту грошові кошти в розпорядження за плату, а Клієнт відступає Фактору свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, згідно переліку , що міститься в додатку №1 до Договору. Згідно додатку №2 кредитний договір № 500922831 від 02..12.2013 року між ТОВ Альфа-Банк» та [PERSON] під №23517 включений до переліку до Договору факторінгу, а тому з 08.12.2014 року право грошової вимоги за кредитним договором набуло ТОВ «ДАТА [PERSON]» . Згідно з розрахунком заборгованості встановлено, що прострочка за кредитом на 03.07.2016 року становить 881 день. Загальна заборгованість за кредитом становить 52450.01 грн., а саме за кредитом 23038.88 грн., за відсотками 8077.27грн, по комісії 16133.86 грн. по штрафам 5200 грн. (а за останній календарний рік 2400грн). Відповідно до Договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року ТОВ « ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» отримало право вимоги за договором № 500922831 від 02..12.2013 року, укладеним між ТОВ Альфа-Банк» та [PERSON]В (а с. 138-140), про що письмово повідомлено [PERSON] ( а.с.122-123) На підставі досліджених доказів та аналізу правових норм ,що регулюють зазначені правовідносини суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд вважає доведеним, що між відповідачем [PERSON] та «ПАТ « Альфа-Банк» виникли кредитні договірні правовідносини за якими відповідачка для погашення заборгованості за попередніми кредитами для реструктуризації боргу, отримала споживчій кредит на суму 23294.85грн за договором № 500922831 від 02..12.2013 року строком на 60 місяців, та взяла на себе зобовязання повернути кредит з процентами та іншими обовязковими платежами у встановлений договором строк. Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Неналежне виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором підтверджується виписками по особовим рахункам з 02.12.2013 по 08.12.2014 року та розрахунком кредитної заборгованості. Суд вважає доведеним, що у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором яка на 03.07.2016 року становить 881 день, а саме за кредитом 23038.88 грн., за відсотками 8077.27грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача ТОВ « ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», який надав суду достатньо доказів на підтвердження свого права грошової вимоги за зазначеним кредитним договором згідно з договором факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року з ТОВ «ДАТА [PERSON]». ТОВ «ДАТА [PERSON]». в свою чергу отримало право грошової вимоги за цим кредитним договором як фактор на підставі договору факторингу від 30.09.2014 року укладеному з ПАТ «Альфа-Банк», який відступив ТОВ «ДАТА [PERSON]» право грошової вимоги . В ході розгляду справи ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» підтримало позовні вимоги , заявлені ТОВ «ДАТА [PERSON]» та просило їх задовольнити. Висновок суду про стягнення заборгованості грунтується на положеннях укладеного між сторонами кредитного договору,згідно яких встановлені права та обовязки сторін договору ,положеннях ст.ст. 1049, 1050,1054 ЦК України, які регулюють відносини за кредитним договором та встановлюють обовязок позичальника повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку встановленому в договорі. Вимога позивача про дострокове повернення кредиту грунтується на ст. 1050 ЦК України, яка згідно ч 2 ст.1054 поширюється на кредитні правовідносини, яка надає право кредитодавцю вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому за умови прострочення позичальником повернення чергової частини кредиту, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами. Що стосується позовних вимог про стягнення 16133.86 грн. комісії за користування кредитом згідно п. 2.8 договору що становить згідно з графіком платежів 587.03 грн. на місяць, то вони не можуть бути задоволені тому що банк,\~ зазначивши в кредитному договорі сплату фіксованої щомісячної комісії за управління кредитом, не зазначив про те, які саме послуги за вказану комісію були надані відповідачу банком. При цьому нарахування комісії було проведено за послуги банку, що супроводжують кредит, що не відповідає вимогам Закону України « Про захист прав споживачів», при тому що згідно кредитного договору та додатків до нього кредит сторонами визначено споживчім. Так, відповідно до абзацу 3 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», яким Закон був доповнений 22 вересня 2011 року, та діяв на час укладення договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №\~168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином на підставі викладеного умови п.2.8.1 Договору про комісійну винагороду банку за управління кредитом в розмірі 2.52% від суми кредиту щомісяця є нікчемною, що, відповідно до ст. 215 ч.2 ЦК України не потребує визнання такого правочину недійсним, а тому, відповідно до ст..216 ЦК України [PERSON] як сторона договору, не зобовязана виконувати передбачені цим пунктом договору умови. Така позиція суду грунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеному в постанові від 25.09.2013 по справі №6-80ц13 та постанові у справа\~№ 6-1746цс16. А тому в цій частині позову слід відмовити. Також,на думку суду не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій за останній рік в сумі 2400 грн., за неналежне виконання кредитних зобовязань відповідачем, тому що сторона позивача предявила позов за місцем проживання відповідача в с. Зоря Володарського (Нікольского) району Донецької області, що свідчить про те що вона не оспорює факт постійного проживання відповідача в зазначеному населенному пункті, який відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р входить в перелік населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція, та, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» підпадає під мораторій на виконання договірних зобовязань та на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними та іншими договірними зобовязаннями. А тому в цій частині позову також слід відмовити. Таким чином, на думку суду, підлягають задоволенню лише вимоги про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 23038.88 грн. та заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 8077.27 грн, що загалом становить 31116.15 грн. В решті позову слід відмовити. Судові витрати по справі становлять 1378 грн., які були сплачені первісним позивачем при зверненні з позовом. Розподіляючи судові витрати за результатами розгляд справи, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 868.14 грн., що пропорційно 63% задоволених позовних вимог.

Outcome: partial