Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Представник [PERSON] звернулась до суду з даною заявою, виходячи з наступного. Заявник є донькою [PERSON], яка померла у м. Донецьк [INFO] р. від набряку головного мозку, інфаркту головного мозку. Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть від 22.07.2016 р.. виданим Київським відділом записів цивільного стану м. Донецьк, лікарським свідоцтвом про смерть, довідкою про поховання. Заінтересована особа у внесені відомостей про смерть [PERSON], до відповідного реєстру відмовила, а тому [PERSON] просить суд встановити факт смерті її матері. Зазначає, що встановлення такого факту необхідне для отримання спадщини. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримав вимоги заяви та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з»явився,про день та час розгляду заяви повідомлявся належним чином. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило. Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як свідчить надані заявником документи, [PERSON] є донькою [PERSON],[INFO]. Як свідчать матеріали справи, 22.07.2016 р. Київським відділом записів актів громадянського стану м. Донецьк, [PERSON] померла [INFO] р. у м. Донецьк. Згідно лікарському свідоцтву про смерть № 69 від [INFO] р., смерть [PERSON] настала внаслідок набряку головного мозку, інфаркту головного мозку. Як вбачається з довідки про поховання Ритуальної служби м. Донецьк від 13.07.2016 р. [PERSON] похована на кладовищі «Щелковское» м. Донецьк, сектор -72, ряд - 3, що відповідає запису у Книзі реєстрації захоронень № 919. Як свідчить лист заінтересованої особи, направлений в адресу заявника, оскільки на підтвердження факту смерті [PERSON] пред»явлено документ, форма якого не відповідає вимогам чинного законодавства України, [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації смерті матері. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, у зв'язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та на тимчасово окупованих територіях, та території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Зважаючи на обставини встановлені у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що документи видані заявникові на підтвердження смерті [PERSON] не створюють правових наслідків, зважаючи на те, що виданий органом, який не підпорядкований державним органам України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України. В свою чергу ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території У країни» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частинами 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Приписами ч.1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї. Згідно до ч.1 ст. 17 вищенаведеного Закону, у разі порушення його положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховоно Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» , суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, визначені підстави для державної реєстрації смерті, однією з підстав є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 234, ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. Пунктом 8 частини 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, з метою захисту законних прав та інтересів заявника як громадянина України, беручи до уваги, що встановлення факту смерті особи необхідно заявнику для отримання спадщини, суд вважає за можливе задовольнити заяву [PERSON] Виходячи з наведеного,

Outcome: approved