Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Представник Акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» в лютому 2021 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором від 14.11.2005р.: інфляційних втрат за період з 08.02.2008р. по 03.12.2020р. в розмірі 196 393.84 грн. та 3 % річних за період з 03.11.2017р. по 03.11.2020р. у розмірі 3 249.26 доларів США, стягнення у рівних частках судового збору в сумі 4 331.88грн. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 14.11.2005р. між АППБ «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0003/82/38562 на позику в сумі 14000 доларів США, під 15% річних, зі сплатою до 13.11.2012р. Відповідач 2 [PERSON] виступив фінансовим поручителем за договором поруки б/н від 14.11.2005р. за кредитними зобов`язаннями відповідача 1. 08.02.2008р. був виданий виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, належного позичальнику [PERSON] та поручителю [PERSON] , з метою погашення боргу перед кредитором. За даним виконавчим написом заборгованість станом на даний час так і не погашена. А тому, на підставі ст.625 ЦК України позивач просить позов задовольнити. 15.03.2021р. відповідач 1 подав відзив на позов, в якому вказав, що правонаступництво кредитора не підтверджено, код особи різний. Щодо виконавчого напису, то виконавче провадження по його виконанню закрите. Позивач не звертався в судовому порядку про стягнення заборгованості по кредитних зобов`язаннях які завершені у 2012 році, а тому слід застосувати позовну давність до вимог. 15.03.2021р. відповідач 2 подав відзив на позов та заяву про застосування строків позовної давності, в яких вказав, що порука припинена після трьох річного строку закінчення дії кредитного договору, тобто з 13.11.2015р. 05.04.2021р. подано відповідь на відзив. 14.04.2021р. відповідач 1 подав заперечення на відповідь на відзив. 26. 04.2021р. відповідач 2 подав заперечення на відповідь на відзив. Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач 1 вимоги заперечив, просив відмовити у позові. Відповідач 2 в судові засідання не з`явився,подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, скориставшись правом подання відзиву на позов та заперечення на відповідь на відзив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу стягнення за ст.625 ЦК України нарахованої відповідачем 3% річних та інфляційних втрат на заборгованість за кредитним договором, солідарно з позичальника та поручителя. 14.11.2005р. між АППБ «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райфайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0003/82/38562 на позику в сумі 14000 доларів США, під 15% річних, зі сплатою до 13.11.2012р. (а.с.14-18), які виконані зі сторони кредитора. При цьому, не заслуговують на увагу суду доводи відповідачів про те, що правонаступництво кредитора не підтверджено належним чином перед позичальником та судом, а код юридичної особи різний, оскільки за долученим Статутом наявним в матеріалах справи (а.с.26-28) АППБ «Аваль» було перейменоване у 2006р. на ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», перейменоване у 2009р. в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в 2018р. в АТ «Райффайзен Банк Аваль», і за даними кредитного договору на реквізитах АППБ «Аваль» код ЄРДПОУ 14305909, такий ж код і на даний час у АТ «Райффайзен Банк Аваль». 08.02.2008р. був виданий виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, належного позичальнику [PERSON] та фінансовому/майновому поручителю [PERSON] , з метою погашення боргу перед кредитором станом на 29.01.2008р. (а.с.20). За даним виконавчим написом, як доводив позивач, заборгованість станом на час звернення до суду з даним позовом так і не погашена. Відповідачі ж зазначили, що виконавче провадження було закрите, і таке рішення про закриття не оскаржувалось кредитором, який також і не звертався до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. Щодо цього слід зазначити, що виконавчий напис стосувався договору іпотеки, а тому не є належним доказом у даній справі, а саме виведення в ньому суми заборгованості за кредитним договором №014/0003/82/38562 від 14.11.2005р. станом на 29.01.2008р., не є предметом доведення підставності вимог позивачем. Водночас, позивач як позичальник має право, а не обов`язок звертатися до суду про стягнення заборгованості, яка виникає як під час виконання умов договору, так і після закінчення строку дії договору, тільки предметом доведення є різні форми відповідальності фізичних осіб позичальника, поручителя чи іпотекодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов`язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Відповідач 2 [PERSON] виступив фінансовим поручителем за договором поруки б/н від 14.11.2005р. за кредитними зобов`язаннями відповідача 1, в солідарному порядку (а.с.19). А згідно п.4.1 даного договору порука припиняється якщо кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання не пред`явить вимогу до поручителя за ч.4 ст.559 ЦК України. Жодних змін до договору поруки за вимогами п.4.2 сторони щодо зміни строків та умов виконання зобов`язань як встановлено судом сторони не підписували. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У зв`язку з наведеним, поручитель за вимогою банку повинен нести солідарну відповідальність. Але, за вимогами ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції станом на 2012р. та 2015р.) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Аналогічно, дана норма в редакції на час звернення до суду вказує, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Показовою тут є постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 2-1283/11 від 21.03.2018 р. Суд тут зробив висновок, що ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора та суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не має права. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань, застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки, необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Outcome: partial