Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позов мотивований тим, що 12.08.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML- B00/145/2008 від 12.08.2008 року за умовами якого банк надає кредит у розмірі 56\~693, 00 доларів США з оплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 5,99 % річних плюс плаваюча процентна ставка FIDR на строк до 11.08.2023 року, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати й повернути кредит, сплатити проценти, штрафні санкції, а також інші платежі згідно з умовами договору. Того ж самого дня між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» була укладена частина № 2 кредитного договору № ML- B00/145/2008 від 12.08.2008 року. З метою забезпечення виконання [PERSON] зобовязань взятих за кредитним договором № ML- B00/145/2008 від 12.08.2008 року було укладено договір поруки № SR- B00/145/2008/1 від 12.08.2008 року між [PERSON] 30.10.2013 року укладений договір № 1 до договору поруки № SR- B00/145/2008 від 12.08.2008року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк». Договір поруки № SR- B00/145/2008/1 від 12.08.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк». 09.02.2010 року укладений Додатковий договір № 1 до Договору поруки № SR- B00/145/2008/1 від 12.08.2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством ОТП Банк. 12 липня 2010 року укладений Додатковий договір № 4 до Договору поруки № SR- B00/145/2008 від 12.08.2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством ОТП Банк. 04.02.2011року укладений Додатковий договір № 5 до Договору поруки № SR- B00/145/2008 від 12.08.2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством ОТП Банк 30.10.2013 року укладений Додатковий договір № 4 до Договору поруки № № SR- B00/145/2008 від 12.08.2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством ОТП Банк. На думку позивачів банком не дотриманні та грубо порушенні вимоги діючого законодавства, які визначені законом як істотні, та є необхідними для вище зазначених договорів поруки укладених з [PERSON], [PERSON] Останній платіж за кредитним договором відбувся 10.03.2015 року, що підтверджується квитанцією № B00T00PHSY від 10.03.2015 року після чого припинено внесення щомісячних платежів щодо повернення кредиту та відсотків. За таких обставин у банку виникло право предявляти вимогу до поручителів про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи 10.04.2015 року. протягом наступних 6 місяці. Тому вимогу до поручителів предявив 28.12.2015 року шляхом подання до суду позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML- B00/145/2008 від 12.08.2008 року, тобто з пропущенням встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. Позивачі вважають, що будь яка вимога банку до поручителів [PERSON], [PERSON] починаючи від 11.10.2015 року про виконання зобовязань за кредитним договором вважається не правомірною, оскільки предявлена після закінчення шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. З позовної заяви від 28.12.2015 року ПАТ ОТП Банк до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором стало відомо, що після укладення основного кредитного договору № ML- B00/145/2008 від 12.08.2008 року відповідачем внесенні істотні зміни в основний кредитний договір шляхом укладення додаткових договорів та нових графіків, якими змінено процентну ставку та схеми погашення за користування кредитом, збільшивши її 09.09.2009 року на 6,50 % та плаваючу процентну ставку FIDR на 6,37%, 10.02.2010 року на 6, 50% та плаваючу процентну ставку FIDR на 6, 8 %, 12.07.2010 року на 6,50 % та плаваючу процентну ставку FIDR на 7, 52 %, 04.02.2011 року на 6, 50% та плаваючу процентну ставку FIDR на 8, 02 %, 30.10.2013 року на 6, 02% та плаваючу процентну ставку FIDR на 8, 02, а саме: 23.02.2009 року між [PERSON] та ЗАТ ОТП Банк був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML- B00/145/2008 від 12.08.2008 року. 02.09.2009 року між [PERSON] та ЗАТ ОТП Банк був укладений додатковий договір № 2 до кредитного договору № ML- B00/145/2008 від 12.08.2008 року. 10.02.2010 року між [PERSON] та ЗАТ ОТП Банк був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML- B00/145/2008 від 12.08.2008 року. 12.07.2010 року між [PERSON] та ЗАТ ОТП Банк був укладений додатковий договір № 4 до кредитного договору № ML- B00/145/2008 від 12.08.2008 року. 04.02.2011 року між [PERSON] та ЗАТ ОТП Банк був укладений додатковий договір № 5 до кредитного договору № ML- B00/145/2008 від 12.08.2008 року. 30.10.2013 року між [PERSON] та ЗАТ ОТП Банк був укладений додатковий договір № 6 до кредитного договору № ML- B00/145/2008 від 12.08.2008 року. Письмового повідомлення, щодо зміни умов договору поруки, зокрема, щодо зміни зобовязання, забезпеченого порукою, а саме: збільшення процентної ставки за кредитним договором, поручителям не надавали, з ними не ознайомлювали та останні його не отримували. 11.05.2016 року представник позивачів [PERSON] надав суду заяву про уточнення позовних вимог просив суд визнати договори поруки № SR- B00/145/2008 від 12.08.2008 року та SR- B00/145/2008/1 від 12.08.2008 року укладені між [PERSON], [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» припиненими. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала за обставин викладених в справі, просила суд позов задовольнити. Представник позивачів та третьої особи [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Між сторонами виникли договірні зобов`язальні правовідносини, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми ЦК України. Судом встановлено, що 12.08.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML- B00/145/2008 від 12.08.2008 року за умовами якого банк надає кредит у розмірі 56 693, 00 доларів США з оплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 5,99 % річних плюс плаваюча процентна ставка FIDR на строк до 11.08.2023 року, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати й повернути кредит, сплатити проценти, штрафні санкції, а також інші платежі згідно з умовами договору (а.с.10). Того ж самого дня між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» була укладена частина № 2 кредитного договору № ML- B00/145/2008 від 12.08.2008 року (а.с.11-13). З метою забезпечення виконання [PERSON] зобовязань взятих за кредитним договором № ML- B00/145/2008 від 12.08.2008 року було укладено договір поруки № SR- B00/145/2008/1 від 12.08.2008 року між [PERSON] (а.с.30). Того ж дня укладено договір поруки № SR- B00/145/2008/1 від 12.08.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» (а.с.29). 23.02.2009 року між [PERSON] та ЗАТ ОТП Банк був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML- B00/145/2008 від 12.08.2008 року (а.с.14-15). 02.09.2009 року між [PERSON] та ЗАТ ОТП Банк був укладений додатковий договір № 2 до кредитного договору № ML- B00/145/2008 від 12.08.2008 року (а.с.16-17). 09.02.2010 року між [PERSON] та ЗАТ ОТП Банк був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML- B00/145/2008 від 12.08.2008 року (а.с.18-20). 12.07.2010 року між [PERSON] та ЗАТ ОТП Банк був укладений додатковий договір № 4 до кредитного договору № ML- B00/145/2008 від 12.08.2008 року (а.с.21-22). 04.02.2011 року між [PERSON] та ЗАТ ОТП Банк був укладений додатковий договір № 5 до кредитного договору № ML- B00/145/2008 від 12.08.2008 року (а.с.23-25). 30.10.2013 року між [PERSON] та ЗАТ ОТП Банк був укладений додатковий договір № 6 до кредитного договору № ML- B00/145/2008 від 12.08.2008 року (а.с.26-28). Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України, у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, порука припиняється. Отже, підставами припинення поруки є такі зміни умов основного зобовязання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таким чином збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає у разі збільшення розміру плати за кредитом, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами; підвищення розміру відсотків, встановлення (збільшення розміру)неустойки, зміна способу і форми майнового обтяження, умов відповідальності тощо. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 22 своєї постанови від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгодженні, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У такому випадку поручитель має право на предявлення позову про визнання договору поруки припиненим. Як встановлено судом з метою забезпечення виконання [PERSON] зобовязань взятих за кредитним договором № ML- B00/145/2008 від 12.08.2008 року було укладено договір поруки № SR- B00/145/2008/1 від 12.08.2008 року між [PERSON], того ж дня укладено договір поруки № SR- B00/145/2008/1 від 12.08.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк». Пунктом 2.1 договору поруки передбачено, що порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобовязань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі. Додатковими договорами між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] змінено процентну ставку та схеми погашення за користування кредитом, збільшивши її 09.09.2009 року на 6,50 % та плаваючу процентну ставку FIDR на 6,37%, 10.02.2010 року на 6,50% та плаваючу процентну ставку FIDR на 6,8 %, 12.07.2010 року на 6,50 % та плаваючу процентну ставку FIDR на 7,52 %, 04.02.2011 року на 6,50% та плаваючу процентну ставку FIDR на 8,02 %, 30.10.2013 року на 6,02% та плаваючу процентну ставку FIDR на 8, 02%. З матеріалів справи вбачається, що збільшення процентної ставки за кредитним договором відбулися без згоди поручителів, можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням без додаткового повідомлення поручителів та укладення окремої угоди договорами поруки не передбачено. Письмової згоди щодо змін умов договору поруки, зокрема, щодо зміни зобовязання, забезпеченого порукою, а саме збільшення процентної ставки та плаваючої процентної ставки FIDR поручителі не давали. За змістом ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Результат аналізу зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь який із зазначених у частині ч. 4 ст. 559 ЦК України ) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування обєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. Аналогічну за змістом думку висловлює Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 24 Постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спрів, що виникають із кредитних правовідносин», в якій зазначено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Предявлення вимоги до поручителя є як направлення (вручення) йому вимоги про погашення боргу, так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовзяння. Враховуючи, що договорами не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цих договорів встановлено (п.4 п.п.4.1.) про їх дію до повного припинення боргових зобовязань за кредитним договором, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки тому і в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 УК України про те, що порука припиняється та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, не предявив протягом шести місяців позову до поручителя про виконання зобовзяння. Останній платіж по кредитному договору відбувся 10.03.2015 року, після чого припинено внесення щомісячних платежів щодо повернення кредиту та відсотків. За таких обставин у банка виникло право предявляти вимогу до поручителів про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту починаючи з 10.04.2015 року, протягом наступних 6 місяців. Таку вимогу банк предявив до поручителів 28.12.2015 року шляхом подання до суду позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML- B00/145/2008 від 12.08.2008 року тобто з пропущенням встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів є цілком обґрунтованими та підлягають до задоволення, а порука за договором укладеним між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» 12.08.2008р. №SR-B00/145/2008/1 та за договором укладеним між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» 12.08.2008р. №SR-B00/145/2008 припиненою.

Outcome: approved