Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

Позивач Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації звернувся до суду з вищевказаними позовними вимогами до відповідача [PERSON] про стягнення надмірно виплачених коштів. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 26.09.2014 р. до позивача звернулася внутрішньо переміщена особа гр. [PERSON] із заявою, яка була зареєстрована в Управлінні 19.11.2014 за № 27609, для відновлення раніше призначеної управлінням соціального захисту населення Слов`яносербської райдержадміністрації: допомоги на дітей з інвалідністю віком до 18 років, відповідно до ст.1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю»; надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи А віком від 6 до 18 років, відповідно до ст.3 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», а саме на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вищевказаного Закону, Порядку надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства фінансів України 30.04.2002 № 226/293/169, на підставі вищезазначеної заяви, поданих документів та відповідно до рішення Управління про призначення допомоги інвалідам від 07.10.2014 Відповідачу призначено соціальні виплати: допомогу на дітей з інвалідністю віком до 18 років на період з 01.09.2014 по 31.01.2018 РОКИ включно; надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи А віком від 6 до 18 років на період з 01.09.2014 по 31.01.2018. Відповідач, власним підписом підтвердила, що в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання нею соціальної допомоги, впродовж терміну призначення такої, остання зобов`язується повідомити органи праці та соціального захисту населення. Проте, 08.09.2016 спеціалістом Управління було здійснено вихід за адресою фактичного місця проживання/перебування відповідача ( [ADDRESS] ), в результаті якого встановлено факт відсутності відповідача за повідомленою адресою проживання, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сімей № 1852. В телефонній розмові між спеціалістом Управління та Відповідачем, остання повідомила, що вона знаходиться в м. Луганську. Отже, враховуючи вищезазначене, а також на вимогу Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в якій виставлено заборгованість, рішенням Управління від 23.09.2016 № 16 виплату соціальної допомоги Відповідачу було припинено, та визначено суму до повернення у розмірі 2322 грн. 00 коп. Таким чином, у зв`язку з відсутністю відповідача за фактичним місцем перебування/проживання, соціальна допомога взагалі не повинна була призначатись. Відповідачем не повідомлено про зміну фактичного місця перебування/проживання, а саме щодо її переїзду до м. Луганська. Зазначені обставини і призвели до виплати соціальної допомоги, понад термін, на який її було призначено, в результаті чого відповідачу надмірно виплачені кошти зазначеної допомоги за період з 01.10.2016 по 31.10.2016 в сумі 2322 гри. 00 коп. Враховуючи вищезазначені обставини, відповідно до повідомлень Центру від 11.10.2016 № 12/1387-08, від 25.01.2017 № 12/320-08, від 25.06.2018 № 12/889-10 Відповідачу були неодноразово надіслані повідомлення (від 09.02.2017 № 01-34-1872, від 03.03.2017 №01-34-4149) на адресу її фактичного проживання/перебування: [ADDRESS] , щодо необхідності повернення безпідставно отриманих коштів. Проте, станом на грудень 2018 року Відповідачем добровільно залишок коштів, які були надміру сплачені так і не повернуто на рахунок Центру. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь надмірно виплачені кошти в розмірі 2322 гри. 00 коп. та судові витрати. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18.02.2019 року було відкрито провадження по справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судові засідання 03.05.2019 р., 01.08.20119 р. та 18.11.2019 року не з`явилась про дату, місце та час судових засідань була повідомлена належним чином та своєчасно, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив не подала. Представник третьої особи, в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. До Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації (позивач) 26.09.2014 р. звернулась [PERSON] (відповідач) із заявою для відновлення раніше призначеної управлінням соціального захисту населення Слов`яносербської райдержадміністраці допомоги на дітей з інвалідністю віком до 18 років та надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи А віком від 6 до 18 років, а саме на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач у своїй заяві зазначила, що у разі зміни обставин, які можуть вплинути на виплату допомоги впродовж терміну призначення такої, остання зобов`язується повідомити органи праці та соціального захисту населення, що підтверджується особистим підписом відповідача (а.с.10-11). Відповідно до ст.1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, з питань сім`ї та дітей, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю. Причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством України з одночасним роз`ясненням особам з інвалідністю з дитинства їх права на державну соціальну допомогу. Згідно положення ст. 3 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи А встановлюється в розмірі: на дитину з інвалідністю підгрупи А віком до 6 років - прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років; на дитину з інвалідністю підгрупи А віком від 6 до 18 років - прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років. Позивачем було прийнято рішення від 07.10.2014 р. про призначення допомоги інвалідам та призначено соціальні виплати, а саме: допомогу на дітей з інвалідністю віком до 18 років на період з 01.09.2014 по 31.01.2018 роки включно; надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи А віком від 6 до 18 років на період з 01.09.2014 по 31.01.2018. (а.с.13). Відповідно до акту №1852 обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, встановлено, що 08.09.2016 спеціалістом Управління було здійснено вихід за адресою фактичного місця проживання/перебування відповідача ( [ADDRESS] ), в результаті якого встановлено факт відсутності відповідача за повідомленою адресою проживання (а.с.15). Окрім того, зі змісту позову вбачається, що у телефонній розмові між спеціалістом управління та [PERSON] , остання повідомила, що вона знаходиться в м. Луганську. Згідно підпункту 2 пункту 12 «Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі, зокрема, встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. Позивачем було прийнято рішення від 23.09.2016 р. №16 про припинення виплати [PERSON] соціальної допомоги та визначено суму до повернення у розмірі 2322 грн. 00 коп. (а.с.16-17) Відповідно до підпункту 6.3 пункту 6 «Порядку надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства фінансів України від 30.04.2002 № 226/293/169, суми державної соціальної допомоги та надбавки на догляд, якщо остання призначена, надміру виплачені одержувачу внаслідок зловживань з його боку (внаслідок подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо), стягуються на підставі рішення структурного підрозділу з питань соціального захисту населення. Таким чином, у зв`язку із прихованням факту зміни фактичного місця проживання відповідача, а саме переїзд до м. Луганська, відповідачу були безпідставно виплачені кошти у сумі 2322 грн. 00 коп. за період з 01.10.2016 р. по 31.10.2016 р. Згідно ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved