Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся в особі представника до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №DNU0GA00001598 від 21 березня 2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 75000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 березня 2018 року. У порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, у результаті чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 23 листопада 2012 року складає 82765,75 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір іпотеки №DNU0GA00001598, згідно якого відповідач надав позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, загальною площею 83,30 кв.м., житловою площею 49,40 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вищезазначеному будинку, а також стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача та відповідач в судових засіданнях просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNU0GA00001598, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 75000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом кінцевим терміном повернення 21 березня 2018 року (а.с. 11-12). Банк свої зобов'язання щодо надання позичальнику кредиту виконав у повному обсязі, що підтверджується ордером розпорядження №DNU0GA00001598 від 21 березня 2008 року, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 15), однак позичальник свої зобов'язання по повернення кредиту згідно графіку погашення кредиту (а.с. 13) не виконує, у результаті чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 23 листопада 2012 року складає 82765,75 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23 листопада 2012 року складає 661298 грн. 30 коп., та скаладається з наступного: заборгованості за кредитом - 74617,45 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом - 3858,32 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 58,08 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 260,87 доларів США, штрафу (фіксована частина) - 31,29 доларів США, штрафу (процентна складова) - 3939,74 доларів США (а.с. 5-6). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №DNU0GA00001598 (а.с. 16-17), згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, загальною площею 83,30 кв.м., житловою площею 49,40 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], що належить йому на праві власності на підставі договору дарування № Б/Н від 04 серпня 2006 року. Сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 541360 грн. 00 коп. Згідно зі ст. 526 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання а одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідність до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1. ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що задоволення вимог іпотекодержателя шляхом надання права іпотекодержателю продати предмет іпотеки третій особі, якщо зазначена умова буде відображена в рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також передбачено право іпотекодержателя, на підставі рішення суду продати предмет іпотеки будь-якій третій особі покупцеві шляхом укладання в подальшому договір купівлі-продажу. В той же час, відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується, як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку. Таким чином, судом встановлено, що будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], який є предметом іпотеки за договором іпотеки №DNU0GA00001598 від 21 березня 2008 року та виступає як забезпечення зобов'язань відповідача за кредитним договором № DNU0GA00001598 від 21 березня 2008 року, використовується позичальником як постійне місце проживання; згідно інформаційної довідки Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції (а.с. 209-210) у відповідача [PERSON] немає у власності іншого нерухомого житлового майна; загальна площа даного будинку складає 83,30 кв.м., тобто не перевищує 250 кв.м. На підставі вищевикладеного, згідно вимог п. 1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, суд приходить до висновку, що на даний предмет іпотеки не може бути звернуте стягнення, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed