Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона є одноособовим власником квартири [ADDRESS]. 22 травня 2017 року вона дізналася про те, що на 2/3 частини вказаної державним виконавцем Зарічного ВДВС м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області було накладено арешт при виконанні рішення суду про стягнення коштів з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Посилаючись на те, що спірна квартира належить їй, а не боржнику, просить зняти арешт з вказаної у позовній заяві квартири та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про відповідне обтяження. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала. Відповідачі сповіщені про час та місце розгляду справи, але до суду не зявилися. Відповідач [PERSON] подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Представник 3-ї особи при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника позивача та 3-ї особи, дослідивши докази подані сторонами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 серпня 2016 року з [PERSON] , який зареєстрований у [INFO], на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором та судові витрати. (а.с. 62) З примусового виконання вказаного рішення суду державним виконавцем Зарічного ВДВС м. Суми 04.10.2016 року було відкрите відповідне виконавче провадження №52526992. (а.с. 51) Постановою державного виконавця від 17.05.2017 року накладено арешт на 2/3 частини квартири [ADDRESS] з посиланням на те, що вказана частка квартири належить боржнику [PERSON]. (а.с. 25, 56) Також встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло (а.с. 8) квартира [ADDRESS] була передана у спільну часткову власність позивачу, [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8) Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом позивач набула у власність в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на 1/3 частини спірної квартири, про що були внесені відповідні відомості до реєстру речових прав. 06.08.2015 року позивач та [PERSON] уклали договір про визначення часток у праві власності на спріну квартиру по 1/3 частині кожному, а 14.04.2016 року [PERSON] подарував належну йому 1/3 частину спірної квартири позивачу. Усі вказані договору щодо нерухомого майна та зміна права власності були внесені до реєстру речових прав. Як свідчать наданий позивачем витяг з реєстру речових прав та наданий державним виконавцем витяг з реєстру речових прав, станом на 20 квітня 2016 року єдиним власником квартири була позивач Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду\~\~з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна\~\~арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зважаючи на наведене суд вважає, що під час здійснення виконавчих дій з примусового виконання судового рішення про стягнення коштів з [PERSON], державним виконавцем помилково накладено арешт на майно (2/3 частини спірної квартири), яке не належить боржнику, а власником якого є позивач, чим порушені права власника цього спірного майна, а відтак позов в частині зняття арешту підлягає задоволенню. В той же час, вимога про виключення з Єдиного реєстру заборон запису про накладені обтяження задоволенню не підлягає, оскільки в силу ст.. 124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України, тому за наявності рішення суду про зняття арешту та предявлення його до виконання, скасування заборони з майна позивача буде проведено на підставі ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. На підставі викладеного,

Outcome: partial