Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Позивач у травні 2015 звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з 08 серпня 1998 року перебуває з відповідачем у шлюбі, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська, за актовим записом № 619. Від цього шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, почуття любові між сторонами втрачене, сімейно-шлюбні стосунки припинені, примирення між сторонами не є можливим, у зв'язку з чим позивач просив суд шлюб розірвати. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2015 року було відкрито провадження у цивільній справі за цим позовом. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року указану ухвалу суду про відкриття провадження залишено без змін. У зв'язку з цим розгляд справи призначено у судове засідання на 24 грудня 2015 року о 09 годині 00 хвилин та з огляду на неявку відповідача розгляд справи відкладено на 19 січня 2016 року. Позивач надав до суду нотаріально засвідчену заяву, в якій позов підтримав та просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав на їх задоволені наполягав, також повідомив, що судовий збір з відповідача у цій справі просить не стягувати, а покласти на нього (а.с. 14). У призначене на 19 січня 2016 року представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач до суду не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомила, що є підставою для вирішення справи без її участі у заочному порядку. Згідно з приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 08 серпня 1998 року перебувають у шлюбі, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська, за актовим записом № 619 (а.с. 4). Від цього шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] (а.с. 5) та [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Спільне життя у сторін не склалося, почуття любові між ними втрачене, сімейно-шлюбні стосунки згідно з доводами, наведеними позивачем, припинені з лютого 2012 року, примирення між ними не є можливим. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 25 СК України визначено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України унормовано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Аналізуючи правовідносини, що існують між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити про те, що позивачем висловлено чітке рішення про бажання розірвання шлюбу та неможливості подальшого спільного проживання у поданих до суду документах при пред'явленні позову та розгляді справи. Як встановлено судом, сторони фактичні сімейно-шлюбні відносини припинили, проживають окремо. За викладених обставин суд приходить до висновку про те, що шлюб розпався остаточно і не може бути поновлений, а його подальше формальне існування суперечило б правам та інтересам сторін, в тому числі праву на вступ до іншого шлюбу. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне позов задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved