Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач, Фізична особа-підприємець [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь реальні збитки у сумі: 14 702 гривні 00 копійок та проценти за користування грошовими коштами, отриманими внаслідок вчинення злочину, у сумі: 1 323 гривні 18 копійок; стягнути з [PERSON] на її користь завдану моральну шкоду у сумі 10 000 гривень 00 копійок. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01 вересня 2010 року між нею та [PERSON] було укладено трудовий договір, відповідно до якого відповідача було прийнято на посаду продавця-консультанта. Одночасно з підписанням трудового договору між сторонами було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Перебуваючи на посаді продавця-консультанта, в період часу з 01 вересня 2010 року по 10 квітня 2011 року, відповідач вчинила розтрату ввірених їй матеріальних цінностей: текстильної продукції, що належали їй, на загальну суму: 14 702,00 гривень. Вказана обставина була встановлена під час досудового розслідування та була підтверджена під час судового провадження у справі № 755/20849/13-к, що розглядалась Дніпровським районним судом м. Києва. Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2013 року по справі № 755/20849/13-к, що набрав законної сили, визнано [PERSON] винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України. Відповідачем жодним чином не відшкодована завдана шкода, не повернуто безпідставно одержані гроші, отримані нею в результаті реалізації ввіреного їй товару, вартість якого становила: 14 702,00 гривень. Обов'язок відповідача повернути безпідставно отримані грошові кошти (відшкодувати шкоду завдану злочинними діями) є по-суті позадоговірним грошовим зобов'язанням, що залишається невиконаним, впродовж трьох років з дня виявлення нестачі, тому вона вважає за можливе застосувати розмір процентів, встановлений ст. 625 ЦК України - 3 % річних, та враховуючи період користування грошима: з 10 квітня 2011 року по 10 квітня 2014 року, наполягає на додатковому стягненні з відповідача 3% річних у сумі 1323,18 гривень (14 702,00 гривень * 3% * 3 роки). Окрім матеріальної шкоди, вказаним злочином їй було завдано й моральну шкоду. Впродовж декількох місяців після виявлення розтрати майна, належного їй, відповідач заперечувала таку розтрату, згодом запевняла, що добровільно відшкодує завдані матеріальні збитки. Вона майже впродовж двох років змушена була витрачати власний час, час своїх знайомих, співробітників, на безрезультатні спроби отримати обіцяне відшкодування в позасудовому порядку. Лише в березні 2013 року, остаточно переконавшись, що відповідач не планує виконувати дану обіцянку, оскільки свідомо ухиляється від письмового оформлення такого зобов'язання та не вчиняє жодних дій, спрямованих на реальне відшкодування завданих збитків, змушена була звернутися до правоохоронних органів. Впродовж цього часу вона зазнала душевних страждань через: хвилювання пов'язані з вибуттям з її володіння належного їй майна, втрату довіри до найманих працівників, необхідність пошуку інших джерел фінансування для здійснення власної підприємницької діяльності, недостатність обігових коштів, неможливість своєчасно виконати деякі свої зобов'язання перед контрагентами, що підривало її ділову репутацію, через обурення поведінкою відповідача, якій нею було ввірено майно, і яка не лише умисно вчинила таку розтрату, а й свідомо впродовж трьох років не вчинила жодної дій, спрямованої, принаймні, на відшкодування реальних збитків. Їй важко оцінити в матеріальній формі завданому їй моральну шкоду. Завдану шкоду оцінює в символічні 10 000,00 гривень. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. . Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, за згодою представника позивача постановити заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2013 року, [PERSON] було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, та призначено їй покарання у виді 2-х років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з матеріальною відповідальністю та розпорядженнями матеріальними цінностями, строком на два роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням строком на 2 роки, якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов'язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи і періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2013 року встановлено, що [PERSON], перебуваючи на посаді продавця консультанта з ФОП [PERSON], вчинила розтрату матеріальних цінностей, що належали останній, в приміщенні магазину «[INFO]», який знаходиться в [ADDRESS], що були їй ввірені. Діючи за вище вказаною злочинною схемою, [PERSON] за період часу з 01.09.2010 р. до 10.04.2011 р. розтратила наступні товарно-матеріальні цінності: рушник «капучіно» 100х150 в кількості 1 шт., вартістю 225 грн., рушник пісок 30х50 в кількості 3 шт., вартістю 39 грн. за 1 шт., загальною вартістю 117 грн., рушник «капучіно» 30х50 в кількості 1 шт., вартістю 39 грн., рушник кремовий 30х50 в кількості 3 шт., вартістю 39 грн. за 1 шт., загальною вартістю 117 грн., ковдра «Lana light» 200х220 (вовна), в кількості 1 шт., вартістю 1087 грн., ковдра «Polina light» 155х2015, в кількості шт., вартістю 537 грн., загальною вартістю 1074 грн., комплект постільної білизни 160х220 різнокольоровий, в кількості 1 шт., вартістю 592 грн., комплект постільної білизни «Color Trend base», 160х220/50х70, в кількості 1 шт., вартістю 678 грн., набір для сауни «Mavi» 52х152, в кількості 1 шт., вартістю 168 грн., наволочка «Party purple» 38х38, в кількості 2 шт., вартістю 185 грн. за 1 шт., загальною вартістю 370 грн., плед «Sand» 140х200 різнокольоровий, в кількості 1 шт., вартістю 425 грн., подушка Венеція, 68х68 800 г. різнокольорова, в кількості 1 шт., вартістю 1080 грн., рушник ebony/Rain of flowers 70х50, в кількості 1 шт., вартістю 119 грн., рушник з вишивкою «Forest» 50х100, в кількості 15 шт., вартістю 198 грн. за 1 шт., загальною вартістю 2970 грн., скатертина «Party purple» 40х140 в кількості 3 шт., вартістю 299 грн. за 1 шт., загальною вартістю 897 грн., сорочка шоколад 38 розмір (М), в кількості 1 шт., вартістю 399 грн., сорочка шоколад карамель 36 розмір (S), в кількості 1 шт., вартістю 399 грн., сорочка шоколад карамель, 38 розмір (М), в кількості 1 шт., вартістю 399 грн., халат pink 7-8, в кількості 1 шт., вартістю 258 грн., халат yellow 13-14, в кількості 1 шт., вартістю 298 грн., халат yellow 3-4, в кількості 1 шт., вартістю 199 грн., халат жіноча шаль Forest вишивка, в кількості 4 шт., вартістю 698 грн. за 1 шт., загальною вартістю 2792 грн., що належали ФОП [PERSON] отримавши за вказаний товар кошти на загальну суму 14702 грн. Відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 19/15-60 від 26.06.2013: нестача товарно-матеріальних цінностей, яка встановлена у акті інвентаризації товарно-матеріальних цінностей ФОП [PERSON] від 10.04.2011 документально підтверджується в кількості 47 од. на загальну суму 14 702 грн. Даний вирок набрав законної сили, цивільний позов в рамках кримінального провадження заявлений не був. Зі змісту вироку вбачається, що [PERSON] в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала частково, а саме - розтрату на суму 3500 грн., та показала, що вона дійсно працювала в [ADDRESS] з вересня 2010 року, продавцем-консультантом. Трудовий договір підписувала з [PERSON] У вказаний період часу у неї був в кредиті автомобіль та кожного місяця вони з чоловіком повинні були сплачувати кредит банку в сумі 3500 грн. Відповідно до ч.4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За вимог ч.1 ст. 1177 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Встановлені судом обставини, а також фактичні обставини, при яких був скоєний злочин, передбачений ч. 1 ст. 191 КК України відповідачем, свідчать про те, що [PERSON] своїми злочинними діями заподіяла ФОП [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 14 702,00 гривень. Крім того, відповідно до вимог ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, позивачем до сплати відповідачу розраховано 3% річних в сумі 1 323,18 гривень, де загальний борг становить 14 702,00 гривень, період користування грошовими коштами 3 роки - з 10 квітня 2011 року по 10 квітня 2014 року (14 702,00 гривень * 3% *3). Крім того, позивачем також заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень. Щодо даних заявлених вимог, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Обгрунтовуючи дані позовні вимоги, позивач в позовній заяві посилається на те, що вона зазнала душевних страждань через: хвилювання пов'язані з вибуттям з її володіння належного їй майна, втрату довіри до найманих працівників, необхідність пошуку інших джерел фінансування для здійснення власної підприємницької діяльності, недостатність обігових коштів, неможливістю своєчасно виконати деякі свої зобов'язання перед контрагентами, що підривало її ділову репутацію, через обурення поведінкою відповідача, якій нею було ввірено майно, і яка не лише умисно вчинила таку розтрату, а й свідомо впродовж трьох років не вчинила жодної дій, спрямованої, принаймні, на відшкодування реальних збитків. З урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, моральних страждань, негативних наслідків від отриманих хвилювань, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1000 гривень моральної шкоди. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Аналізуючи вищевикладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з [PERSON] на користь позивача підлягає до стягнення матеріальна шкода в сумі 14 702 гривні 00 копійок, 3 % річних у розмірі 1 323 гривні 18 копійок та моральна шкода в сумі 1000 гривень, а всього 17 025 гривень 18 копійок. Крім того, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого при зверненні до суду була звільнена позивач. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial