Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона є власником ? частини житлового будинку № 50 по вул. Героїв Небесної Сотні в м. Суми. У вказаній частині будинку зареєстрована відповідач, яка є її сестрою. Зазначив, що відповідач в 2012 року виїхала за кордон. З того часу, відповідач у спірному приміщенні не мешкає та не бере участі в його утриманні. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку у спірному житловому приміщенні. . Позивач судовому засіданні позов підтримала. Відповідач повідомлялася про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, але до суду повторно не зявилася. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі поданих суду доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази подані сторонами, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом було встановлено, позивач на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом та Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18.04.2017 року є власником ? частини будинку під номером 50 по вул. Героїв Небесної Сотні в м. Суми (а.с. 8-13) У вказаній частині будинку в якості члена сімї власника зареєстрована відповідач сестра позивача. (а.с. 22) Також встановлено, що відповідач у продовж тривалого часу ( з 2012 року), більше ніж один рік, у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин, що підтверджується довідкою ДПС України про виїзд відповідача 31.08.2012 року за межі України (а.с. 23) , копіями актів (а.с. 26-29) та пояснення [PERSON]. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що вона мешкає у будинку 50 по вул. Героїв Небесної Сотні, 50. У даного будинку 3 власники: вона є власником ? частини будинку, [PERSON] (її чоловік) власник іншої ? частини будинку, [PERSON] є власником ? частини будинку. У кожного власника свій окремий вхід та власна будинкова книга. Останні раз вона бачила відповідача у 20о5 чи 2006 році, після чого у будинку відповідач не зявляється. Де перебуває відповідач їй не відомо. В даний час у частині будинку, яка належить позивачу, мешкає [PERSON] (син позивача) з дружиною. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положенням ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. \~ Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України - Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності, а тому вимоги позивача в даній частині підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про зобовязання зняти відповідача з реєстраційного обліку, суд зазначає, що визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщення і є усуненням перешкод у користуванні власністю. В такому випадку не є потребою додаткового зобовязання будь-кого знімати відповідача з реєстраційного обліку, оскільки рішення суду про визнання особи, такою що втратила право користування житловим приміщення, є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку у цьому житловому приміщенні, а відтак відсутні визначені законом підстави для задоволення позову в цій частині.

Outcome: partial