Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

Позивач ТОВ «Спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня «Україна-Реставрація» (далі ТОВ «Майстерня «Україна-Реставрація») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення позики, мотивуючи тим, що 01.10.2013 ТОВ «Майстерня «Україна-Реставрація» на підставі заяви відповідача, було видано наказ №5к про прийняття його на роботу на посаду механіка з посадовим окладом згідно штатного розпису. 11.11.2015 між сторонами було укладено Договір позики №ДП 11/11/1, відповідно до умов якого ТОВ «Майстерня «Україна-Реставрація» надає [PERSON] безвідсоткову позику у сумі 100000,00 грн., а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у строк, визначений Договором. Позика надається на строк до 31 грудня 2016 року. Відповідно до п. п. 2.2., 2.3. Договору позика надається у готівковій формі шляхом видачі з каси товариства або ж перерахуванням на рахунки, вказані позичальником. Сторони погоджуються, що позика вважається наданою з моменту передачі грошових коштів позичальнику. Позика повертається позичальником у готівковій формі та/або безготівковій формі відповідно до вимог законодавства, що регулює порядок розрахунків. На виконання умов Договору позики №ДП 11/11/1 від 11.11.2015, 16.11.2015 ТОВ «Майстерня «Україна-Реставрація» було видано відповідачу позику у розмірі 100000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером. 17.12.2015 відповідачем було повернуто частину позики у розмірі 55000,00 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером № 26. 18.06.2016 на ім'я директора ТОВ «Майстерня «Україна-Реставрація» [PERSON] надійшла заява [PERSON] про звільнення його за власним бажанням із займаної посади з 01.07.2016. В подальшому, 01.07.2016 ними видано по особовому складу наказ № 2к, відповідно до якого [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 01.07.2016. Відповідно до п. 2.4. Договору отримана позичальником позика повертається позикодавцю у строк до 31.12.2016. Цей договір припиняється достроково у разі звільнення позичальника з роботи позикодавця. При цьому строк повернення позики вважається таким, що настав у день видання наказу про звільнення позичальника. Враховуючи те, що останнім робочим днем та днем видання наказу №2к про звільнення відповідача із займаної посади в ТОВ «Майстерня «Україна-Реставрація» є 01.07.2016, а також беручи до уваги положення п. 2.4. Договору, строк повернення позики та виконання зобов'язання за даним договором у [PERSON] настав 01.07.2016. Станом на день звернення до суду з даним позовом відповідач не повернув ТОВ «Майстерня «Україна-Реставрація» частину позики у розмірі 45000,00 грн., яку зобов'язаний був повернути 01.07.2016 року, а отже порушено права позивача. В силу ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За період з 01.07.2016 по 15.09.2016 кількість прострочених днів складає 77 дів, таким чином, загальна сума процентів за договором складає 284,02 грн. Пунктом 3.3. Договору передбачено, що у разі порушення позичальником повернення позики він сплачує позикодавцю пеню у розмірі потрійної облікової ставки Національного банку України, яка діє в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день такого прострочення. Таким чином, загальна сума пені за договором складає 4 513,95 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь борг за Договором позики №ДП 11/11/1 від 11.11.2015 на загальну суму 49 797,97 грн., що складається з: 45000,00 грн. сума основного боргу; 284,02 грн. сума 3 % річних; 4513,95 грн. сума пені. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати у розмірі 1 378,00 грн. 20.01.2017 [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня «Україна-Реставрація» про визнання недійсним договору позики. Позов мотивує тим, що про існування договору позики №ДП 11/11/1 від 11.11.2015 він особисто дізнався після отримання від Канівського міськрайонного суду ухвали про відкриття провадження у справі №697/2088/16-ц, копії позову з додатками, серед яких була копія договору позики. З 01.10.2010 він працював у АТЗТ «Україна-Реставрація», яке згодом було перейменовано на ТОВ «Спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня «Україна-Реставрація» та був звільнений 01.07.2016 за власним бажанням. При звільненні до нього підійшов головний бухгалтер та запропонувала підписати декілька чистих аркушів паперу, щоб не турбувати його в подальшому у випадку, якщо знадобиться його підпис, оскільки він був оформлений директором ТОВ «КОМФОРТБУДІНВЕСТ», засновником якої є директор ТОВ «Спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня «Україна-Реставрація» - [PERSON] Після звільнення він також дізнався, що йому нараховувалася заробітна плати в ТОВ «КОМФОРТБУДІНВЕСТ», яку він жодного разу не отримував. Під час роботи у позивача він не оформляв ніяких позик, оскільки для цього не було жодної потреби. Вважає, що оспорюваний правочин був укладений без його відома, природа виникнення підпису на даному договорі має кримінальний характер та є підставою кримінального правопорушення. Договір позики № ДП 11/11/1 укладений 11 листопада 2015 року між ним та ТОВ «Спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня «Україна-Реставрація» не відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, а саме: перша сторінка договору позики, де міститься запис щодо отримання позики в сумі 100000,00 грн. та зобов'язання повернути кошти до 31 грудня 2016 року не підписана сторонами; на другій сторінці договору підпис Позичальника не схожий на його. Оспорюваний договір позики не відповідає чинному законодавству України, його внутрішній волі та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки додані до позовної заяви документи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження отримання ним грошових коштів. Просить суд визнати недійсними Договір позики № ДП 11/11/1 укладений 11.11.2015 між ТОВ «Спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня «Україна-Реставрація» та [PERSON], з моменту його укладення. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати. У судове засідання представники позивача по первісному позову та відповідача по зустрічному позову ТОВ «Спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня «Україна-Реставрація» - [PERSON], який діє на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с.74-76 т.1) та [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 13.09.2016 (а.с.21 т.1) не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с.31 т.1, а.с.94,101,102 т.2), первісний позов підтримали повністю та просили суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Зустрічний позов не визнали повністю, про що надано суду письмові заперечення (а.с.103-107 т.1), відповідно до яких вважають, що спірний договір за змістом та формою відповідає вимогам, встановленим нормами ЦК України, особи, які уклали спірний договір мали достатній обсяг цивільної дієздатності, вільно реалізували свої права та прагнули настання наслідків передбачених договором. Зустрічна позовна заява не містить ні доведених належними доказами обставин, на які посилається представник позивача за зустрічним позовом, ні належного законодавчого обґрунтування вимог. Позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях, тому в задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити. У судове засідання відповідач по первісному позову та позивач по зустрічному позову [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву (а.с.93 т.2) про розгляд справи у його відсутність, первісний позов не визнав, просить відмовити у його задоволенні. Зустрічний позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача по первісному позову та позивача по зустрічному позову - [PERSON] (дошлюбне прізвище «[PERSON]»), яка діяла на підставі договору про надання правової допомоги від 25.12.2016 (а.с.54 т.1) та довіреності від 02.03.2017 (а.с.132 т.1) у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, первісний позов не визнала, просить відмовити у його задоволенні. Зустрічний позов підтримала та просить його задовольнити. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 26.10.2016 ухвалою судді Канівського міськрайонного суду було відкрито провадження у справі за первісним позовом та призначено судове засідання. Ухвалами суду від 20.01.2017 та 23.01.2017 (а.с.95,97 т.1) відкрито провадження за зустрічним позовом [PERSON] до ТОВ «Спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня «Україна-Реставрація» про визнання недійсним договору позики та об'єднано первісний та зустрічний позови в одне провадження. 14.02.2017 ухвалою Канівського міськрайонного суду витребувано докази по справі та в подальшому ухвалою суду від 13.03.2017 призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, з метою ідентифікації виконавця підпису за участю обох сторін, на час виконання експертизи провадження у справі зупинено. 08.06.2017 ухвалою суду провадження у справі відновлено. Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 03.07.2017 за клопотанням представника позивача за зустрічним позовом по справі призначено судову фізико-хімічну експертизу документів, з метою визначення абсолютного часу виконання спірного договору та видаткового касового ордера, на час виконання експертизи провадження у справі зупинено. 20.09.2017 ухвалою суду було задоволено клопотання експертів КНДІСЕ про уточнення експертного завдання, погодження умов проведення експертизи. 06.12.2017 до Канівського міськрайонного суду надійшло додаткове клопотання судових експертів, яким доручено виконання судово-технічної експертизи документів, на виконання якого 28.12.2017 Канівським міськрайонним судом було направлено до експертної установи додаткові матеріали для проведення судово-технічної експертизи документів №14858/17-34, а саме порівняльні зразки документів (оригінали достовірно датованих документів) за період жовтень-грудень 2015 року. Після надходження до суду висновку судово-технічної експертизи, ухвалою суду від 31.07.2018 провадження у справі поновлено та призначено судове засідання на 21.08.2018. Суд, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу позивача за первісним позовом ТОВ «Спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня «Україна-Реставрація» №5к від 01.10.2013 (а.с.7т.1) [PERSON] прийнято на роботу механіком по переводу з ПрАТ «Україна-Реставрація» з 01.10.2013 з посадовим окладом згідно штатного розкладу. Відповідно до наказу ТОВ «Майстерня «Україна-Реставрація» №2к від 01.07.2017 (а.с.9 т.1) механіка [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням ст. 38 КЗпП України з 01.07.2016. Згідно п.п.1.1 Договору позики №ДП 11/11/1 від 11.11.2015 (а.с.10,11, 125,126 т.1) позикодавець - роботодавець: ТОВ СНРПБВ Майстерня «Україна-Реставрація» надав позичальникові-працівнику: [PERSON] безвідсоткову позику у сумі 100000,00 (сто тисяч гривень 00 копійок), а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у строк, визначений цим договором. Пунктом 2.4 Договору позики передбачено, що отримана позичальником позика повертається у строки до 31.12.2016 - 100000,00 грн. Цей договір припиняється достроково у разі звільнення позичальника з роботи у позикодавця. При цьому строк повернення позики вважається таким, що настав у день видання наказу про звільнення позичальника. Згідно видаткового касового ордеру №20 від 16.11.2015 (а.с.12,127 т.1) позивачем за первісним позовом ТОВ Майстерня «Україна-Реставрація» видано [PERSON] на підставі договору позики №ДП11/11-1 від 11.11.2015 позику у сумі сто тисяч гривень 00 коп. З прибуткового касового ордеру №26 від 17.12.2015 (а.с.13,127а т.1) касиром ТОВ Майстерня «Україна-Реставрація» [PERSON] прийнято від [PERSON] в рахунок повернення позики згідно договору позики №ДП 11/11/1 від 11.11.2015 - 55000,00 грн. З квитанції №8531710043 від 17.12.2015 (а.с.14,128 т.1) вбачається, що грошові кошти в сумі 55000,00 грн. платником [PERSON] було перераховано на рахунок ТОВ Майстерня «Україна-Реставрація», призначення платежу: повернення позики за [PERSON] згідно договору №ДП 11/11/1 від 11.11.15. Згідно виписок з касової книги ТОВ Майстерня «Україна-Реставрація» на 2015р. (а.с.77-79 т.1) вбачається, що: -16.11.2015 за прибутковим ордером №23 відбулося надходження по чеку ПАТ «ДіаматБанк» грошових коштів у сумі 100000,00 та на підставі видаткового ордеру №20 видано [PERSON] позику (16.11.15р.) 100000,00; - 17.12.2015 за прибутковим ордером №26 відбулося надходження (повернення позики від [PERSON] (17.12.2015р.)) грошових коштів у сумі 55000,00 та на підставі видаткового ордеру №32 видано (повернення грош. коштів на розрах. рахунок (17.12.15р.)) 55000,00. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Спірний договір позики №ДП 11/11/1 від 11.11.2015 містить умови про отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення, але без зазначення дати отримання коштів. Згідно висновку експертів за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи №355/17-23, №584/17-23 від 01.06.2017 (а.с.191-197 т.1) вбачається, що підпис від імені гр. [PERSON] в графі «Позичальник» договору позики №ДП 11/11/1 від 11.11.2015 та в графі «Підпис одержувача» видаткового касового ордеру від 16.11.2015 виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів, та виконаний [PERSON]. Рукописний текст «Сто тисяч» в графі «Одержав» видаткового касового ордеру від 16.11.2015 виконаний не [PERSON]. Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 03.07.2017 по даній справі було призначено судову фізико-хімічну експертизи документів, на вирішення якої поставити наступні питання: 1. Чи відповідає давність виконання документів, а саме рукописний текст, підпис від імені [PERSON] у договорі позики № ДП 11/11/1 укладеного 11.11.2015 між ТОВ «Спеціальна наукові реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня «Україна-Реставрація» та у Видатковому касовому ордері від 16.11.2015 в графі «Підпис одержувача» вказаних у них датах? 2. В який період часу був виконаний рукописний текст, а саме підпис від імені [PERSON] у договорі позики № ДП 11/11/1 укладеного 11.11.2015 між ТОВ «Спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня «Україні Реставрація» та у Видатковому касовому ордері від 16.11.2015 в графі «Підпис одержувача» та caмі документи? 20.09.2017 ухвалою суду було уточнено експертне завдання та вирішено для проведення судово-технічної експертизи документів № 14858/17-34, питання № 2 викласти в наступній редакції: «В який період часу був виконаний рукописний текст, а саме підпис від імені [PERSON] у договорі позики №ДП 11/11/1 укладеного 11.11.2015 між ТОВ Майстерня «Україна-Реставрація» та [PERSON] і у Видатковому касовому ордері від 16.11.2015 в графі «Підпис Одержувача»?». Так, з висновку експертів за результатами проведення судово-технічної експертизи документів №14848/17-34/13503 - 13514/18-34/13515/18-31 від 16.07.2018 (а.с.81-101 т.2) вбачається, що підписи в досліджуваних договорі позики №ДП 11/11/1, укладеному між ТОВ «Майстерня Україна-Реставрація» та [PERSON], датованому 11.11.2015 і у видатковому касовому ордері, датованому 16.11.2015 в графі «Підпис одержувача», виконані кульковою ручкою (ручками), спорядженою (ними) пастою синьо-фіолетового кольору. На ці досліджувані документи здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що призвело до штучного зістарювання їх реквізитів. Експертами встановлено, що рукописний текст, а саме підписи від імені [PERSON] у договорі позики №ДП 11/11/1, укладеному між ТОВ «Майстерня Україна-Реставрація» та [PERSON], датованому 11.11.2015 і у видатковому касовому ордері, датованому 16.11.2015 в графі «Підпис одержувача» виконані у період часу ймовірно пізніше липня 2016 року. Більш точно встановити період виконання досліджуваних підписів у документах не представляється можливим з причини малої кількості наданих зразків порівняння зі штрихами такої ж рецептури, як і у досліджуваних підписах та наявністю штучного зістарювання досліджуваних документів. Давність виконання реквізитів документів, а саме підписів від імені [PERSON] у договорі позики №ДП 11/11/1, укладеному між ТОВ «Майстерня Україна-Реставрація» та [PERSON], датованому 11.11.2015 і у видатковому касовому ордері, датованому 16.11.2015 в графі «Підпис одержувача» вказаним у них датам не відповідає. Відповідно до вимог статей 110, 112, 113 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта має бути мотивоване в судовому рішенні. Якщо висновок експерта буде визнано неповним або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30.05.1997, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Враховуючи викладене, суд може зробити висновок, що договір позики №ДП 11/11/1 від 11.11.2015 та видатковий касовий ордер від 16.11.2015 підписані відповідачем за зустрічним позовом [PERSON], але беручи до уваги висновки експертів, щодо встановлення здійснення впливу сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що призвело до штучного зістарювання їх реквізитів, а також те, що давність виконання реквізитів документів, а саме підписів від імені [PERSON] у договорі позики №ДП 11/11/1, датованому 11.11.2015 і у видатковому касовому ордері, датованому 16.11.2015 в графі «Підпис одержувача» вказаним у них датам не відповідає, суд вважає, що пояснення позивача за зустрічним позовом [PERSON] про проставлення ним свого підпису на пустих аркушах паперу знайшли своє підтвердження. Суд звертає увагу на зауваження представника позивача за первісним позовом - [PERSON] (а.с.121-122 т.2) щодо встановлення експертами тільки ймовірності виконання рукописного тексту, а саме підписів від імені [PERSON] у договорі позики №ДП 11/11/1, датованому 11.11.2015 і у видатковому касовому ордері, датованому 16.11.2015 в графі «Підпис одержувача» у період часу пізніше липня 2016 року, але суд не може не взяти до уваги, той факт, що експертами не можливо було точно встановити період виконання досліджуваних підписів у документах у зв'язку з наявністю штучного зістарювання досліджуваних документів. Крім того, представниками позивача за первісним позовом суду надано виписку з касової книги ТОВ Майстерня «Україна-Реставрація» на 2015р. (а.с.77-79 т.1) як доказ надання [PERSON] позики, з яких вбачається існування прибуткового ордеру №23 від 16.11.2015 та видаткового ордеру №32 від 17.12.2015, але самі ці документи суду не надано. Відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні заперечувався факт погашення ним позики у сумі 55000,00 грн. В матеріалах справи містяться прибутковий касовий ордер №26 від 17.12.2015 та квитанція №8531710043 від 17.12.2015 (а.с.13,14 т.1), але жоден із цих документів не містить особистого підпису [PERSON], а в квитанції платником зазначено [PERSON] Пунктами 2.2, 2.3 Договору позики №ДП 11/11/1 від 11.11.2015 передбачено, що позика надається у готівковій формі шляхом видачі з каси Товариства або ж перерахуванням на рахунки, вказані позичальником. Сторони погоджуються, що позика вважається наданою з моменту передачі грошових коштів позичальнику. Позика повертається позичальником у готівковій формі та/або безготівковій відповідно до вимог законодавства, що регулює порядок розрахунків. Пунктом 2.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. № 637 (далі - Положення № 637) визначено, що підприємства (підприємці) мають право здійснювати розрахунки готівкою, зокрема, з фізичними особами протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами, в межах граничних сум розрахунків готівкою, установлених відповідною постановою НБУ. На виконання цієї норми ухвалено Правління Національного банку України «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 6 червня 2013 р. № 210 (далі - Постанова № 210), пунктом 1 якої встановлено граничну суму розрахунків готівкою, зокрема, між фізичною особою та підприємством (підприємцем) протягом одного дня - в розмірі 50 000 грн. Готівкою можливо видати з каси підприємства кошти необмеженій кількості фізичних осіб, але необхідно додержуватися встановленого обмеження щодо розрахунків з кожним, так як згідно з пунктом 2.3 Положення № 637 протягом одного дня не обмежується кількість підприємств (підприємців) та фізичних осіб, з якими здійснюються розрахунки. Листом НБУ від 24 січня 2014 р. № 11-116/3159 встановлено, що норми Постанови № 210 стосуються розрахунків за правочинами, предметом яких є будь-які матеріальні та нематеріальні блага, які можуть бути оцінені в грошовій формі, в т. ч. наданням чи поверненням позики. Отже, гранична сума розрахунків готівкою між фізичною особою та підприємством протягом одного дня становить 50 000 грн. Рекомендовано підприємствам уникати виплат позики в готівковій формі з каси в сумі більше 50 000 грн протягом одного дня одній фізичній особі (враховуючи, що інших готівкових виплат цій фізичній особі в цей день не було). Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України). Згідно ч. 2, 3ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] отримував від ТОВ Майстерня «Україна-Реставрація» позику в сумі 100000,00 грн., хоча в спірних документах і стоїть його підпис, але згідно висновку експертів рукописний текст «Сто тисяч» в графі «Одержав» видаткового касового ордеру від 16.11.2015 виконаний не [PERSON], у суду відсутні докази на настання реальних правових наслідків за спірним договором позики, а тому зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «Спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня «Україна-Реставрація» про визнання недійсним договору позики підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались представники позивача за первісним позовом, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня «Україна-Реставрація». Враховуючи, що суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог за первісним позовом, в зв'язку з цим відповідно до вимог ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню на користь позивача за первісним позовом й понесені судові витрати. Натомість, оцінюючи зібрані по справі докази, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог зустрічного позову [PERSON] та можливість його повного задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Судом встановлено, що у зв'язку зі зверненням до суду з зустрічним позовом та під час розгляду справи в суді позивачем за зустрічним позовом [PERSON] понесено витрати на сплату судового збору за подання позову у розмірі 1000,00 грн. (а.с.85 т.1), за клопотання про призначення експертизи у розмірі 320 грн. (а.с.203 т.1), витрати пов'язані з проведенням судової почеркознавчої експертизи в сумі 3571,20 грн. (а.с.112 т.2) та витрати за пов'язані з проведенням судової фізико-хімічної експертизи в сумі 19046,40 грн. (а.с.110,111 т.2), а тому оскільки вказані вимоги позивача задоволено повністю, суд вважає, що з відповідача за зустрічним позовом необхідно стягнути на користь [PERSON] 23937,60 грн. понесених судових витрат.

Outcome: approved