Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-20 00:00:00

Позивач у липні 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . У обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач - це його колишня дружина, в шлюбі з якою він перебував з 30 липня 1994 року по 05 березня 2002 року. Шлюб розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва 04 лютого 2002 року. Квартиру [ADDRESS] було придбано позивачем під час шлюбу з відповідачем 02 серпня 1996 на підставі договору купівлі-продажу. Квартира, що є предметом спору, була куплена позивачем не за спільні гроші подружжя, а за особисті кошти позивача, які отримані ним за продаж 1/ 2 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] 30 липня 1996 року. За продаж належної позивачу частки квартири, останній отримав 3 150 000 000 крб. Спірна квартира була придбана за 270 000 000 крб. Квартира, що є предметом спору, купувалась під час шлюбу, тому при її відчужені необхідна згода на це відповідача. Позивачу невідомо місце проживання відповідача, тому отримати таку згоду він не може, у зв`язку з чим позбавлений можливості відчужити спірну квартиру, що є порушенням його права. За вищевказаним позовом ухвалою суду від 06 серпня 2018 року відкрито загальне позовне провадження. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечував, додатково зазначив, що з моменту розірвання шлюбу відповідач жодним чином не цікавилася спірною квартирою. Відповідач в судові засідання 29.10.2018, 17.01.2019, 12.04.2019 та 08.07.2019 не з`явилася, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом відправлення поштової кореспонденції та оголошення на сайті суду, причини неявки в судове засідання не повідомила. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у шлюбі з 30 липня 1994 року. 04 лютого 2002 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано (а.с.12). Квартиру [ADDRESS] було придбано під час шлюбу сторін 02 серпня 1996 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного на Українській біржі «Десятинній» та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 20 жовтня 2014 року, номер запису про право власності: 7397880 (а.с.10-11). Як вбачається з пункту 6 договору купівлі-продажу від 02.08.1996, спірна квартира була придбана за 270 000 000 крб (а.с.10-11). У той же час 30 липня 1996 року, уклавши договір купівлі-продажу, позивач продав належну йому 1/ 2 частину трикімнатної квартири [ADDRESS] . За продаж належної позивачу частки квартири, останній отримав 3 150 000 000 крб (а.с.9). У судовому засіданні свідки [PERSON] , яка є матір`ю позивача, та [PERSON] повідомили суду, що позивач дійсно був співвласником квартири [ADDRESS] та за отримані грошові кошти від продажу своєї частини квартири він особисто придбав спірну квартиру. Відповідач з 2002 року у спірній квартирі не проживає та жодні витрати на утримання не вчиняє. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На вимогу вказаної норми законодавства відповідач не спростувала ті обставини, що спірна квартира була придбана за рахунок спільних коштів подружжя, а не особисто позивачем. Положеннями статті 22 КпШС (який діяв на час придбання квартири, що є предметом спору) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Згідно ст. 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 22 травня 2019 року по справі № 234/3341/15-ц дійшов висновку, що у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що власник майна, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим, має знати та дбати про свою власність та зобов`язаний нести витрати на її утримання. При цьому особа, здійснюючи право власності на належне їй майно (особливо нерухоме), має діяти відповідально, зокрема проявляти турботу щодо цього майна, бути обізнаним про його стан, тощо. Також Верховний Суд дійшов висновку, що при вирішенні питання про визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, оскільки сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира придбана позивачем за особисті грошові кошти, які отримані від продажу частини іншої квартири, беручи до уваги, що відповідач біля 17 років не бере участі в утриманні спірної квартири, враховуючи недоведеність протилежного, суд вважає правильним позовні вимоги задовольнити. На підставі викладеного, ст. 319, 322 ЦК України, ст. 22, 24 КпШС України ст. 4-5, 12-13, 81, 263-265, 280, 281 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved