Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач просить сягнути з відповідача заборгованість у сумі 17 253 грн. 54 коп. та понесені витрати. \~ \~ \~ \~Свої вимоги позивач мотивує тим, що 26.04.2016 уклав з відповідачем договір № б/н, відповідно до якого надав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за його використання на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, не повертає кредит та не сплачує відсотки за користування. Станом на 17.07.2017 відповідач має заборгованість 17 253 грн. 54 коп. та складається: із заборгованості за кредитом в сумі\~10 308 грн. 10 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 477 грн. 37 коп., заборгованість за пенею та комісією 5 170 грн. 28 коп., штрафи 500 грн. та 797 грн. 79 коп..\~ Відповідач надав відзив у якому повністю заперечував проти позову. Заперечення мотивував тим, що у анкеті заяви не було умов для встановлення кредитного ліміту. Відповідного кредитного договору з позивачем не укладав, а твердження позивача вважав безпідставними. Позивач не надав доказів використання коштів позивача. Позивач надав відповідь на відзив. У відповіді підтримав заявлений позов повністю. Також додав виписку з карткового рахунку відповідача за період з 24.04.2016 по 01.11.2018 та фото відповідача зроблене при видачі картки. В судовому засіданні представник позивача підтримував заявлений позов. Представник відповідача заперечував проти позову і просив відмовити у задоволенні. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав: Судом встановлено, що 26.04.2016 відповідач подав позивачу анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У заяві зазначені особисті анкетні дані відповідача, його паспорту, щомісячного доходу. Також у заяві зазначено, що відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку надання кредиту тощо. Засвідчив, що отримав рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування. Позивач відкрив відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] . За період 24.04.2016 по 01.11.2018 по рахунку відбулося ряд операцій. Зокрема вбачається, що відповідач використовував кошти та поповнював рахунок. 04.06.2016 відповідач черговий раз зняв кошти у сумі 370 грн. у банкоматі у м.Суми. На цю дату відповідач мав заборгованість по коштам які узяв у позивача у сумі 496 грн. 50 коп. Така сума підтверджується випискою з рахунку та розрахунку заборгованості, який доданий до позову. Починаючи з 03.07.2016 по 03.04.2017, щомісячно кожного 03 числа з карткового рахунку відповідача позивачем знімалися кошти по 396 грн. 80 коп. з приміткою покупка товара, що докладно написано у виписці, доданій до відповіді на відзив. Інших письмових угод до цієї заяви, щодо надання кредиту, суми кредиту, вартості послуг, періоду повернення, відповідальності тощо між сторонами не укладалося. Встановлені факти підтверджуються заявою, витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витягом з Умов і правил надання банківських послуг, розрахунком заборгованості. Поряд з цим позивачем всупереч положенням ст.ст. 80, 81, 83 ЦПК України не надано доказів того, що саме що ці Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг відповідач отримав та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України зазначеною у постанові від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи. Всупереч положенням ст.ст. 80, 81, 83 ЦПК України позивач не надав доказів правомірності зняття коштів з карткового рахунку відповідача по 396,80 грн. щомісячно за період з 03.06.2016 по 03.04.2017. Позивачем не надано відповідних письмових правочинів, інших документів тощо. Із встановленого вбачається, що спірні правовідносини між сторонами є цивільними і врегульовані ст.ст. 207, 526, 626, 628, 638, 633, 634, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). З наведених положень закону і встановлених фактів вбачається, що позивач не довів того, що відповідач взяв кредит на заявлених позивачем умовах. Позивачем не доведено, що між сторонами склалися договірні відносини щодо надання банківського кредиту на заявлених умовах позивача. Позивачем не доведено правомірності зняття коштів з рахунку відповідача по 396,80 грн. щомісячно. Ураховуючи наведене слід повністю відмовити у задоволенні позову про стягнення частини заявленого боргу, процентів, пені та штрафів. Наведений висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного суду, яка зазначена у Постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Поряд з цим суд вважає за можливе стягнути кошти фактично отримані та використані відповідачем у сумі 496 грн. 50 коп. Зазначені кошти відповідачем не повернуті. Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Таким чином позов підлягає задоволенню лише у частині стягнення боргу у сумі 496 грн. 50 коп., що становить 2,88% від заявленої цини позову 22 152 грн. 24 коп.. Крім того слід стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати пропорційно задоволеному, тобто у розмірі 46 грн. 08 коп., що становить 2,88% від сплаченої суми судового збору 1 600 грн.. На підставі зазначеного і

Outcome: partial