Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

Позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.08.2007 між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та громадянином [PERSON] був укладений кредитний договір №20-5340/2-1. Відповідно до умов договору первинний кредитор зобов`язався надати [PERSON] кредит в сумі 18 000,00 доларів США, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та Додатком №1 до нього. 17.12.2012 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги відповідно до якого, ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобов`язалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» права грошових вимог до боржників за кредитними договорами в тому числі і за кредитним договором №20-5340/2-1 від 15.08.2007. Посилаючись на норми закону, ТОВ «Кредитні ініціативи» вказало, що воно є законним набувачем права вимоги за кредитним договором №20-5340/2-1 від 15.08.2007, укладеним між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та громадянином [PERSON] . Позивач зауважив, що первинний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши боржнику кредит у сумі 18 000,00 доларів США. В свою чергу, відповідач неналежно виконував свої зобов`язання, чим грубо порушив істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 17.12.2018 має прострочену заборгованість: за кредитом - 6 060,87 доларів США та за відсотками - 7 958,12 доларів США, додавши розрахунок заборгованості. Крім цього, позивач зазначив, що у зв`язку із систематичним порушенням боржником своїх обов`язків відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому була нарахована неустойка, а саме: пеня за останній календарний рік - 3 930,49 доларів США. Також позивач вказав, що відповідно до договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012, укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», до останнього перейшло і право вимоги за Іпотечним договором №20-5341/3-1, відповідно до якого [PERSON] передав банку в іпотеку майно, а саме: квартиру загальною площею 32,9 кв.м, житловою площею 18,7 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вартість предмету іпотеки відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності становить 521 705,00 грн. Відповідно до умов іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: - у випадку невиконання боржником основного зобов`язання; - у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов іпотечного договору; - у інших випадках, передбачених законодавством. Позивач стверджує, що, оскільки боржником не виконано умови кредитного договору та іпотечного договору, то позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, за відсотками, за пенею з боржника за рахунок предмету іпотеки. Посилаючись на викладене та на правові норми, позивач просив суд: у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 20-5340/2-1 від 15.08.2007, яка станом на 17.12.2018 складалась із заборгованості: за кредитом - 6 060,87 доларів США, по відсотках - 7 958,12 доларів США, пеня - 3 930,49 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру, загальною площею 32,9 кв.м, житловою площею 18,7 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів згідно із ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, відповідному до звіту про незалежну оцінку вартості квартири, визначену суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом, у 521 705 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 7 825,78 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.01.2019 було відкрито загальне позовне провадження у даній справі. 02.04.2019 відповідачем [PERSON] було подано зустрічний позов, який обґрунтований тим, що 15.08.2007 між ним та Акціонерно-комерційним банком «Промінвестбанк» було укладено кредитний договір №20-5340/2-1 про надання кредиту в сумі 18 000,00 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 12% на рік. 17.12.2012 між ПАТ АК «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про відступлення прав вимоги. У зв`язку з фінансовими проблемами, викликаними проявами світової фінансової кризи, позивач за зустрічним позовом не мав можливості своєчасно повернути кредит, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. У жовтні 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 20-5340/2-1. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.01.2015 у справі №369/11081/14-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості у задоволенні позову було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.06.2015 було: рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №20-5340/2-1 в розмірі 223 727,71 грн., що складається з заборгованості: за кредитом 154 897,12 грн; за відсотками 56 433,76 грн; пені 12 396,83 грн. ТОВ «Кредитні ініціативи» 13.12.2017 отримали виконавчий лист про стягнення з позивача за зустрічним позовом 223 727,71 грн. [PERSON] стверджував, що лише через рік ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до ВДВС Києво-Святошинського району Київської області з метою виконання згаданого рішення суду. 15.01.2018 Києво-Святошинським ВДВС було відкрито виконавче провадження №55503777 щодо стягнення з позивача за зустрічним позовом зазначеної суми. 15.05.2018 [PERSON] на рахунок ВДВС Києво-Святошинського району Київської області були перераховані кошти в сумі 247 651,48 грн., що включали в себе кошти на виконання рішення Апеляційного суду Київської області про стягнення заборгованості за кредитним договором №20-5340/2-1 та сплату виконавчого збору ВДВС. 17.05.2018 Києво-Святошинським ВДВС Київської області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №55503777. Посилаючись на це, [PERSON] стверджував, що всі правовідносини за кредитним договором №205340/2-1 припинено, оскільки він погасив повністю заборгованість відповідно до рішення суду. [PERSON] наголосив, що оскільки рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.06.2015 у справі №369/11081/14-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи», яке набрало законної сили, з [PERSON] в повному обсязі стягнута заборгованість за кредитним договором №20-5340/2-1 від 15.08.2007, зобов`язання за даним договором є припиненими, відтак одночасно припинилась й іпотека. У зв`язку із цим, позивач за зустрічним позовом наголошував, що перебування спірного майна в іпотеці не ґрунтується на приписах чинного законодавства та порушує його права. Таким чином, [PERSON] наголошував, що з припиненням основного зобов`язання за кредитним договором виконанням, кредитор втратив право задовольнити свої майнові вимоги за цим кредитним договором, відтак одночасно припинилась іпотека. Посилаючись на викладене та на правові норми, позивач за зустрічним позовом просив суд: - визнати договір іпотеки № 20-5340/3-1 від 15.08.2007, укладений між [PERSON] та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником прав та обов`язків якого виступає ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідно до кредитного договору №20-5340/2-1 від 15.08.2007 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Явдюк Н.А. за реєстровим №1620,- припиненим; - зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Явдюк Н.А. виключити з Державного реєстру іпотек заборону на відчуження об`єкту нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] , яка виступає предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки нерухомого майна до кредитного договору №20-5340/2-1 від 15.08.2007, укладеного між [PERSON] та ЗАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, правонаступником прав та обов`язків якого виступає ТОВ «Кредитні ініціативи», про що внесено запис від 15.08.2007 реєстровий №1621. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.04.2019 було прийнято до провадження зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Явдюк Наталії Анатоліївни про визнання договору іпотеки припиненим та зобов`язання вчинити дії та було первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Явдюк Наталії Анатоліївни про визнання договору іпотеки припиненим та зобов`язання вчинити дії - об`єднано в одне провадження. 27.11.2019 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у позовній заяві та у поданому суду клопотанні від 23.04.2020 просив суд у разі неявки представника розглянути справу за його відсутності. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, а також його представник в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а засіданнях, що передували даному, зустрічні позовні вимоги підтримували, просили їх задовольнити. [PERSON] , окрім зустрічної позовної заяви, також подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що первісні позовні вимоги не визнає в поновному обсязі, пояснив, що ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №20-5340/2-1 від 15.08.2007, укладеним між [PERSON] та АКБ «Промінвестбанк», вже зверталися до суду, де було винесено рішення та стягнено з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, у ході примусового виконання рішення у виконавчому провадженні борг за даним договором в сумі 247 651,48 грн., що включали в себе кошти на виконання рішення Апеляційного суду Київської області за кредитним договором №20-5340/2-1 та сплату виконавчого збору ВДВС, [PERSON] було повністю сплачено. Відповідач за зустрічним позовом приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Явдюк Н.А. в судове засідання також не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини своєї неявки та позицію щодо зустрічного позову суду не повідомила, зверталась до суду із клопотанням про заміну (вилучення) її як неналежного відповідача у даному провадженні, проте їй ухвалою суду від 03.09.2019 у задоволенні даного клопотання було відмовлено. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов повинен бути задоволений частково, з наступних підстав. Так судом встановлено, що 15.08.2007 між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком «Промінвестбанк» було укладено кредитний договір №20-5340/2-1 про надання кредиту в сумі 18 000,00 доларів США. Також відповідно до вказаного кредитного договору між [PERSON] та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було 15.08.2007 укладено договір іпотеки № 20-5340/3-1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Явдюк Н.А. за реєстровим №1620. 17.12.2012 між ПАТ АК «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір про відступлення прав вимоги. В жовтні 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 20-5340/2-1. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.01.2015 у справі №369/11081/14-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.06.2015 було: рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №20-5340/2-1 в розмірі 223 727,71 грн., що складається з заборгованості: за кредитом 154 897,12 грн; за відсотками 56 433,76 грн; пені 12 396,83 грн. ТОВ «Кредитні ініціативи» 13.12.2017 отримали виконавчий лист про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 223 727,71 грн. 15.01.2018 Києво-Святошинським ВДВС було відкрито виконавче провадження №55503777 щодо стягнення з [PERSON] зазначеної суми. 15.05.2018 [PERSON] на рахунок ВДВС Києво-Святошинського району Київської області були перераховані кошти в сумі 247 651,48 грн., що включали в себе кошти на виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 24.06.2015 та сплату виконавчого збору ВДВС. 17.05.2018 Києво-Святошинським ВДВС Київської області було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №55503777. Позивач за первісним позовом вважає, що у [PERSON] є заборгованість за Кредитним договором № 20-5340/2-1 від 15.08.2007, яка станом на 17.12.2018 становила: за кредитом - 6 060,87 доларів США, по відсотках - 7 958,12 доларів США, пеня - 3 930,49 доларів США. З урахуванням встановлених обставин суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми та судову практику. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено - зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти . До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною п`ятою ст. 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. З огляду на ч. 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Згідно зі ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з пп. 5.1 пунктом 5 Глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595 (далі - Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Підпунктом 6.1 п. 6 Глави 15 Розділу ІІ вказаного Порядку передбачено, що про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Крім того, з огляду на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у цивільній справі № 444/9519/12, передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Разом з тим, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). З огляду на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23.04.2020 у цивільній справі № 398/233/18, відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями статей 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої, п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 15.05.2017 у справі № 6-786цс17. З урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.09.2019 у справі № 695/3790/15-ц, підстави для зобов`язання нотаріуса вчиняти певні дії відсутні, оскільки у випадку одержання відповідної заяви та підтверджуючих документів або за наявності рішення суду нотаріус сам повинен зняти заборону відчуження майна та провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також - припинити інше речове право (іпотеку). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Як визначено ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на встановлені обставини у справі у розрізі проаналізованих правових норм та судової практики суд приходить до наступних висновків. У зв`язку з тим, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.06.2015 у справі №369/11081/14-ц було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 20-5340/2-1 від 15.08.2007 та з урахуванням правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28.03.2018 у цивільній справі № 444/9519/12 та від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, на разі відсутні підстави для нарахування заборгованості відповідачу за первісним позовом за вказаним договором, в тому числі й за тілом кредиту, відсотками, а також пені. Так як позичальником [PERSON] було повністю виконано вказане рішення суду про стягнення заборгованості, тобто належним чином виконано зобов`язання, згаданий кредитний договір є в силу вимог ст. 599 ЦК України припиненим. З урахуванням вказаного та зважаючи на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у цивільній справі № 398/233/18 та у постанові Верховний Суд України від 15.05.2017 у справі № 6-786цс17, оспорюваний договір іпотеки як такий, що є похідним від основного правочину, вище загаданого кредитного договору, також є припиненим, а тому в цій частині суд задовольняє зустрічні позовні вимоги [PERSON] . Проте,

Outcome: partial