Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач, уточнив позовні вимоги, звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з Державного підприємства «Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» в особі Одеської Філії «Одесадіпродор» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 9749 (дев'ять тисяч сімсот сорок дев'ять) гривень 86 копійок; стягнути з Державного підприємства «Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» в особі Одеської Філії «Одесадіпродор» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень та стягнути з Державного підприємства «Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» в особі Одеської Філії «Одесадіпродор» на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 19635 (дев'ятнадцять тисяч шістсот тридцять п'ять) гривень. Представник позивача у судове засідання зявився. Позовні вимоги підтримав у повному та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання зявився. З позовними вимогами позивача згодний частково, так як вважає обгрунтованими вимоги в частині позову щодо стягнення суми заборгованості по заробітній платі. У задоволені інших позовних вимог просив суд відмовити, так як вважає їх необгрунтованими та безпідставними. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що позивач з 02.08.2010 р. працював на посаді інженера ІІІ категорії Дорожнього відділу в Одеській Філії «Одесадіпродор» Державного підприємства «Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор». Позивач мав наміри продовжувати роботу на даному підприємстві, що підтверджується тим, що позивач підвищував свій кваліфікаційний рівень в даній галузі, так як навчається в Одеській державній академії будівництва та архітектури. 22.07.2013 р. у зв'язку з тим, що виплата заробітної плати в Одеській Філії «Одесадіпродор» проводилась нерегулярно та те, що працівників було переведено на роботу з неповним робочим часом, а саме три дні на тиждень, на вище зазначену дату існувала заборгованість по виплаті заробітної плати з вересня 2012 року, враховуючи те, що заробітна плата є єдиним засобом для існування позивача, позивач був змушений перевестись на роботу з неповним робочим графіком, а саме 1 день на тиждень, щоб знайти десь додатковий заробіток, але у подальшому позивач був змушений звільнитися. Однак відповідачем по теперішній час не виплачено позивачеві заробітну плату за період з 01.09.2012 р. по 23.08.2013 р., що в сумі після утримання податків і зборів становить 9749 (дев'ять тисяч сімсот сорок дев'ять) гривень 86 копійок. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Нарахування відшкодування проводиться відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 р. За № 100, шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата розраховується діленням заробітної плати за актично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Станом на день прийняття рішення сума середнього заробітку, який відповідач повинен сплатити на користь відповідача з час затримки складає 19635 (дев'ятнадцять тисяч шістсот тридцять п'ять) гривень. Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 9749 (дев'ять тисяч сімсот сорок дев'ять) гривень 86 копійок та в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 19635 (дев'ятнадцять тисяч шістсот тридцять п'ять) гривень, так висловлене було доведено з боку позивача та підтверджено доказами. Згідно з п.п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд вважає, що в частині стягнення моральної шкоди, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, тому що являються необґрунтовано завищеними. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, та, приймаючи до уваги, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, через не доведеність позивачем тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

Outcome: partial