Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

Позивач ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 22.02.2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №13.502/68, згідно якого Позивач надав [PERSON] в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності кредитні ресурси в сумі 15\~000,00 грн, з терміном повернення кредитних ресурсів до 22.02.2010 року. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором 22.02.2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено Договір поруки № б/н, згідно якого [PERSON] є поручителем по зобовязаннях [PERSON] Згідно меморіального ордеру №1270310 від 22.02.2007 року кредитні кошти в сумі 15000,00 грн були зараховані на картковий рахунок [PERSON], таким чином, позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором в повному обсязі. Проте, [PERSON] свої зобовязання за Кредитним договором в частині повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами та щомісячної винагороди належним чином не виконав, чим порушив умови Кредитного договору. У звязку з порушенням умов Кредитного договору, Ужгородським міськрайонним судом 11.03.2008 року був виданий судовий наказ заборгованості № 2н-475/08 про стягнення з солідарно з відповідачів заборгованості за Кредитним договором станом на 25.02.2008 р. в сумі 25\~765,75 грн та суму сплачених заявником витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн та судового збору в розмірі 128 ,83 грн. Оскільки зобовязальні правовідносини між сторонами за Кредитним договором не припинялись, [PERSON] продовжує нараховувати комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів та пеню за несвоєчасне виконання [PERSON] зобовязань за Кредитним договором. За період з 25.02.2008 року по 18.09.2016 року заборгованість за щомісячними комісіями за надання кредитних ресурсів та пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за Кредитним договором склала 148\~049,79 грн, з яких: - 26\~775,00 грн прострочена заборгованість по комісіям; - 121\~274,79грн пеня за період з 19.09.2015 р. по 18.09.2016 р. Позивач зменшив вимогу в частині стягнення пені до 26\~755,00 грн, оскільки сума нарахованої пені значно перевищує розмір заборгованості по комісії. Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 13.502/68 від 22.02.2007 року в сумі 53\~550,00 грн, що складається з 26\~775,00 грн заборгованості по нарахованій щомісячній комісії за користування кредитними ресурсами та пені за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором в розмірі 26\~775,00 грн, та судові витрати в сумі 1\~378,00 грн. на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представник відповідача\~в судовому засіданні позов не визнав, надавши відзив на позовну заяву, та пояснив суду, що дійсно відповідно до Кредитного договору 22.02.2007 року Позивач надав [PERSON] в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності кредитні ресурси в сумі 15000,00 грн з терміном повернення кредитних ресурсів до 22.02.2010 року. Зазначив, що відповідно до судового наказу № 2н-475/08, виданого Ужгородським міськрайонним судом 11.03.2008 року, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором станом на 25.02.2008 р. На даний час вказані у виконавчому листі суми стягнені. Ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним одговором виконано. Строк дії договору давно закінчився, а нарахування відсотків за користування кредитом та неустойка поза строком дії кредитного договору законом не передбачено, внаслідок чого вимоги ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» є такими що не ґрунтуються на нормах матеріального права. Зазначає, що аналогічного висновку дійшов ВССУ в своїй Ухвалі від 15.07.2015 року по справі за позовом ПАТ «Приватбанк». Відповідно до наведеного, враховуючи що банк звернувся з позовом про стягнення сум, що не передбачені чинним законодавством до стягнення у звязку з наявністю судового наказу та закінченням терміну дії кредитного договору представник відповідача просить суд відмовити у позовних вимогах ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Суд, вислухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Так, відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Судом встановлено\~та не\~оспорюється сторонами,22.02.2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №13.502/68, згідно якого Позивач надав [PERSON] в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності кредитні ресурси в сумі 15\~000,00 грн, з терміном повернення кредитних ресурсів до 22.02.2010 року. Відповідно до 4.7. Договору, позичальник щомісяця в строк з «1» по «10» число кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 262,50 грн. Зазначена у цьому пункті Договору комісійна винагорода Банка сплачується Позичальником щомісячно, за весь період до моменту повного виконання Позичальником зобовязань по поверненню отриманих кредитних ресурсів. З аналізу даного пункту договору випливає, що комісійна винагорода за надання кредитних коштів є платою за користування коштами, тобто за своєю суттю є відсотками за користування кредитними коштами. Відповідно до п. 6.1. Договору, за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором 22.02.2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено Договір поруки № б/н, згідно якого [PERSON] є поручителем по зобовязаннях [PERSON] Згідно меморіального ордеру №1270310 від 22.02.2007 року кредитні кошти в сумі 15000,00 грн. були зараховані на картковий рахунок [PERSON], таким чином, позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором в повному обсязі. Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачі порушують зобовязання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. За змістом статтей\~526,\~530,\~610,\~612 ЦК України\~для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначені у договорі строки (терміни), зокрема і щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідач не надавав своєчасно позичальнику грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У звязку з чим позивач звернувся за захистом своїх порушених прав із заявою про видачу судового наказу, за результатами розгляду якої 11.03.2008\~року Ужгородським\~міськрайонний судом\~Закарпатської області\~видано судовий\~наказ №\~2н-475/08\~та стягнуто\~солідарно з\~[PERSON]\~та [PERSON]\~заборгованість в\~розмірі 25\~765,75\~та сумусплачених заявником витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн. та судового збору в розмірі 128 ,83 грн. При цьому, відповідно до статтей\~1048\~та 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Разом з тим, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Поняття «строк договору», «строк виконання зобовязання» та «термін виконання зобовязання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною добою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору (ч.1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч.2 ст. 631 ЦК України), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мале місце під час дії договору (ч.4 ст. 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обовязків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобовязання» і «термін виконання зобовязання» охарактеризовані в ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобовязання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобовязання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобовязання. В даному випадку сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування. Так, 22 лютого 2007 сторони уклали договір, в якому погодили термін кредитування до 22 лютого 2010 року, кредитні кошти у розмірі 15\~000 грн., які зобовязався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 0,0001 % річних та щомісячної комісійної винагороди в розмірі 262,50 грн. Повернення кредиту відповідач мав здійснювати рівними щомісячними платежами в розмірі 679,17 грн. упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобовязання. Судовим наказом\~11.03.2008\~року стягнуто\~солідарно з\~[PERSON]\~та [PERSON]\~заборгованість в\~розмірі 25\~765,75\~та сумусплачених заявником витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн. та судового збору в розмірі 128 ,83 грн. Тобто,\~позивач, предявивши кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінив строк виконання зобовязання. Кредитним договором не передбачено порядок та розмір сплати щомісячної комісії за користування кредитними коштами. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для нарахування та стягнення комісії за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування, а також нарахування пені, відтак позовні вимоги не підлягають до задоволення. При цьому суд вважає, що права та інтереси позивача (кредитодавця) в даному випадку забезпечуються вимогами частини 2\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вищевказана позиція суду відповідає висновкам про правильне застосування норм права, викладеними у постанові [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі за №444/9519/12 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed