Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Актив+» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №11245501000 від 01.11.2007 р. в розмірі 84 431, 89 грн., з яких: 10 585, 35 грн. - 3 % річних, 42 668 грн. - індекс інфляції, 31 178, 54 грн. - відсотки за користування кредитом. Вимоги позову обґрунтовані тим, що між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем укладено Кредитний договір, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов якого виникла заборгованість. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.11.2014 р. з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 9 909 дол. США. 20.04.2015 р. між ТОВ «Довіра та Гарантія» та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу, у відповідності до якого право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Довіра та Гарантія». 30.11.2016 р. між ТОВ «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Актив+» укладено договір відступлення прав вимоги, у відповідності до якого право вимоги до відповідача перейшло до останнього. Станом на день звернення до суду рішення суду про стягнення заборгованості відповідачем не виконане. Враховую зазначене, відповідач зобов`язаний сплатити ТОВ «ФК «Актив+» 3% річних та індекс інфляції, а також відсотки за користування кредитом, встановленні умовами кредитного договору. 05.06.2018 р. ухвалою судді відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 22.06.2018 р. до суду зі сторони відповідача надійшов відзив, у відповідності до якого вимоги позову не визнає, посилаючись на те, що право вимоги у позивача закінчилось восени 2017 р. 02.08.2018 р. зі сторони відповідача до суду надійшли додаткові пояснення до відзиву, згідно з якими вказує на те, що оскільки кредитний договір припинив свою дію, в позивача відсутні підстави нарахування відсотків, встановлених його умовами. Крім вказаного, нарахування інфляційних втрат на заборгованість, яка визначена в еквіваленті іноземної валюти суперечить закону. Зокрема, в позивача сплив строк позовної давності для звернення до суду з вказаними позовними вимогами. 30.11.2018 р. від ТОВ «Глобал Спліт» до суду надійшла заява про заміну сторони в цивільному процесу, посилаючись на те, що 16.10.2018 р. між ТОВ «ФК «Актив+» та ТОВ «Гробал Спліт» укладено договір факторингу, у відповідності до якого ТОВ «Глобал Спліт» набув право вимоги до відповідача. 09.04.2019 р. ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, замінено сторону позивача з ТОВ «ФК «Актив+» на ТОВ «Глобал Спліт». 04.06.2019 р. до суду зі сторони відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності, у відповідності до якої зазначає про те, що позивачем пропущені строки звернення до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, посилаючись на викладене в ньому, заперечував щодо застосування строків позовної давності. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на викладене в відзиві, додаткових поясненнях та заяві про застосування строків позовної давності. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Встановлено, що 01.11.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем укладено Кредитний договір №11245501000, у відповідності до якого позичальник отримав кредит в розмірі 19 530 дол. США., зі сплатою 13 % річних, строком до 01.11.2014 р. 20.04.2015 р. між ТОВ «Довіра та Гарантія» та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу, у відповідності до якого право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Довіра та Гарантія». 30.11.2016 р. між ТОВ «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Актив+» укладено договір відступлення прав вимоги, у відповідності до якого право вимоги до відповідача перейшло до останнього. 16.10.2018 р. між ТОВ «ФК «Актив+» та ТОВ «Гробал Спліт» укладено договір факторингу, у відповідності до якого ТОВ «Глобал Спліт» набув право вимоги до відповідача. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного ТОВ «Глобал Спліт» набув права кредитора за вказаним вище кредитним договором. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.11.2014 р. з відповідача на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №11245501000 від 01.11.2007 р. в розмірі 9 909, 25 дол. США, що в еквіваленті становить 117 507, 7 грн. Згідно з вказаним рішенням суду заборгованість в розмірі 117 507, 7 грн. включає в себе: 101 158, 17 грн. - заборгованість за простроченим кредитом, 13 278, 66 грн. - заборгованість по простроченим процентам, 2 347, 07 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 723, 84 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом. 03.09.2015 року Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-5278/2014р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 11245501000 від 01.11.2007 року у розмірі 9 909, 25 дол. США, що еквівалентно 117 507, 70 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 175, 08 грн. та витрати пов`язані із розміщенням оголошення у пресі у розмірі 420, 00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.07.2017 року замінено стягувача за виконавчим листом № 2-5278/2014, виданого Деснянським районним судом м. Києва 03.09.2015 року з ПрАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК «Актив +» Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.07.2018 р. заяву ТОВ «ФК «Актив+» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання в цивільній справі за позовом «ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без задоволення. Звертаючись з вказаним позовом позивач просить стягнути з відповідача: 10 585, 35 грн. - 3 % річних, 42 668 грн. - індекс інфляції, 31 178, 54 грн. - відсотки за користування кредитом, при цьому починає обрахування заборгованості по 3 % річних та індексу інфляції, починаючи з 17.05.2015 р., а розрахунок відсотків за користування кредитом - з 25.07.2014 р. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Ст. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Стороною відповідача впродовж судового розгляду не заперечувався факт укладання кредитного договору та отримання грошових коштів. Враховуючи вказане, судом встановлено, що між сторонами виникли кредитні зобов`язання, відповідачу банком надано кредит, при цьому відповідач порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань. При цьому, встановлено, що кредитний договір діяв до 01.11.2014 р., зокрема, кредитором пред`явлено до відповідача вимогу про дострокове повернення кредиту в липні 2014 р., рішення про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором ухвалено 25.11.2014 р. Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України) Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договром. Отже , припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного суду у постанові від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України. У відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати ВС від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України а не у вигляді стягнення процентів та пені. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що посилання представника позивача на те, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не ґрунтуються на вимогах закону, а тому банк втратив можливість нараховувати та стягувати з відповідача відсотки за кредитним договором, у зв`язку з чим в цій частині позов задоволенню не підлягає. Зокрема, 28.03.2018 р. Велика Палата Верховного у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у правовідносинах з неналежного виконання грошового зобов`язання поза межами строку дії договору права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, згідно з яким у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Вбачається, що з відповідача рішенням суду стягнута заборгованість саме в іноземній валюті, а саме дол. США, з зазначенням еквіваленту в гривні. При цьому, стягувачеві вказана сума має бути перерахована саме в валюті. З огляду на вказане, позивач не поніс втрати від знецінення національної валюти. Враховуючи наведене, позов у частині стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягає. Щодо стягнення 3 % річних, суд зазначає наступне. Під час розгляду справи представник відповідача заявив клопотання про застосування строків позовної давності та просив відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами ст. 257 ЦК України передбачено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Вбачається, що рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором ухвалено 25.11.2014 р., отже з 26.11.2014 р. в позивача виникло право нараховувати 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України, проте останній звернувся до суду лише в травні 2018 року. При цьому, позивачем в поданому позові не наведено підстав початку обрахунку періоду нарахування 3 % річних на заборгованість, стягнуту з відповідача рішенням суду, саме з 17.05.2015 р. П. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Також, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Враховуючи вказане, строк позовної давності щодо вказаної вимоги позову сплив в листопаді 2017 р. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позову в частині стягнення з відповідача 3 % річних у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови покладається на позивача.

Outcome: dismissed