Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Позивач ТОВ «Васілко» звернулося до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що з 26.09.2017 по 19.12.2017 [PERSON] перебував з позивачем у трудових відносинах та час від часу користувався службовим автомобілем. 15 грудня 2017 року [PERSON] , керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем Volksvagen Transporter, державний номерний знак [NUMBER] , що належить позивачу, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та допустив наїзд на перешкоду (зрізане дерево), в результаті чого транспортний засіб отримав технічні пошкодження та став непридатним до експлуатації. Постановою Пирятинського районного суду Полтавської області № 544/1247/17 від 03.01.2018 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП. Оскільки відповідач не вжив жодних заходів для ремонту і не виходив з ТОВ «Васілко» на зв`язок, позивач був змушений здійснити ремонт автомобіля за власні кошти. Наказом про звільнення за прогул № 115 від 19.12.2017 з відповідача було утримано кошти в сумі 700,00 грн за транспортування пошкодженого автомобіля. Таким чином, на день звернення до суду сума, що підлягає відшкодуванню за завдану матеріальну шкоду, становить 66010,00 грн, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач у судовому засіданні визнав, що їхав у стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що працював у ТОВ «Васілко» не водієм, проте за вказівкою керівника змушений був їхати. Після вказаної дорожньо-транспортної пригоди пропонував керівництву відпрацювати борг, проте його звільнили. З місця ДТП поїхав разом з працівниками поліції до відділення поліції. На місці ДТП з автомобілем залишилися два працівника ТОВ «Васілко», які приїхали після ДТП. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що вважає недоведеним факт користування позивачем послугами евакуатора. Також вважає недоведеною суму коштів, які позивач просить стягнути з відповідача, оскільки експерт не мав можливості встановити факт їх пошкодження. Вважає, що позивач повинен стягувати матеріальну шкоду зі Страхової компанії, оскільки автомобіль на момент ДТП був застрахований. Допитаний у судовому засіданні експерт Балинський Є.О. суду повідомив, що при визначенні розміру шкоди, завданої ДТП користувався Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України 24.07.2009. Пошкодження визначав по фотознімках. Безпосередньо огляду автомобіля не проводив. На фото не було видно всіх пошкоджень, тому до уваги він брав лише ті пошкодження, які було видно візуально. При визначенні матеріальної шкоди враховувалася вартість фізичного зносу деталей та частин автомобіля. Є ймовірність, що деякі пошкодження не можна було встановити по фотознімках, але зовнішні пошкодження могли також потягнути за собою механічні пошкодження внутрішніх деталей. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Згідно із постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 03.01.2017 року у справі № 544/1247/17 [PERSON] 15 грудня 2017 року о 23 год. 10 хв. у м. Пирятин по вул. Січових Стрільців, керуючи транспортним засобом Volksvagen Transporter, державний номерний знак [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та допустив наїзд на перешкоду (зрізане дерево), в результаті чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Зазначеною постановою суду [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст.130 КУпАП (а.с. 19). За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвалу або постанову суду, лише з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно договору купівлі-продажу автомобіля від 16.11.2017 позивач є власником автомобіля Volksvagen Transporter (а.с. 4-11). Відповідно до балансової довідки № 52 від 17.04.2018 вказаний автомобіль перебуває на балансі у ТОВ «Васілко» (а.с. 12). Наказом № 099-к від 26.09.2017 [PERSON] з 29.09.2017 прийнято на посаду слюсаря механіка електромеханічних приладів і систем у ТОВ «Васілко» (а.с. 17) та наказом № 11-к від 19.12.2017 його було звільнено за відсутність на роботі протягом 5 днів з 15.12.2017 по 19.12.2017 без поважних причин (а.с. 26). Працюючи у ТОВ «Васілко» відповідач час від часу користувався службовим автомобілем. Згідно із вимогами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно із роз`ясненнями, наданими у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом,використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 08.11.2018 року по даній справі призначена судова автотоварознавча експертиза (а.с. 117-118). Згідно висновку експерта № 2195 від 01.03.2019 розмір шкоди завданого ТОВ «Васілко» внаслідок ДТП складає 42253,04 грн (а.с. 148-152). Суд також враховує пояснення експерта, згідно яких він не мав можливості повніше визначити всі пошкодження, оскільки фотознімки були зроблені у темний час доби, а тому на них погано видно дані пошкодження. Крім того, наявні лише фотознімки зовнішньої поверхні автомобіля, з яких не можливо встановити механічні пошкодження, які були зсередини. Відповідно до розрахунків автосервісу Дріфт № 150118 та № 281217 виконання робіт та послуг позивачу коштувало 2200 грн та 59510 грн відповідно (а.с. 25, 28-29). Крім того, згідно рахунку-фактури № 1 від 25 грудня 2017 року позивач сплатив за послуги евакуатора 5000 грн (а.с. 27), оскільки внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб був неприродний до використання. При звільненні [PERSON] з посади слюсаря-механіка з ремонту електромеханічних приладів і систем у ТОВ «Васілко» наказом № 115-к від 19.12.2017, з нього було утримано кошти в сумі 700 грн за транспортування пошкодженого автомобіля (а.с. 26). 22 січня 2018 року позивачем було направлено відповідачу лист повідомлення за вих. № 5 про виплату компенсації за ремонт та транспортування автомобіля у сумі 66710 грн (а.с. 36). Проте відповідач жодних дій, направлених на відшкодування матеріальних збитків, не вчинив. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року. Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Судом встановлено, що відповідач при ДТП керував транспортним засобом належним позивачеві без доручення, але на підставі документів, а саме посвідчення водія, що не оспорюється сторонами у справі. Таким чином, позивач має право на відшкодування заподіяної йому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Щодо доводів представника відповідача, що вказану матеріальну шкоду повинна відшкодовувати Страхова компанія, суд зазначає наступне. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-954цс16 від 26.10.2016. Позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача матеріальної шкоди, яка завдана пошкодженням у ДТП його автомобіля та причепу в розмірі 66010,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, закон не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати в суді факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Суд вважає, що позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження того, що в наслідок ДТП, яка мале місце 15.12.2017, був пошкоджений належний позивачу транспортний засіб Volksvagen Transporter, державний номерний знак [NUMBER] , чим завдано останньому збитки на суму 66010 грн. За вказаних підстав, позов про відшкодування матеріальної шкоди підлягає до задоволення, та у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1762,00 грн судових витрати по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved