Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди і просить стягнути з останнього матеріальну шкоду завдану ним під час виконання трудових обов'язків у розмірі 74 858,27 грн та судові витрати. У обґрунтуванні позовних вимог зазначив, що з 19 липня 2012 року [PERSON] (відповідач) був прийнятий на посаду начальника відділу роздрібної торгівлі ТОВ «СВП ПЛЮС» (позивач). Того ж дня між сторонами був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Однак черговими плановими інвентаризаціями були виявлені недостачі товарно-матеріальних цінностей в розмірі 74 858 гривень 27 копійок з вини відповідача. Причини нестач відповідач пояснити не зміг. У зв'язку з тим, що відповідач не виконав належним чином свої обов'язки згідно вимог посадової інструкції, з нього необхідно стягнути вищезазначену матеріальну шкоду. Добровільно відшкодувати завдану позивачу шкоду відповідач відмовився. У судове засідання позивач не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, його представник подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Наказу № 465/К 19 липня 2012 року відповідач був прийнятий на посаду начальника відділу роздрібної торгівлі ТОВ «СВП ПЛЮС» (позивач) (а.с.82). 19 липня 2012 року між сторонами був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.83-84). Згідно Посадової інструкції Начальника відділу роздрібної торгівлі ТОВ «СВП ПЛЮС», до завдань та обов'язків відповідача входять, зокрема: здійснення заходів щодо збереження та забезпечення збереження товарно-матеріальних цінностей, які належать відділу роздрібної торгівлі; забезпечення збереження товарно-матеріальних цінностей в магазинах роздрібної мережі, діяльність яких координується відділом; забезпечення контролю за товарно-матеріальними цінностями; проведення та контроль переобліку та інвентаризації товарно-матеріальних цінностей (а.с.85-88). Актами щодо результатів інвентаризації наявних товарно-матеріальних цінностей, проведеними: 21 липня 2014 року; 22 липня 2014 року; 06 жовтня 2014 року; 07 жовтня 2014 року; 05 жовтня 2014 року за неналежне виконання обов'язків відповідачем згідно вимог Посадової інструкції були виявлені недостачі товарно-матеріальних цінностей в розмірі 74 858,27 грн. У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, якщо між ним і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до роз'яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками» у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. Пунктом 8 вищезазначеної Постанови роз'яснено, що, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсування), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. Таким, чином, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити, оскільки відповідач не належним чином виконував свої обов'язки щодо збереження цілісності майна позивача, чим завдав матеріальної шкоди позивачу, яка становить 74 858,27 грн. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 748,59 грн, які підтверджуються долученим до справи платіжним дорученням про їх оплату (а.с.2). На підставі викладеного, ст. ст. 130, 134, 135-1 КЗпП України,

Outcome: approved