Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Позивач ТОВ «Служба термінового кредитування» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №140717-102933 від 17 липня 2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 500 грн. строком до 30.07.2014 року зі сплатою процентів у розмірі 2% за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.3.3 кредитного договору відповідач зобов'язаний повернути отримані грошові кошти у розмірі 500 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 140 грн., що разом складає 640 грн. у строк до 30.07.2014 року. ТОВ «Служба термінового кредитування» свої зобов'язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач ухилився від виконання умов кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 05.03.2018 року має заборгованість у загальному розмірі 13780 грн., яка складається з наступного: 500 грн. - сума основного боргу, 140 грн. - проценти за договором, 13140 грн. - пеня за договором, яка розрахована у відповідності до п.6.2 укладеного між сторонами договору, а саме, у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту, до позичальника застосовуються штрафні санкції у виді пені з розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу. В зв'язку з тим, що відповідач на даний час продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашена, просять суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 15559,62 грн., а також понесені судові витрати у виді оплати судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 1779,62 грн. Представник позивача ТОВ «Служба термінового кредитування» в судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Суду надана заява про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення не заперечують (а.с.46). Як вбачається з довідки департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 04.04.2018 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], саме за цією адресою відповідач повідомлявся про розгляд справи. Рекомендовані листи відповідачем не отримані, та вони повернуті до суду з відміткою поштового відділення зв'язку «За закінченням встановлено строку зберігання». Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, та виклик до суду, але вони результатів не дали. Відповідно до ч.9 ст. 130 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У суду є підстави для ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, та оцінивши надані докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтву про реєстрацію фінансової установи серії ІК №108 від 25.06.2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» зареєстровано як фінансова установа відповідно до Розпорядження національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №1980 від 25.06.2013 року (а.с.35). ТОВ «Служба термінового кредитування» включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру (а.с.31). У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до кредитного договору №140717-102933 від 17.07.2014 року [PERSON] отримав кредитні кошти на споживчі цілі у розмірі 500 грн. строком до 30.07.2014 року зі сплатою 2% за кожен день користування кредитом та зобов'язався при виникненні заборгованості сплатити неустойку у вигляді пені з розрахунку 2% від суми кредиту за кожен день прострочення платежу за кредитним договором (п.6.2 договору). Крім того, позичальник [PERSON] підписанням договору підтвердив, що перед укладанням цього договору він був письмово повідомлений про умови кредитування та інформація, зазначена в ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надана йому у повному обсязі(а.с.4). Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Закону сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Судом встановлено, що 17 липня 2014 року між сторонами саме в письмовій формі був укладений кредитний договір №140717-102933. Таким чином, на підставі наданих письмових доказів судом встановлено, що між сторонами був укладений договір, відповідно до умов якого, сторонами були прийняті на себе взаємні права та обов'язки. З п.5.1.1 кредитного договору вбачається, що відповідач зобов'язався вчасно здійснити платіж щодо погашення кредиту та процентів, нарахованих на кредит. Погашення заборгованості здійснюється єдиним платежем, який складається з суми кредиту та процентів, нарахованих за користування кредитом. Відповідно до пункту 9.1 кредитного договору даний договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту надання кредитодавцем позичальнику кредиту і діє до повернення позичальником наданого йому кредиту і повного погашення ним процентів за кредитом. За порушення строків повернення кредиту клієнт зобов'язаний сплачувати товариству неустойку у вигляді пені у відсотках від суми кредиту за кожен день прострочення платежу за кредитним договором (п.6.2 договору). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. За змістом ст.ст. 610,612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений строк. Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором, укладеним з відповідачем [PERSON], станом на 05.03.2018 року складає 13780 грн., з яких: тіло кредиту - 500 грн., відсотки (проценти) - 140 грн., пеня - 13140 грн. (а.с.8-30). Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість і у позивача виникло право вимагати її повернення. Виходячи з презумпції свободи правочину та паритету сторін у визначенні умов договору, суд вважає, що сторони, які уклали договір, прийняли на себе тягар виконання зобов'язань за ним, тому не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову у повному обсязі. У відповідності зі ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги ТОВ «Служба термінового кредитування» задоволено в повному обсязі, у зв'язку з чим з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 1762 гривень. Що стосується стягнення з відповідача комісії банку у розмірі 17,62 грн. суд виходить з наступного. Згідно квитанції 485128 від 20.03.2018 року ТОВ «Служба термінового кредитування» сплатило суму судового збору за подачу позову до суду у розмірі 1762,00 грн., сума комісії банку складає 17,62 грн. (а.с.1). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Зі змісту статей 614, 623 ЦК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина. Заявлена до стягнення сума плати за послуги банку 17,62 грн. не є ані судовими витратами, оскільки не пов'язані із розглядом справи, ані збитками, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором. Отже, позовні вимоги ТОВ «Служба термінового кредитування» в частині стягнення на їх користь 17,62 грн., які були сплачені банку в якості комісії при проведені платежу зі сплати судового збору, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню в цій частині.

Outcome: partial