Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» звернулось в суд із позовом, в подальшому уточненим, до [PERSON], третя особа - другий відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, про зняття арешту, заборони відчуження, виключення з розшуку автомобіля Renault Megane 1.4, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.01.2007р. між відповідачем та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір №016/0706/64-529. З метою забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, того ж числа між тими ж сторонами укладено договір застави, згідно якого відповідач передав у заставу АКБ «ТАС-Комерцбанк» транспортний засіб - автомобіль Renault Megane 1.4, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. 15.10.2007р. АКБ «ТАС-Комерцбанк» змінило найменування на ВАТ «Сведбанк», 30.04.2009р. ВАТ «Сведбанк» змінило найменування на ПАТ «Сведбанк». 02.02.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ТзОВ «Вердикт Фінанс» (позивач) укладено договір факторингу №11 та договір про відступлення прав за договором застави, відповідно до яких усі права кредитора та заставодержателя за кредитним договором і договором застави перейшли від ПАТ «Сведбанк» до ТзОВ «Вердикт Фінанс» (позивача). 22.02.2013р. позивач зареєстрував обтяження на вищевказаний автомобіль. 13.08.2013р. позивач зареєстрував звернення стягнення на даний автомобіль. Відповідач належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором та за ним існує заборгованість на суму 239663,36 грн. 15.05.2014р. позивач дізнався, що на майно відповідача накладено арешт рядом постанов другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції. Дані арешти перешкоджають позивачу реалізувати право на повернення кредитних коштів. Так як застава позивача виникла раніше, а також заборгованість відповідача перевищує вартість предмета застави, позивач вважає, що арешти накладені органом ДВС є неправомірні та порушують право позивача на реалізацію предмета застави. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та наданих суду усних поясненнях Просив задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник третьої особи другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції при вирішенні позову поклалась на думку суду. Надала усні пояснення із яких випливає, що на виконанні в даному органі ДВС перебуває виконавче провадження про стягнення коштів із [PERSON] на користь ТзОВ «Вердикт Фінанс», в ході якого звернено стягнення на вищевказаний автомобіль. Інших виконавчих проваджень, стягувачами у яких були б інші фізичні чи юридичні особи на виконанні не перебуває. Арешт на автомобіль накладений правомірно, з метою забезпечення виконання рішення суду на користь позивача. На даний час автомобіль описаний та вилучений у відповідача із передачею на відповідальне зберігання позивачу. Позивач до органу ДВС із усними чи письмовими заявами про надання інформації щодо наявності інших виконавчих проваджень, за якими боржником є відповідач, не звертався. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як представник позивача не заперечив щодо заочного розгляду, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 18 січня 2007 року між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» укладено кредитний договір №1901/0107/64-024 згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 19121,00 доларів США строком до 17.01.2012р. з метою купівлі останнім автомобіля, зі сплатою 14% річних. Також 18 січня 2007 року між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» укладено договір застави, згідно умов якого даним договором забезпечується виконання [PERSON] (заставодавцем) зобов'язань за кредитним договором, шляхом застави належного йому автомобіля Renault Megane 1.4, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Згаданий автомобіль належить відповідачу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого 18.01.2007р. РЕВ МРВ ДАІ м. Тернополя. 02 лютого 2012 року ПАТ «Сведбанк» (клієнт), яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС Комерцбанк», та ТзОВ «Вердикт Фінанс» (фактор) уклали договір факторингу №11 та договір відступлення прав за договором застави, згідно яких клієнт відступив факторові свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах та договорах забезпечення, у тому числі по вищевказаних кредитному договору та договору застави від 18.01.2007р. Згідно довідки ТзОВ «Вердикт Фінанс», заборгованість відповідача за вищевказаним кредитним договором станом на 16.05.2014р. складає 239663,36 грн. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №44220273 від 15.05.2014р. на все рухоме майно відповідача накладено постановами другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції від 26.10.2009р., 12.11.2010р., 10.09.2013р., а також наявне приватне обтяження - застава рухомого майна - автомобіля Renault Megane 1.4, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], обтяжувач -ТзОВ «Вердикт Фінанс». Дані арешти накладені органом ДВС в ході виконання виконавчого документа про стягнення коштів із відповідача на користь, спочатку, ПАТ «Сведбанк», в подальшому сторону (стягувача) замінено на ТзОВ «Вердикт Фінанс». Інших виконавчих проваджень про стягнення коштів із відповідача на користь інших фізичних чи юридичних осіб на виконанні в другому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції немає. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про не обґрунтованість позовних вимог, не підтвердження їх матеріалами справи та необхідність відмовити у задоволенні позову з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивачем не надано жодних доказів порушення, невизнання чи оспорювання його цивільного права ні відповідачем, ні будь-якою іншою особою. Органом ДВС правомірно накладено арешт на майно боржника з метою виконання рішення суду на користь саме позивача. Посилання позивача на положення Законів України «Про заставу», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» безпідставні, так як ніхто не оспорює право позивача на першочергове звернення стягнення на предмет застави - автомобіль. Позивач станом на день подання позову та день розгляду справи користається своїм правом на примусове звернення стягнення на предмет застави, яке здійснюється другим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції. На даний час державним виконавцем автомобіль описано, арештовано та передано на відповідальне зберігання представнику позивача, призначено оцінку майна, що не заперечується самим позивачем. У разі ж бажання позивача здійснити реалізацію даного автомобіля без участі органу ДВС, позивачу слід ініціювати повернення виконавчого документа без виконання, що є безумовним правом позивача. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується представником позивача, позивач не звертався до органу ДВС із заявою про повернення виконавчого документа, як не звертався із наданням будь-якої іншої інформації для підтвердження обґрунтованості позовних вимог. Зокрема, із цієї підстави судом було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів у відділі ДВС, так як згідно ч. 1 статті 137 ЦПК України, суд витребовує докази у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі. Позивачем не надано жодних доказів чи будь-яких інших посилань на існування таких складнощі. Позивач, в силу статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», як стягувач, наділений правом знайомитись із матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, тощо. Однак, таким правом позивач не користався. Так як рішення ухвалено не на користь позивача, відповідно до статті 88 ЦПК України, судові витрати із відповідача не стягуються.

Outcome: dismissed