Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач у вересні 2013 року звернувся до суду зданим позовом посилаючись на те, що між ним та ТОВ «Новий Дім.» був укладений договір доручення, згідно якого довіритель повинен був надати повіреному 500000 грн., а повірений зобов'язувався від імені та за рахунок довірителя здійснити пошук товарно-матеріальних цінностей, а саме, будівельні матеріали та земельні ділянки в с.Нові Петрівці, Вишгородського району, та придбати їх. Довіритель свої зобов'язання виконав, перерахував на користь повіреного 545650 грн. Відповідач свої зобов'язання не виконав, його заборгованість становить 546650 грн., яку просить стягнути з відповідача, та суму судового збору в розмірі 3441 грн. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, надавши суду свої письмові пояснення, в яких зазначив, що акт прийняття-передачі є підробленим, він його не підписував, а тому не можна його розглядати як доказ про виконання зобов'язань згідно договору доручення від 01.03.2007 року. Крім того вважає, що у відповідача відсутні докази виконання договору доручення. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, надавши суду свої письмові пояснення та заперечення проти позову, в яких вказала, що свої зобов'язання відповідач виконав, про що свідчить акт прийняття-передачі по договору доручення від 28 жовтня 2011 року. Зазначила, що відповідно до умов договору доручення на повіреного обов'язок надавати звіт про виконання доручення не покладався , а довіреність на виконання умов договору не видавалася. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 березня 2007 року між [PERSON] та ТОВ «Новий дім.» був укладений договір доручення, згідно якого довіритель повинен був надати повіреному 500000 грн., а повірений зобов'язувався від імені та за рахунок довірителя здійснити пошук товарно-матеріальних цінностей, а саме, будівельні матеріали та земельні ділянки в с.Нові Петрівці, Вишгородського району, та придбати їх (а.с.5-8). Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі , не підлягають доказуванню. Так, сторони не заперечували, що між ними був укладений договір доручення, за умовами якого позивач перерахував на рахунок ТОВ «Новий Дім.» необхідні грошові кошти. Як вбачається зі змісту позовної заяви та пояснень позивача і його представника, звертаючись до суду з даним позовом позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти, сплачені за товар в розмірі 545650, 00 грн. на підставі ст. 1006 ЦК України, згідно якої повірений зобов'язаний, серед іншого, негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. При цьому, ст. 1006 ЦК України визначені обов'язки повіреного, згідно якої він зобов'язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Разом з тим, положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Тобто, згідно з цим договором кожна зі сторін має певні права та обов'язки, які кореспондуються одне одному. При цьому, ч. 3 ст. 626 ЦК України визначено, що договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України Договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими. Таким чином, законодавець визначив, що на підтвердження доручення в розумінні Глави 68 ЦК України має бути укладений договір доручення або ж видаватися на підставі такого договору довіреність. Однак, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач не виконав вимоги ст. 1006 ЦК України та не передав позивачу всього одержаного у зв'язку з виконанням доручення. Відповідно до п.6 п.п. г) Договору доручення від 01.03.2007 року повірений за цим Договором бере на себе наступні зобов'язання: г) передати Довірителю все отримане у зв'язку з виконанням Повіреним своїх зобов'язань за цим Договором (здійсненням юридичних дій, визначених у п.1 цього договору. Таким чином, як вбачається зі змісту договору та характеру доручення, на повіреного обов'язок надавати звіт про виконання договору доручення не покладався, а довіреність на виконання умов договору не видавалася. Разом з тим, судом зазначається, що обов'язку повіреного надати звіт про виконання договору доручення передує обов'язок довірителя звернутися до повіреного з вимогою про надання такої інформації. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивач [PERSON] як довіритель до Договору доручення не звертався до повіреного з вимогою про надання звіту про виконання договору доручення. Як вбачається з матеріалів справи 28 жовтня 2011 року [PERSON] та ТОВ «Новий Дім.» підписали акт приймання-передачі виконаних робіт по договору доручення, чим сторони підтвердили факт повного виконання ними своїх зобов'язань за договором доручення від 01.03.2007 року та відсутність претензій одна до одної (а.с.46). Слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За клопотанням позивача по даній справі була призначена судова почеркознавча експертиза. Згідно висновку експертів від 23.01.2015 року № 16146\\16147\\14-32 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи вбачається, що підпис від імені довірителя [PERSON] в акті прийняття-передачі до договору доручення від 28 жовтня 2011 року виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. Підпис від імені довірителя [PERSON] в Акті прийняття-передачі до договору доручення від 28 жовтня 2011 року виконаний особисто [PERSON]. Твердження позивача, що акт прийняття-передачі від 28 жовтня 2011 року він не підписував та заперечує факт складання спірного акту у той час , яким він датований, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Позивач не надав суду переконливих доказів на обгрунтування своїх заперечень щодо підписання спірного акту. Таким чином , суд вважає, що відповідач свої зобов'язання за договором доручення від 01.03.2007 року виконав в повному обсязі , позивач своїм підписом підтвердив відсутність у нього будь-яких претензій до виконання обов'язків відповідачем, договір доручення від 01.03.2007 року є виконаним, а зобов'язання припиненим. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed