Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 03.12.2014 року головою наглядової ради ПАТ «Іскра» було видано наказ «Про звільнення з роботи [PERSON] ». Відповідно до даного наказу [PERSON] було виплачено грошові кошти в сумі 113738,46 гривень, з яких вихідна допомога склала 113909,10 гривень. В подальшому [PERSON] звернувся до Сумського районного суду Сумської області з позовом про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення його на роботі та стягнення з ПАТ «Іскра» середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до рішення від 06.02.2015 року даний позов було задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Іскра» від 03.12.2014 року, [PERSON] поновлено на роботі директора ПАТ «Іскра», а також стягнуто з ПАТ «Іскра» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.12.2014 року по 06.02.2015 року в сумі 33005,00 гривень. 26 березня 2015 року апеляційним судом Сумської області було змінене вказане рішення та було виключено з мотивувальної частини висновки щодо можливості припинення трудового договору з [PERSON] виключено з підстав, передбачених контрактом, а в іншій частині рішення було залишено без змін. Вважають, що [PERSON] втратив підстави для набуття грошових коштів, виплачених на підставі наказу ПАТ «Іскра» від 03.12.2014 року «Про звільнення з роботи [PERSON] ». 01 березня 2016 року голова наглядової ради ПАТ «Іскра» видала наказ № 3-к «Про припинення трудового договору (Контракту), відповідно до якого [PERSON] було звільнено з посади директора з 01.03.2016 року в зв`язку із змінами організації виробництва праці та реорганізації, а також зазначено про виплату вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку та виплату компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки. Відповідно до даного наказу [PERSON] було виплачено грошові кошти в сумі 55877,75 гривень, з яких вихідна допомога склала 21530,96 гривень. В подальшому [PERSON] звернувся до Сумського районного суду Сумської області з позовом про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення його на роботі та стягнення з ПАТ «Іскра» середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до рішення від 14.06.2016 року даний позов було задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Іскра» від 01.03.2016 року, [PERSON] поновлено на роботі директора ПАТ «Іскра», а також стягнуто з ПАТ «Іскра» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2016 року по 14.06.2016 року в сумі 56724,00 гривень. 04 серпня 2016 року апеляційний суд Сумської області залишив вказане рішення Сумського районного суду Сумської області без змін. Представник ПАТ «Іскра» вважає, що [PERSON] втратив підстави для набуття грошових коштів, виплачених на підставі наказу ПАТ «Іскра» від 01.03.2016 року «Про звільнення з роботи [PERSON] », а тому просять стягнути з останнього грошові кошти в загальній сумі 135440,06 гривень, оскільки [PERSON] втратив правові підстави для набуття даних коштів. Представник позивача позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. В судовому засіданні представники відповідача проти позову категорично заперечували, підтримавши викладені письмові заперечення, а також просили стягнути з ПАТ «Іскра» на користь відповідача підтверджені витрати на надання правничої допомоги у розмірі 18000,00 гривень. Вислухавши пояснення представників сторін по справі, вивчивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з ПАТ «Іскра». 03 грудня 2014 року головою наглядової ради ПАТ «Іскра» Голуб О.М. було видано наказ «Про звільнення з роботи [PERSON] »., відповідно до якого [PERSON] також було виплачено грошові кошти в сумі 113738,46 гривень, з яких вихідна допомога склала 113909,10 гривень. В подальшому, відповідно до рішення Сумського районного суду Сумської області № 587/2987/14-ц від 06.02.2015 року визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Іскра» від 03.12.2014 року, [PERSON] поновлено на роботі директора ПАТ «Іскра», а також стягнуто з ПАТ «Іскра» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.12.2014 року по 06.02.2015 року в сумі 33005,00 гривень. Відповідно до рішення апеляційного суду Сумської області від 26 березня 2015 року рішення Сумського районного суду було змінене, а саме було виключено з мотивувальної частини висновки щодо можливості припинення трудового договору з [PERSON] виключено з підстав, передбачених контрактом, а в іншій частині рішення було залишено без змін (а.с. 13-19) 01 березня 2016 року голова наказом наглядової ради ПАТ «Іскра» Мелєнєвської Н.А. було видано наказ № 3-к «Про припинення трудового договору (контракту), відповідно до якого [PERSON] було звільнено з посади директора з 01.03.2016 року в зв`язку із змінами організації виробництва праці та реорганізації, а також зазначено про виплату вихідної допомоги та невикористаних днів відпустки, в сумі 55877,75 гривень, з яких вихідна допомога склала 21530,96 гривень (а.с. 20-22). Даний наказ [PERSON] оскаржив шляхом звернення з позовом до Сумського районного суду Сумської області. Відповідно до рішення Сумського районного суду Сумської області № 587/579/16-ц від 14.06.2016 року даний позов було задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Іскра» від 01.03.2016 року, [PERSON] поновлено на роботі директора ПАТ «Іскра», а також стягнуто з ПАТ «Іскра» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2016 року по 14.06.2016 року в сумі 56724,00 гривень (а.с. 23). 04 серпня 2016 року в результаті перегляду за апеляційною скарги ПАТ «Іскра» апеляційний суд Сумської області залишив вказане рішення Сумського районного суду Сумської області без змін. Згідно частини першої\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. У\~статті 1215 ЦК України\~передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції статей\~1212,\~1215 ЦК України, Верховний Суд України зазначив, що зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.\~\~За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав. Суди\~вимог\~статті 1215\~ЦК України не\~врахували, належним чином не з`ясували та не дали оцінки діям відповідача, який, отримавши грошову допомогу, оскаржив наказ, на підставі якого вона була виплачена. У\~статті 1215 ЦК України\~передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. Сам факт оскарження відповідачем у судовому порядку наказу про звільнення з посади згідно з пунктом 1\~статті 40 КЗпП України\~(зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) не може свідчити про недобросовісність дій особи, оскільки є реалізацією нею конституційного права, передбаченого\~статтею 55 Конституції України, на захист судом прав і свобод людини і громадянина. Тобто слід зробити наступний висновок, що: 1) виплата вихідної допомоги була проведена позивачем добровільно, на законних підставах, за відсутності рахункової помилки з його боку; 2) недобросовісність з боку відповідача не встановлена. Тобто передбачені цивільним законодавством підстави для повернення грошових коштів на підставі вимог\~статті 1212 ЦК України\~відсутні. Суд приходить до висновку, що незважаючи на те, що після поновлення [PERSON] на роботі підстава для виплати вихідної допомоги відпала (накази, на підставі якого було здійснено виплату вихідної допомоги, скасовані рішеннями Сумського районного суду Сумської області від 06 лютого 2015 року та від 14 червня 2016 року), в силу вимог\~статті 1215 ЦК України\~ці кошти поверненню не підлягають. Така ж позиція викладена у висновку Великої палати Верховного суду України по справі № 753/15556/15-ц від 16 січня 2019 року. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з позивача витрати понесені відповідачем на надання йому правничої допомоги. Дані витрати належним чином підтверджені, а саме договором про надання правової допомоги від 12 лютого 2018 року. прибутковим касовим ордером № 1 від 14 лютого 2018 року, квитанцією до прибуткового касового ордену № 1 від 14 лютого 2018 року, а також свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю та випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 127-133). А тому на користь відповідача підлягає стягненню 18000,00 гривень у відшкодування витрат останнього на надання йому правничої допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved