Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся з позовом до відповідача про визнання особи втратившим право на користування квартирою №59 по вул. Леваневського буд. 1-а м. Кропивницький. В обґрунтування позову зазначено, що є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 04.09.2003 року. Разом зі ним за вказаною адресою зареєстровані донька [PERSON] , [INFO], зять [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], онучка [PERSON], [INFO] та онук [PERSON], [INFO]. Відповідач за даною адресою не мешкає, оплати за комунальні послуги не здійснює та відповідно станом житла не цікавиться. В добровільному порядку відповідач не виписується. Змушений щомісячно вирішувати питання щодо сплати комунальних послуг з розрахунку прописки осіб, оскільки не отримує матеріальної допомоги від відповідача, несе додаткові матеріальні витрати . Реєстрація відповідача у вказаній квартирі створює перешкоди у вільному розпорядженні своєю власністю, а тому змушений звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. До судового засідання представником позивача надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 53 ). Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами (а. с.34,46,50 ), поважні причини неявки суду не повідомлено , надав суду заяву , що просить суд розглядати справу у його відсутність і за даною адресою не проживає ( а. с. 17). Згідно ст. 223 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності від 04.09.2003 року (а. с. 5). Разом з позивачем за вказаною адресою зареєстровані донька [PERSON] , [INFO], зять [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], онучка [PERSON], [INFO] та онук [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про склад сім»ї № 9 від. 16.06.2017 року (а. с.9). [PERSON], [INFO] у вказаному житлі не проживає, що сам не заперечує у своїй заяві. Відповідно до ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно приписів ст. 64 ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з v договору найму жилого приміщення. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Відповідно до ст.405 ЦК України, а саме ч. 2 член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. 17.07.97 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст. 8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому економ порядку. Зокрема глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Згідно ст. 12 Загальної декларації прав людини, дата підписання 10.12.1948 р., дата набрання чинності 10.12.1948 р. Прийнята і проголошена резолюцією 217A(III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. При винесенні рішення, суд керується ст.13ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову, оскільки реєстрація відповідача у вказаній квартирі створює позивачу перешкоди у вільному розпорядженні своєю власністю , відповідач без поважних причин понад рік не проживає у вказаному житлі , що підтверджується актом (а. с. 8 ) та не заперечується самим відповідачем про що , ним зазначено в заяві ( а.с. 17). Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави 640 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved