Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що з 06.01.1977 р. по 05.08.2014 р. перебував у трудових відносин з відповідачем. 05.08.2014 р. був звільнений за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію. Згідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання № 6 від 09.07.2015 р. позивачу були встановлені такі професійні захворювання: Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість зі значним ступенем зниження слуху 4 ст. Захворювання професійне від тривалого впливу шуму на виробництві. (Основний діагноз). ІХС. Дифузний кардіосклероз, персистуюча форма фібриляції передсердь. Вторинна артеріальна гіпертонія ІІ ст. 2 ст., ризик 4 (інфаркт головного мозку 2013 р.) СН І ст., ФК 2. Хронічний гастродуоденіт в фазі нестійкої ремісії. Хронічний панкреатит в фазі нестійкої ремісії. Неалкогольний стеатогепатоз І ст. Подагра. Хронічний подагричний поліартрит, активність ІІ ст. наслідки перенесених інфарктів головного мозку в басейні правої СМА (2013 р., 2014 р.) з легким лівостороннім геміпарезом. ДЕП ІІІ ст. (гіпертонічна+атеросклеротична) з лікворно-венозною дисциркуляцією і астено-невротичним синдромом. Хронічний фарингіт. Гіперметропія слабкого ступеню обох очей, пресбіопія, хронічний кон'юктивіт, гіпертонічна ангіопатія сітківки (Супутній діагноз). Професійне захворювання виникло через недосконалість технологій, не ефективне використання засобів індивідуального захисту. Відповідно до довідки виданої Ковпаківською МСЕК м. Суми від 20.07.2015 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності скала 25 % первинно, безтерміново. Вплив шкідливих виробничих факторів та отримані позивачем виробничі травми спричинили заподіяння йому моральної шкоди, оскільки порушились нормальні життєві звязки. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 25 000 грн. Згідно поданої письмової заяви представник позивача просить справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача надав заперечення на позовну заяву, обґрунтовуючи тим, що норми ст. 237-1 КЗпП України не поширюється на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем, оскільки ці правовідносини регулюються законами України з окремих видів загальнообовязкового державного соціального страхування, іншими нормативно-правовими актами, які містять норми щодо загальнообовязкового державного соціального страхування, тому застосування цієї норми є безпідставним. Підприємство зареєструвавшись у Фонді, як платник внесків на загальнообовязкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань не несе матеріальних витрат у разі нещасного випадку або професійного захворювання, які сталися з працівником ні перед ким, тому що ці відносини регулюються нормами соціального забезпечення, зокрема главою 67 ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, спецодягом, засобами індивідуального захисту, відповідно вимогам галузевих норм, позивач був забезпечений на 100 %. Також позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди. Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд вивчивши матеріали справи і надані докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступні обставини. Встановлено, що позивач з 06.01.1977 р. по 05.08.2014 р. перебував у трудових відносин з відповідачем. 05.08.2014 р. був звільнений за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію /а.с.6-7/. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 6 від 09.07.2015 р, позивачу встановлено діагнози, які є професійними захворюваннями. Відповідно, професійне захворювання виникло у звязку з недосконалість технологій, неефективного використання засобів індивідуального захисту. Причина перебування в зоні підвищеного рівня шуму. Згідно довідки виданої фтизіатричною МСЕК м. Суми від 20.07.2015 р. серії 10 ААА № 269281 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги склала 25% /а.с.10/. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України «Про охорону праці», а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до закону України «Про загальнообовязкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 р. були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. У звязку з цим 25.09.2015 р. позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування морально (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках передбачених, законодавством. Таким чином з вищенаведеного вбачається, що між позивачем та ПАТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» склались трудові правовідносини та внаслідок незабезпечення останнім безпечних умов праці позивачу при виконанні ним трудових обовязків, було ушкоджене здоровя. Судом встановлено, що внаслідок професійного захворювання в позивача порушилися нормальні життєві звязки. Постійно хворіє, крім того, має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Все це вимагає додаткових зусиль по організації її життя і веде до нових переживань. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. із змінами від 25.05.2011 р. «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди, не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, [PERSON] має право на відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме незначне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з професійним захворюванням втрачена на 25 %. Розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає сплаті позивачеві, суд визначає в розмірі 6 000 грн., враховуючи при цьому дійсний розмір і тривалість моральних та фізичних страждань позивача, негативні наслідки отриманого ним захворювання, а також доведеність заявлених позовних вимог. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial