Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач, ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», звернулося до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитними договорами № 7051175067 від 03.06.2016 року в розмірі 22130,66грн. та № 8091452109 від 02.11.2016 року в розмірі 11088,35 грн.. В обґрунтування позову зазначає, що між ТОВ «Фінансова компанія`Центр фінансових рішень» та відповідачем укладені договори№ 7051175067 від 03.06.2016 року та № 8091452109 від 02.11.2016 року, згідно умов якого відповідач отримав кредити. 26 червня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія» Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20190626, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія» Центр фінансових рішень» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом, неустойки у вигляді штрафу за порушення клієнтом строку погашення кредиту, річних та щомісячних процентів, повного або часткового прострочення чергового платежу, передбачених кредитним договором, та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Фінансова компанія» Центр фінансових рішень». На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, у зв`язку з чим станом на 26 червня 2019 року має заборгованість у сумі 22130,66 грн. та 11088,35 грн., що є порушенням законних прав ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, зазначив, що не заперечує проти прийняття рішення на підставі наявних у справі документів. Відповідач та\~його представник\~в судовому\~засіданні проти\~задоволення позову\~заперечували з\~підстав наведених\~в письмовому\~відзиві. Так, згідно письмового відзиву відповідач зазначив, що не отримував повідомлення про відступлення права вимоги, тому вини у не поверненні боргу у нього не має. Просив врахувати правову позицію викладену у постанові ВП ВС від 03.07.2019 по справі № 342/180/17 та застосувати спеціальну позовну давність до вимог про стягнення пені. Також зазначив, що по заяві від 03.06.2016 визнає борг у розмірі 7394,87 грн., а по заяві від 02.11.2016 в сумі 3942,62 грн. У відповіді на відзив позивач крім іншого зазначає, що відповідно до п. 7.2. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» від 30.05.2015 до вимог, що виникають з кредитного договору застосовується позовна давність у десять років. Вислухавши відповідача,\~представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON] 03.06.2016 та 02.11.2016 з метою отримання кредитів підписав заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР». Так, згідно заяви № 7051175076 на отримання кредиту від ТОВ «ФК`ЦФР» відповідач отримав кредит у розмірі 10446 грн. на 42 місяців. Цією заявою визначена сукупна вартість кредиту: початковий процент у розмірі 2.00 %, щомісячні проценти 3.69 %, річні проценти 11.99 %, щоденна пеня у розмірі 0,3 % та доручення на здійснення переказу кредитних коштів на відповідні рахунки. Також, відповідачем цього ж дня підписаний графік платежів на наданим кредитом, в якому відображені: періоди платежів, загальний щомісячний платіж, в тому числі, повернення тіла кредиту, річних та щомісячних процентів. Платіжним дорученням від 03.06.2016 підтверджується отримання відповідачем кредиту у розмірі зазначеному у заяві № 7051175067. З довідки руху коштів по кредиту відповідача вбачається періоди надходження грошових коштів від відповідача на погашення заборгованості за наданим кредитом та їх розподілення. У порушення зазначених умов договору відповідач зобов`язання за договором № 7051175067 від 03.06.2016 належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 26.06.2019 має заборгованість у сумі 22130 грн. 66 коп., яка складається з наступного: 7394,87 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1499,9 грн. - сума заборгованості за відсотками; 8017,97 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами; 5217,92 грн. - сума заборгованості за пенею. Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Вказаний розрахунок боргу не спростований відповідачем. Згідно заяви № 8091452109 на отримання кредиту від ТОВ «ФК`ЦФР» відповідач отримав кредит у розмірі 5629,74 грн. на 36 місяців. Цією заявою визначена сукупна вартість кредиту: початковий процент у розмірі 2.00 %, щомісячні проценти 3.19 %, річні проценти 11.99 %, щоденна пеня у розмірі 0,3 % та доручення на здійснення переказу кредитних коштів на відповідні рахунки. Також, відповідачем цього ж дня підписаний графік платежів на наданим кредитом, в якому відображені: періоди платежів, загальний щомісячний платіж, в тому числі, повернення тіла кредиту, річних та щомісячних процентів. Платіжним дорученням від 02.11.2016 підтверджується отримання відповідачем кредиту у розмірі зазначеному у заяві № 8091452109. З довідки руху коштів по кредиту відповідача вбачається періоди надходження грошових коштів від відповідача на погашення заборгованості за наданим кредитом та їх розподілення. У порушення зазначених умов договору відповідач зобов`язання за договором № 8091452109 від 02.11.2016 належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 26.06.2019 має заборгованість у сумі 11088 грн. 35 коп., яка складається з наступного: 3942,62 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 780,96 грн. - сума заборгованості за відсотками; 3549,9 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами; 2814,87 грн. - сума заборгованості за пенею. Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Вказаний розрахунок боргу не спростований відповідачем. 26 червня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія» Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20190626, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія» Центр фінансових рішень» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом, неустойки у вигляді штрафу за порушення клієнтом строку погашення кредиту, річних та щомісячних процентів, повного або часткового прострочення чергового платежу, передбачених кредитним договором, та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Фінансова компанія» Центр фінансових рішень». Витягом з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 20190626 від 26.06.2019 підтверджується відступлення прав вимоги за кредитними [PERSON] від 03.06.2016 та від 02.11.2016. 09.07.2019 ТОВ «Фінансова компанія» Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» повідомляли відповідача про відступлення права вимоги за її кредитним договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заявах№ 7051175067 від 03.06.2016 та № 8091452109 від 02.11.2016 визначені щомісячні та річні процентни ставки, пеня за прострочення зобов`язання. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Також суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, за якою «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання з погашення боргу за кредитним договором. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив платежів для повного погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора, що не спростовано відповідачем в ході розгляду справи. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення за договором № 7051175067 від 03.06.2016 станом на 26.06.2019: 7394,87 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1499,9 грн. - сума заборгованості за відсотками; 8017,97 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами;за договором № 8091452109 від 02.11.2016 станом на 26.06.2019: 3942,62 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 780,96 грн. - сума заборгованості за відсотками; 3549,9 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення пені, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідач просив застосувати спеціальну позовну давність в один рік,а також застосувати наслідки спливу позовної давності, визначені у ч.4 ст. 267 ЦК України. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, аналіз частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Позивач звернувся до суду з позовом 24.03.2020 року засобами поштового зв`язку. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за двома договорами кредиту підлягають захисту з 24.03.2019по 26.06.2019. Як вбачається з розрахунку заборгованості по пені за договором № 7051175067 від 03.06.2016 (а.с. 15) систематично пеня відповідачу почала нараховуватись лише з 16.08.2017 по 16.10.2018, тобто поза межами спеціальної позовної давності в один рік. При цьому в період з 17.10.2018 по 26.06.2019 пеня не нараховувалась. З розрахунку заборгованості по пені за договором № 8091452109 від 02.11.2016 (а.с. 28) пеня відповідачу почала нараховувалась лише з 05.09.2017 по 03.08.2018, тобто поза межами спеціальної позовної давності в один рік. При цьому в період з 04.08.2018 по 26.06.2019 пеня не нараховувалась. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по пені у розмірі 5217,92 грн. за договором № 7051175067 від 03.06.2016 та про стягнення заборгованості по пені у розмірі 2814,87 грн. за договором № 8091452109 від 02.11.2016, у зв`язку із спливом спеціальної позовної давності до цих вимог. При цьому, суд враховує положення ст. 262 ЦК України, відповідно до якої заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Тобто при відступленні права вимоги за кредитними договорами у спірних правовідносинах перебіг позовної давності не переривається. Щодо доводів позивача про те, що відповідно до п. 7.2. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» від 30.05.2015 до вимог, що виникають з кредитного договору застосовується позовна давність у десять років. Пунктом 7.2.Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» від 30.05.2015до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, застосовується позовна давність у десять років. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З матеріалів справи вбачається, що Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», не містять підпису відповідача. При цьому, з наданих позивачем доказів на підтвердження своїх вимог, суд не вбачає, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заявах про отримання кредиту від 03.06.2016 та від 02.11.2016 домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. У зв`язку із цим, Умови щодо збільшення терміну позовної давності до 10 років не можна вважати складовою частиною укладених між сторонами договорів від 03.06.2016 та від 02.11.2016. На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial