Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач фізична особа -підприємець [PERSON] (далі - Позивач за первісним позовом) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач за первісним позовом) про стягнення заборгованості за надані послуги на користь фізичної особи - підприємця [PERSON] у розмірі 15 000 гривень, 243 гривні 60 коп. - судовий збір. Позовні вимоги Позивач за первісним позовом обґрунтував тим, що за умовами договору про надання юридичних послуг від 09 липня 2014 року, укладеного між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON], Позивач за первісним позовом зобов'язаний надати юридичні послуги [PERSON] щодо представництва інтересів [PERSON] у цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про повернення застави та відшкодування моральної шкоди. Вартість послуг за Договором про надання юридичних послуг від 09 липня 2014 року відповідно до п. 5.1.1., п. 5.1.3. визначена як попередня оплата в розмірі 3000 гривень, яка підлягала оплаті не пізніше 3 днів з дня укладення договору та грошової винагороди в розмірі 3000 гривень, яка підлягає оплаті у випадку вирішення справи на користь [PERSON] (повної або часткової відмови в задоволенні позовних вимог) не пізніше 10 днів з дня набрання рішення суду законної сили. Факт надання послуг підтверджується набранням законної сили рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року, яким у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про повернення застави та відшкодування моральної шкоди відмовлено. Відповідно до п. 5.1.3. Договору про надання юридичних послуг до цього часу Відповідачем за первісним позовом кошти сплачені не були. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій просив провести розгляд справи за його відсутності на підставі наданих доказів, позовні вимоги за первісним позовом підтримав, зустрічний позов не визнав. Представник відповідача за первісним позовом в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій просив провести розгляд справи за його відсутності на підставі наданих доказів, позовні вимоги за первісним позовом не визнав, зустрічний позов підтримав. Зважаючи на вказані обставини, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін та їх представників, за наявними матеріалами справи. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, 09 липня 2014 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON] (далі - Виконавець) та [PERSON] (далі - Замовник) був укладений Договір про надання юридичних послуг (далі - Договір). Предметом Договору є надання юридично-консультативних послуг щодо представництва інтересів Замовника у цивільній справі [PERSON], [PERSON] про повернення застави та відшкодування моральної шкоди. Послуги згідно п. 2 Договору, здійснюються шляхом представництва інтересів Замовника в суді першої інстанції, апеляційної та (або) касаційної інстанцій, складання необхідних заяв, скарг, інших процесуальних документів. Згідно п. 5.1.3. Договору у випадку вирішення справи на користь Замовника (повної або часткової відмови в задоволенні позовних вимог), Замовник додатково сплачує на користь Виконавця грошову винагороду в розмірі 3000 гривень (без ПДВ) не пізніше 10 днів з дня набрання рішення суду законної сили. Згідно п. 9 Договору Замовник в разі не сплати коштів передбачених п. 5.1.3. Договору, сплачує на користь Виконавця оплату за юридичні послуги у п'ятикратному розмірі від суми, зазначеної в п. 5.1.3. цього Договору. 09 липня 2014 року Замовник видав на Виконавця та працівників Виконавця нотаріально посвідчену довіреність на представництво інтересів. На виконання взятих на себе зобов'язань Виконавець написав та подав до Печерського районного суду м. Києва заяву про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2013 року та додаткового рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2014 року по справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про повернення застави та відшкодування моральної шкоди. 16 липня 2014 року Листом № 757/19440/19-ц Печерський районний суд м. Києва повідомив представника [PERSON] - [PERSON] про виклик у судове засідання для розгляду заяви про перегляд заочного рішення по цивільній справі № 2-3739/12 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про повернення застави та відшкодування моральної шкоди на 28 липня 2014 року. 11 вересня 2014 року Замовник надіслав Виконавцю лист про розірвання Договору про надання юридичних послуг від 09.07.2014 року та про повернення сплачених коштів. 04 листопада 2014 Печерський районний суду м. Києва по справі № 757/19440/14-ц відмовив в задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про повернення застави та відшкодування моральної шкоди в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2015 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року залишено без змін. Згідно ст. 223 ЦПК України рішення суду першої інстанції набирає законної сили, якщо його не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом. Отже, рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року набрало законної сили 27 січня 2015 року. Однак, Замовник не виконує взяте на себе зобов'язання по сплаті коштів відповідно п. 5.1.3. Договору. 17 березня 2015 року Виконавець направив Замовнику вимогу про сплату коштів в сумі 3 000 гривень, яку Замовник отримав 25 березня 2015 року. З врахуванням зазначених обставин, 07 лютого 2015 року виникло прострочення Замовника. У зв'язку з цим, відповідно до п. 9 Договору Замовник у разі прострочення зобов'язання передбаченого п. 5.1.3. Договору повинен сплатити оплату за юридичні послуги в сумі 15 000 гривень (3 000*5). Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Пунктом 5.1.3. Договору про надання юридичних послуг від 09 липня 2014 року передбачено, у випадку вирішення справи на користь Замовника (повної або часткової відмови в задоволенні позовних вимог), Замовник додатково сплачує на користь Виконавця грошову винагороду в розмірі 3000 гривень (без ПДВ) не пізніше 10 днів з дня набрання рішення суду законної сили. Згідно п. 9 Договору Замовник в разі не сплати коштів передбачених п. 5.1.3. Договору, сплачує на користь Виконавця оплату за юридичні послуги у п'ятикратному розмірі від суми, зазначеної в п. 5.1.3. цього Договору. Отже, сума заборгованості відповідача за первісним позовом становить 15 000 гривень. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки договір про надання послуг є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Тому, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті ? в іноземній валюті). Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 14 листопада 2011 року у справі № 6-40цс11, від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12. Таким чином, зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора, відповідно до цивільно-правового договору (як ціну договору) або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі укладеного Договору від 09 липня 2014 року, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржника покладено виключний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих юридичних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - сплата грошових коштів за надані послуги (ст. 509 ЦК України). Оскільки відповідач за первісним позовом порушив взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості наданих позивачем за первісним позовом юридичних послуг, утворилась заборгованість відповідача за Договором про надання юридичних послуг від 09 липня 2014 року, яка складає 15 000 гривень. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом про стягнення заборгованості за договором про надання послуг підлягають задоволенню в повному обсязі. З приводу позовних вимог, заявлених у зустрічному позові [PERSON] до фізичної особи - підприємця [PERSON] про розірвання договору та стягнення коштів. Позивач за зустрічним позовом просить розірвати договір та стягнути 3000 гривень як завданих збитків у зв'язку з невиконанням умов договору з боку відповідача за зустрічним позовом як виконавця, що є істотним порушенням умов договору і дана обставина є підставою для розірвання Договору згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 652 Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Оцінка порушення договору як істотною здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотних порушень стороною умов договору, слід встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другій стороні, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. З матеріалів справи вбачається, що ФОП [PERSON] виконав свої зобов'язання за Договором про надання юридичних послуг від 09 липня 2014 року, а отже відсутні підстави для розірвання договору та стягнення збитків в сумі 3 000 гривень. А тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову повністю. Згідно положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved