Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в особі представника [PERSON], звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень від 23 лютого 2016 року в найменуванні відповідача, просить наступне: 1) В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № ML-706/149/2008 від 02 вересня 2008 року у загальному розмірі 409639,98 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту та процентами у розмірі 204819,99 грн. та пені у сумі 204819,99 грн. на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Люботин, Комсомольський вїзд, 1, кв. 6, що належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON] 24 вересня 2005 року за реєстровим № 2751, зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 24 вересня 2005 року, № 853639, витяг з державного реєстру правочинів № 1519541, видано 24 вересня 2005 року, право власності на яке зареєстровано в Люботинському бюро технічної інвентаризації 27 вересня 2005 року за реєстровим № 278-п.2, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане Люботинським бюро технічної інвентаризації 27 вересня 2005 року, № витягу 8463258, реєстровий № 12122234, номер запису 278-п в книзі 2, шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, код 36789421) права продажу будь-якій особі покупцеві предмету іпотеки з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікату правовстановлюючих документів на предмет іпотеки в органах нотаріату та місцевого самоврядування, та здійснення їх реєстрації, та реєстрації права власності на підставі вказаних документів, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України, ВРЖЕУ, нотаріату тощо, за ціною на рівні, не нижчому на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної субєктом оціночної діяльності на час укладення правочину щодо відчуження); 2) З метою збереження предмету іпотеки до її реалізації, передати предмет іпотеки квартиру, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Люботин, Комсомольський вїзд, 1, кв. 6, що належить відповідачу на праві приватної власності, в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами; 3) судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] вказувала, що 02 вересня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON], яка в 2012 році змінила прізвище на [PERSON] внаслідок реєстрації шлюбу, був укладений кредитний договір № ML-706/149/2008, за яким відповідач отримала кредит на суму 176000,00 грн. на строк до 04 вересня 2023 року. В подальшому, ПАТ «ОТП Банк» відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю і договору відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором, за якими вона свої зобовязання не виконує, що й змусило позивача з метою захисту своїх прав звернутись в 2014 році до суду з позовом про стягнення суми заборгованості. Заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 21 жовтня 2014 року було стягнуто з [PERSON] заборгованості у загальному розмірі 409639,98 грн. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між відповідачем і ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Люботин, Комсомольський вїзд, 1, кв. 6, яка належить відповідачу на праві власності, та за рахунок якої позивач має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням і фактичні витрати, понесені в зв'язку з реалізацією його права. Оскільки рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором залишається невиконаним, позивач бажає реалізувати своє право на продаж предмету іпотеки. В судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] не з'явилась, але раніше подала суду заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та просила їх задовольнити, а також висловила згоду на проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи неодноразово була повідомлена належним чином. Про причини неявки в судове засідання відповідач не сповістила, тому суд виходить з того, що її неявка відбулась за неповажних причин. Заяв про відкладення розгляду справи відповідач до суду не подавала. Суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні. В судовому засіданні, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (надалі Банк), та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-706/149/2008 від 02 вересня 2008 року (надалі за текстом кредитний договір), за умовами якого відповідачу був наданий кредит в сумі 176000,00 грн. із строком користування по 04 вересня 2023 року, з оплатою процентів за користування кредитними коштами у відповідності умов договору. З метою забезпечення виконання повного і своєчасного виконання зобовязань по кредитному договору між ЗАТ «ОТП Банк» і [PERSON] був укладений договір іпотеки № РML-706/149/2008 від 02 вересня 2008 року, предметом якої є квартира, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Люботин, Комсомольський вїзд, 1, кв. 6, що належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON] 24 вересня 2005 року за реєстровим № 2751, зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 24 вересня 2005 року, № 853639, витяг з державного реєстру правочинів № 1519541, видано 24 вересня 2005 року, право власності на яке зареєстровано в Люботинському бюро технічної інвентаризації 27 вересня 2005 року за реєстровим № 278-п.2, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане Люботинським бюро технічної інвентаризації 27 вересня 2005 року, № витягу 8463258, реєстровий № 12122234, номер запису 278-п в книзі 2. В зв'язку з порушенням відповідачем умов виконання кредитного договору ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у 2014 році звернулось до Люботинського міського суду Харківської області з позовом про солідарне стягнення з [PERSON] і [PERSON] заборгованості за кредитним договором № ML-706/149/2008 від 02 вересня 2008 року. В ході розгляду цивільної справи № 630/582/14-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судом були встановлені ті обставини, що [PERSON] змінила прізвище на «Партала» після укладення шлюбу 12 вересня 2012 року та зберегла дане прізвище після розірвання шлюбу 27 квітня 2013 року, та що за договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року ТОВ «ОТП Факторинг» набуло прав кредитора за кредитними договорами та договорами поруки, в яких раніше кредитором був ПАТ «ОТП Банк», у тому числі і договорів, укладених з [PERSON] та [PERSON] Крім того, 12 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладений Договір відступлення прав вимоги, за яким Банк передав (відступив) покупцю (позивачу в справі) сукупність прав, належних Банку за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно. В додатку до вказаного договору відступлення права вимоги вказано, що позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набув право вимоги до [PERSON], визначеного договором іпотеки № РML-706/149/2008 від 02 вересня 2008 року. Отже, в результаті укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю і договору відступлення права вимоги, у кредитному договорі та договорі іпотеки відбулась заміна кредитора в звязку з відступленням права вимоги, як це передбачено у п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 21 жовтня 2014 року № 630/582/14-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з [PERSON] і [PERSON] солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнута заборгованість за кредитним договором № ML-706/149/2008 від 02 вересня 2008 року в розмірі 409639,98 грн. За даними рішенням позивачем були отримані виконавчі листи щодо стягнення заборгованості, які на час розгляду справи не виконані, сума заборгованості не стягнуто. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спор заборгованість за кредитом не погашена. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. Відповідно до п. 6.2. договору іпотеки від 02 вересня 2008 року, іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: несплати іпотекодавцем будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; порушення іпотекодавцем будь-якого із зобов'язань за ст.5 договору іпотеки; інших обставин, передбачених чинним законодавством України. Ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель має право звернутись у будь-якій час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Отже, суд приходить висновку про обґрунтованість вимоги позивача про задоволення вимог за кредитним договором від 02 вересня 2008 року в розмірі 409639,98 грн. шляхом зверненням стягнення на передану в іпотеку квартиру, яка належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 24 вересня 2005 року. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві. В своїй заяві позивач просить звернути стягнення на іпотечне майно шляхом надання йому як іпотекодержателелю права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі в порядку процедури згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст.3 і 4 ЦПК України). Пунктом 6.4 договору іпотеки передбачено, що іпотекодаржатель має право застосувати спосіб позасудового врегулювання в порядку, передбаченому чинним законодавством України, у тому числі згідно зі ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку». Частиною 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, якщо рішення суду передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця. Відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Дослідивши надані докази, суд приходить висновку про законність вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду на підставі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» із застосуванням визначеної ст. 38 цього Закону процедури продажу шляхом надання позивачу як іпотекодержателеві права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцю. Між тим, судом враховано правові висновки, викладені Верховним судом України в аналізі від 12 червня 2014 року «Про судову практику застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна», які вказують на те, що ухвалюючи рішення про визнання за іпотекодержателем прав щодо: одержання дублікатів правовстановлюючих документів, отримання витягу з реєстру прав власності, доступу до спірної квартири, отримання довідки про склад сім'ї, яка зареєстрована в указаній квартирі, здійснення оцінки нерухомого майна, замовляти виготовлення та одержувати витяг із реєстру прав власності, замовляти здійснення інвентаризації вказаної квартири, одержувати копії технічного паспорта та інших правовстановлюючих документів на цю квартиру, за потреби виготовити та одержати новий технічний паспорт та інші правовстановлюючі документи на квартиру, здійснити продаж предмета іпотеки за ціною відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, здійснювати будь-які платежі, що стосуються предмета іпотеки, суди залишили поза увагою те, що актами цивільного законодавства, іпотечним договором або договором про іпотечний кредит такий спосіб захисту іпотекодержателем цивільних прав не передбачений. Вказане викладене в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 25 грудня 2013 року (справа № 6-31065св13). Такий порядок не відповідає процедурі відчуження іпотекодержателем предмета іпотеки, яка встановлена Законом з метою забезпечення задоволення вимог іпотекодержателя у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником. До того ж усі необхідні документи витребовувались і перевірялись нотаріусом при посвідченні договору іпотеки. У звязку з цим, оскільки вказаних умов укладений сторонами договір про задоволення вимог іпотекодержателя не містить, вимоги про позивача про надання йому права на здійснення супутніх юридично значимих дій задля продажу предмета іпотеки третій особі покупцю задоволенню не підлягають. Крім того, право на вчинення цих дій прямо передбачено і витікає з вимог Закону України «Про іпотеку», а тому додаткової конкретизації в судовому рішенні вони не потребують. Згідно розяснень, що містяться в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, резолютивна частина рішення суду, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, має відповідати як вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, а саме в ній повинна бути зазначена початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна). Згідно умови п. 4.4. договору іпотеки, сторони оцінили предмет іпотеки в суму 251430,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням, предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Але підстав для безумовної передачі предмету іпотеки в управління позивача суд не вбачає, оскільки відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає зі своєю сім'єю в квартирі, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Люботин, Комсомольський вїзд, 1, кв. 6. На підставі вищевикладеного, суд задовольняє позовні вимоги частково та одночасно стягує з відповідача витрати по оплаті судового збору, понесені ним при зверненні до суду.

Outcome: partial