Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позиція позивача полягає в тому, що 22.02.2021 [PERSON] (позивач) звернувся до суду з позовом до Гаражного кооперативу Прогрес-1 (відповідач, ГБК Прогрес-1, ГК Прогрес-1) про стягнення заборгованості із заробітної плати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 27.07.2018 його було призначено на посаду охоронця до ГБК Прогрес-1, звільнено з роботи на підставі наказу № 1 від 30.09.2019 згідно п. 1 ст. 36 КзПП України за угодою сторін. При звільненні позивача розрахунок із заробітної плати не проведено до поточного моменту. Оскільки відповідач не виплатив всіх сум із заробітної плати за період серпень-вересень 2019 року при звільненні, позивач просить стягнути з ГК Прогрес-1 на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 5718 грн 52 коп. 15.03.2021 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечуються повністю у зв`язку з тим, що копії письмових доказів - платіжних відомостей про нарахування заробітної плати за період серпень-вересень 2019 року не належним чином засвідчені у відповідності до ч. 4 ст. 95 ЦПК України, не відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак відповідач не може надати оцінку в якому саме розмірі позивач отримував заробітну плату, чи була заборгованість по ній. Надано відомості про те, що з 05.09.2019 відповідно до виписки з ЄДРПОУ від 10.09.2019 змінився керівник ГК Прогрес-1 з [PERSON] на [PERSON] , а також копія заяви до Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області від 30.10.2019 засвідчує перешкоджання діяльності ГК Прогрес-1 діями колишнього керівника [PERSON] , що виразилось у приховуванні документації з дільяності кооперативу: журналу обліку членських внесків, журналу використання коштів кооперативу, журналу по заробітній платі, протоколів зборів кооперативу тощо. Позивач в судовому засіданні просив задовольнити позов повністю, підтримав позовні вимоги. Повідомив, що за період роботи в серпні 2019 року в ГК Прогрес-1 отримував заробітну оплату в сумі 2359 грн 26 коп., позовні вимоги не змінював в частині розміру. Копії додатків, долучених до позову, оригінали платіжних відомостей № 19 про видачу заробітної плати плати Аванс за вересень 2019 року від 15.09.2019, № 20 про видачу заробітної плати Зарплата за вересень 2019 року від 01.10.2019, отримав особисто від колишнього керівника ГК Прогрес-1 [PERSON] . Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, оскільки з письмових доказів неможливо встановити чи отримував заробітну плату [PERSON] за період роботи в серпні-вересні 2019 року у ГК Прогрес-1. Представником відповідача подано заяву про витребування доказів, допит свідків та залучення в якості третьої особи [PERSON] - колишнього керівника ГК Прогрес-1 на час роботи [PERSON] , що були задоволені судом. Надані позивачем докази є суперечливими, такими, що не відповідають вимогам ЦПК України, а відтак, на його думку, не підтверджують обставини, що підлягають доказуванню - розрахунок при звільненні [PERSON] з ГК Прогрес-1. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено такі фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 27.07.2018 [PERSON] на підставі наказу № 6 від 27.07.2018 було прийнято на роботу до ГБК Прогрес-1 на посаду охоронця, а 30.09.2019, на підставі наказу № 1 звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КзПП України, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а/с 4). Відповідно до копії платіжної відомості Про видачу зарплати за серпень 2019 року навпроти графи [PERSON] стоїть підпис про отримання 2359 грн 26 коп. (а/с 6), а відповідно до копій платіжної відомості (без номеру) про видачу заробітної плати Аван за вересень 2019 року навпроти графи [PERSON] 1000,00 не стоїть підпис, платіжної відомості (без номеру) про видачу заробітної плати З-та за вересень 2019 року навпроти графи [PERSON] 2359,26 не стоїть підпис, що свідчив би про отримання [PERSON] заробітної плати за вересень 2019 року у ГК Прогрес-1. Проставлена мокра печатка ГК Прогрес-1 та підпис однієї особи (без прізвища, імені, по батькові, дати завірення згідно з оригіналом). Таким чином, [PERSON] отримував заробітну плату за серпень 2019 року у ГК Прогрес-1 в розмірі 2359 грн 26 коп., дана сума підтверджує розмір його заробітної плати за місяць роботи на посаді охоронця без врахування авансу в розмірі 1000 грн. Суд не оцінює вказані копії платіжних відомостей (без номеру) про видачу заробітної плати Аван за вересень 2019 року, про видачу заробітної плати З-та за вересень 2019 року, оскільки відомості з них перевірені за допомогою оригіналів платіжних відомостей. Відповідно до оригіналів платіжних відомостей № 19 про видачу заробітної плати плати Аванс за вересень 2019 року від 15.09.2019 (а/с 44), № 20 про видачу заробітної плати Зарплата за вересень 2019 року від 01.10.2019 (а/с 45), навпроти графи [PERSON] не стоїть підпис. Проставлена мокра печатка ГК Прогрес-1 та підписи двох посадових осіб (без прізвища, імені, по батькові). Свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що як посадові особи ГК Прогрес-1 склали та підписали дані оригінали відомостей, та в подальшому передали їх [PERSON] для подачі до суду. Дані документи суд визнає допустимими, належними та достатніми доказами на підтвердження неналежного розрахунку при звільненні [PERSON] з ГК Прогрес-1, протилежного представником відповідача не доведено в судовому засіданні. Вказані вище докази відповідають вимогам ст. 95 ЦПК України. При цьому, суд не виконує будь-яких функцій розслідування ознак підроблення документів, що покладаються на правоохоронний орган. Відповідно до ст. 177 ЦПК України позивач мав право не подавати будь-яких доказів на підтвердження того, що ГК Прогрес-1 не провів при його звільненні розрахунок із заробітної плати. Крім цього, в судовому засіданні допитано в якості свідків [PERSON] , третю особу [PERSON] за його згоди, яких, кожного окремо, попереджено про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, вони не відмовились давати показання з підстав, передбачених законом. Свідок [PERSON] повідомила, що працювала на посаді головного бухгалтера ГБК Прогрес-1 в період роботи [PERSON] на посаді охоронця до вересня 2019 року, та складала й підписувала платіжні відомості про видачу заробітної плати працівникам кооперативу. У серпні-вересні 2019 року членські внески в кооперативі зменшились настільки, що з них не вистачало грошових коштів на заробітну плату працівникам. Таким чином, вона підтверджує, що при звільненні [PERSON] у вересні 2019 року ГК Прогрес-1 не розрахувалось з ним в повному обсязі з вказаних причин. При цьому, головою кооперативу був [PERSON] , який також як керівник підписував вказані платіжні відомості із заробітної плати. Новому керівництву ГК Прогрес-1 не передавала ряд бухгалтерських документів, до яких входять і оригінали платіжних відомостей за період роботи кооперативу у серпні-вересні 2019 року у зв`язку з тим, що на її думку новим керівником кооперативу повинна утворюватись інвентаризаційна комісія, яка б перевірила стан документації та витребувала необхідні документи. Оригінали платіжних відомостей (а/с 44, 45) передала [PERSON] , не вказавши часу їх передання та місця зберігання. Показання в частині переліку документів, до яких входять платіжні відомості ГК Прогрес-1 за період до 2019 року, суд оцінює критично, оскільки свідок [PERSON] не повністю перерахувала їх перелік, давала загальні назви журналів (наприклад: журнал обліку заробітної плати), які не передбачені чинними нормативно-правовими актами, а тому суд не може перевірити показання в цій частині (які саме документи ГК Прогрес-1 окрім оригіналів платіжних відомостей №№ 19 від 15.09.2019, 20 від 01.10.2019 зберігаються у [PERSON] , місце їх зберігання) та не покладає їх до обставин, встановлених судом. Крім цього, такі обставини не мають відношення до предмету спору в даній справі. Місце зберігання вказаних документів [PERSON] визначила за собою без вказання адреси. Свідок [PERSON] повідомив, що працював на посаді голови ГБК Прогрес-1 в період роботи [PERSON] на посаді охоронця до вересня 2019 року включно, та підписував платіжні відомості про видачу заробітної плати працівникам кооперативу. У серпні-вересні 2019 року членські внески в кооперативі зменшились настільки, що з них не вистачало грошових коштів на заробітну плату працівникам. Підтверджує, що при звільненні [PERSON] у вересні 2019 року ГК Прогрес-1 не розрахувалось з останнім в повному обсязі у зв`язку з нестачею грошових коштів на заробітні плати, несплатою авансових внесків в повному обсязі для наповнення фонду заробітної плати. Оригінали платіжних відомостей (а/с 44, 45) йому передала [PERSON] , яка в свій час обіймала посаду головного бухгалтера кооперативу, а він в свою чергу передав їх [PERSON] . Судом застосовано такі норми права. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України Про оплату праці працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 2 Закону України Про оплату праці структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Тобто компенсація за невикористану відпустку входить до структури заробітної плати, тому звернення до суду за захистом такого права не обмежено будь-яким строком. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Частиною 5 вказаної статті встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. За приписами ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Частиною 6 статті 24 Закону України Про оплату праці передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. У ст. 30 вказаного Закону міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Сторони, учасники справи не просили застосувати інші норми права. Крім цього, судом застосовуються в якості джерел трудового права й усталена судова практика національних судів, Європейського суду, з якої вбачається, що роботодавець з огляду на презумпцію вини повинен доводити відсутність вини з приводу зобов`язань з нарахування заробітної плати, а не позивач. Судом поза розумним сумнівом встановлено на підставі досліджених доказів у їх сукупності, що [PERSON] працював в ГК Прогрес-1 охоронцем до 30.09.2019. При звільненні власником підприємства [PERSON] не було виплачено всіх сум, що належать до виплати, а саме: заробітної плати за вересень 2019 року в розмірі 3359,26 грн. Заперечення представника відповідача в цій частині є необгрунтованими та недоведеними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. В спорах, що виникають з трудових правовідносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа Суханов та Ільченко проти України заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини, заява N9 42527/98 тощо) майно може являти собою існуюче майно або засоби, включаючи право вимоги відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання/ правомірне очікування (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України Про оплату праці, а позивач знаходилася з ГК Прогрес-1 в трудових відносинах, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, але не отримала всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Матеріалами справи, показаннями свідків, підтверджено, що на день звільнення [PERSON] 30.09.2019 з ГК Прогрес-1 сума невиплаченої заробітної плати становила 3359,26 грн, розрахунок із заробітної плати у вказаному розмірі не проведено до поточного моменту. Судом досліджено та надано оцінку усім долученим до справи документам, зокрема й платіжним відомостям про видачу заробітної плати працівникам ГК Прогрес-1 у вересні 2019 року в оригіналах (а/с 44-45), з яких слід зробити такий висновок. Власник підприємства (роботодавець) ГК Прогрес-1 не виплатив [PERSON] з 30.09.2019 заробітну плату за вересень 2019 року в сумі 3359,26 грн, що складається з авансу як частини заробітної плати в розмірі 1000 грн та заробітної плати в розмірі 2359,26 грн. При цьому, відповідачем не спростовано дану обставину, не надано жодного доказу на підтвердження виплати (невиплати) заробітної плати [PERSON] за період роботи у вересні 2019 року у ГК Прогрес-1. Письмовий доказ - копія заяви до Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області від 30.10.2019, та/або копія вимоги про надання документів № 2034 від 05.12.2019, складеної інспектором праці ГУ Держпраці у Київській області Безхлібною В.В., та/або копія акту про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування від 16.12.2019 № КВ2054/64/НД/АВ, складеної інспектором праці ГУ Держпраці у Київській області Безхлібною В.В., не звільняють відповідача від доказування правомірності своїх дій у трудових спорах по відношенню до працівника (працівників) з огляду на презумпцію вини роботодавця. Відповідно до ч. 2 ст. 177 ЦПК України правила цієї\~статті щодо\~подання копій\~документів не\~поширюються на\~позови,\~що виникають\~з трудових\~правовідносин,\~а також\~про відшкодування\~шкоди,\~заподіяної внаслідок\~кримінального правопорушення\~чи каліцтвом,\~іншим ушкодженням\~здоров`я або\~смертю фізичної\~особи,\~незаконними рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~досудове розслідування,\~прокуратури або\~суду. З розуміння частини 2 ст. 177 ЦПК України слід зробити висновок, що позивач в даній категорії цивільних справ не зобов`язаний долучати до позову копії будь-яких документів на підтвердження свої вимог та обставин справи. На підставі вказаних вище норм чинного закону, який регулює даний вид правовідносин, що виник між сторонами, враховуючи невиконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної виплати заробітної плати, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими частково, та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі заборгованості із нарахованої, проте невиплаченої станом на 30.09.2019 й до ухвалення судом рішення заробітної плати у розмірі 3359,26 грн. При цьому, ні наявність заборгованості з виплати заробітної плати, ні факт порушення строків її виплати відповідач не оспорював. Також, оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з вимогою про стягнення заборгованості із заробітної плати, то судовий збір у розмірі 908 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial