Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач ТОВ «Служба швидкого кредитування» звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила наступне. 07.11.2011 року між ТОВ «Служба швидкого кредитування» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1147, відповідно до якого [PERSON] отримала кошти у розмірі 500 грн. строком до 20.11.2011 року. Остання також повинна сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 140 грн. 21.11.2011 року відповідач сплатила відсотки за користування кредитом у розмірі 150 грн. та пролонгувала договір строком до 05.12.2011 року зобовязавшись повернути кредитні кошти та відсотки у розмірі 640 грн. 23.12.2011 року [PERSON] сплатила відсотки у розмірі 100 грн. 04.01.2012 року сплатила ще 100 грн. відсотків, 13.01.2012 року та 18.01.2012 року також сплатила по 100 грн. відсотків. Більше заборгованість на сплачувала. Станом на 29.08.2015 року заборгованість [PERSON] становить 13870 грн. з яких: 500 грн. основний борг; 13370 грн. відсотки за договором та пеня. Оскільки позичальником належним чином не виконувалися грошові зобов'язання, передбачені умовами кредитного договору, позивач, зважаючи на наявність простроченої заборгованості, просить суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості у розмірі 13870 грн. та судові витрати Представник позивача ТОВ «Служба швидкого кредитування»в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача ТОВ «Служба швидкого кредитування», підтримав викладене в позовній заяві, наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] повідомлена судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, просить суд застосувати позовну давність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 07.11.2011 року між ТОВ «Служба швидкого кредитування» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1147, відповідно до якого [PERSON] отримала кошти у розмірі 500 грн. строком до 20.11.2011 року. Згідно з п.3.1 кредитного договору № 1147, розмір процентів, які повинен сплатити позичальник, становить 2 (два) % за кожен день користування кредитом (730 відсотків річних або 732 відсотків річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік). Відповідно до п.3.3 кредитного договору № 1147, позичальник зобов'язався повернути кредит у розмірі, вказаному у п.1.2. даного договору, а також сплатити проценти у розмірі 140 гривень, нараховані за період, починаючи з дати видачі кредиту і закінчуючи датою повернення кредиту, разом - 640 гривень, у дату повернення кредиту. Повернення кредиту та сплата процентів здійснюється разовим платежем. На підставі п.6.1 кредитного договору № 1147, у разі невиконання або несвоєчасного виконання позичальником зобов'язання щодо повернення кредиту, позичальник продовжує сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом у розмірі, визначеному пунктом 3.1. договору, до повного виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту. Пунктом 6.2 кредитного договору № 1147, передбачено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником суми кредиту та/чи процентів за користування кредитом, він сплачує кредитодавцю, окрім процентів за користування кредитом, визначених п.6.1. цього договору, штраф у розмірі 50 відсотків від суми заборгованості та неустойку (пеню) у розмірі 1 відсоток від суми заборгованості за кожен день прострочення сплати. 21.11.2011 року відповідач сплатила відсотки за користування кредитом у розмірі 150 грн. та пролонгувала договір строком до 05.12.2011 року зобовязавшись повернути кредитні кошти та відсотки у розмірі 640 грн. Станом на 29.08.2015 року заборгованість [PERSON] становить 13870 грн. з яких: 500 грн. основний борг; 13370 грн. відсотки за договором та пеня. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] уклала кредитний договір 07.11.2011 року строком до 20.11.2011 року. 21.11.2011 року остання пролонгувала строком до 05.12.2011 року. Згідно з п. 9.1. кредитного договору № 1147, даний договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту надання Кредитодавцем Позичальнику кредиту і діє до повернення Позичальником наданого йому кредиту і повного погашення ним процентів за кредитом. У позовній заяві позивач зазначає про те, кінцевий строк повернення кредитних ресурсів 05.12.2011 року, Банк повинен був подати позовну заяву до 05.12.2014 року. Проте [PERSON] частково сплачувала відсотки у розмірі по 100 грн. Із копії особового рахунку боржника вбачається, що остання з 18.01.2012 року не внесла жодної плати на погашення кредиту, з відповідним позовом до суду позивач звернувся у 31.08.2015 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно з ч. 2 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зроблено до винесення ним рішення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. У зв'язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed