Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

Позивач у травні 2020 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що 25.08.2007 року сторони зареєстрували шлюб. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Дитина сторін у справі проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає протягом п`яти місяців. Угоди про добровільну сплату аліментів сторони не досягли. Позивач працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Тростянецька міська лікарня» Тростянецької міської ради лаборантом і за рахунок власного доходу самостійно не має можливості утримувати дитину. Син сторін навчається в п`ятому класі Смородянської філії І-ІІІ ступенів закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №5 Тростянецької міської ради Сумської області. Дитина потребує регулярного періодичного лікування, оскільки перебуває на обліку в закладах охорони здоров`я з постановленим діагнозом «псоріаз звичайний». Стан здоров`я відповідача та матеріальне становище дозволяють йому утримувати дитину. Він працює в Державному підприємстві «Тростянецьке лісове господарство». Посилаючись на указані обставини, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі позовної заяви. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, змінені позовні вимоги визнав, не заперечив проти стягнення аліментів у заявленому позивачем розмірі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Суд відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Виходячи з вимог частини першої-третьої статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, за змістом указаної норми лише одержувач визначає спосіб стягнення аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 Сімейного кодексу України. Згідно з статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, з огляду на наведені норми, утримання дитини може здійснюватися за домовленістю між батьками дитини. За відсутності такої домовленості право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Ураховуючи вік дитини, його базові потреби в одязі, збалансованому харчуванні, медичному догляді, у витратах, пов`язаних із навчальним процесом, відвідуванням гуртків, заняттям спортом, виходячи із рівного обов`язку батьків щодо утримання дитини, а також з огляду на визнання відповідачем позову, суд вважає заявлений позивачем розмір аліментів на утримання сина обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти підлягають стягненню з дня пред`явлення позивачем позову, тобто з 20.05.2020 року і до досягнення дітиною повноліття. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову судовий збір стягується з відповідача. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (частина 1 статті 142 ЦПК України). Ураховуючи, що позивач за позовами про стягнення аліментів відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а відповідач визнав позов, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 50 відсотків судового збору, який мав бути сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 420 грн. 40 коп. (840,80 грн. х 50%). На підставі пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць.

Outcome: approved