Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач у травні 2020 року звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача та просила суд стягнути з останнього на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 16.09.2004 по 01.03.2016 в сумі 242 977,24 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 вересня 2004 року відповідача зобов`язано сплачувати на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини від його доходу щомісячно, починаючи стягнення з 16.09.2004 і до досягнення дітьми повноліття. Однак відповідач належним чином не сплачував аліменти на утримання дітей на користь позивача, тому станом на 01.03.2016 у нього утворилася заборгованість у розмірі 242 977,24 грн. Окрім того за період з 16.09.2004 по 01.03.2016 у відповідача утворилася заборгованість з пені у розмірі 6 286 576,61 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2016 по 31.05.2018 у розмірі 59 874,75 грн. На підставі зазначеного позивач вважає необхідним стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 16.09.2004 по 01.03.2016 в межах суми основного боргу, що складає 242 977,24 грн. За вказаним позовом 22 травня 2020 року судом відкрито спрощене позовне провадження. 20 липня 2020 року відповідач через свого представника подав відзив на позов, у якому просив зменшити пеню за прострочення сплати аліментів за період з 16.09.2004 по 01.03.2016 до 5 000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що позивачем не вірно розраховано пеню за прострочення сплати аліментів за період з 16.09.2004 по 01.03.2016, яка відповідно до його розрахунків складає 73 701,60 грн. Вказані розбіжності у розрахунках представник відповідача мотивує тим, що позивачем проведено розрахунок пені, виходячи з вимог ст. 196 СК України в редакції, що вступила в дію 08.07.2017, у той час як заборгованість по аліментам виникла в період з 16.09.2004 по 01.03.2016. Зменшення суми пені до 5 000,00 грн пояснював тим, що у відповідача низький дохід, до того ж заборгованість по аліментам станом на день розгляду справи повністю ним погашена. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги визнавав частково, а саме просив стягнути з його довірителя пеню у розмірі 5 000,00 грн з підстав, що вказані у відзиві на позов. Заслухавши пояснення представників, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 вересня 2004 року відповідача зобов`язано сплачувати на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини від його доходу щомісячно, починаючи стягнення з 16.09.2004 і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам Солом`янського районного відділу ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві станом на 01 березня 2016 року у відповідача перед позивачем існує заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 242 977,24 грн. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2016 по 31.05.2018 у розмірі 59 874,75 грн. За приписами ч. 1 ст. 196 СК України (в редакції від 17.05.2017) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При визначенні порядку нарахування неустойки за несплату аліментів Верховний Суд в Постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (Провадження № 14-37цс18) встановив, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. На підставі вказаного суд погоджується з розрахунком пені, що проведений позивачем відповідно до висновку Верховного Суду в Постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, та встановлює, що за період з 16.09.2004 по 01.03.2016 у відповідача перед позивачем дійсно утворилася заборгованість з пені у розмірі 6 286 576,61 грн. Щодо відсутності підстав застосування у спірних правовідносинах ч. 1 ст. 196 СК України саме в редакції від 17.05.2017 суд вважає правильним зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України (в редакції станом на період виникнення заборгованості по аліментам) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Верховний Суд України у постанові № 6-94цс15 від 01.07.2015 дійшов висновку, що з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 17 травня 2017 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до ч. 1 ст. 196 СК України та викладено її у наступній редакції: «у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості». Зокрема внесеними змінами законодавець уточнив період, до якого одержувач аліментів має право на стягнення пені, та обмежив розмір пені не більше 100 відсотків основної заборгованості, тобто пом`якшив відповідальність особи, з якої стягуються аліменти. Враховуючи позицію Верховного Суду в Постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (Провадження № 14-37цс18), норми ч. 1 ст. 196 СК України в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин та станом на день розгляду справи, суд не погоджується з розрахунком відповідача щодо розміру пені, що проведений відповідно до висновку Верховного Суду України у постанові № 6-94цс15 від 01.07.2015. Проте суд вважає правильним акцентувати увагу на нормі ч. 2 ст. 196 СК України, якою встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам Солом`янського районного у м. Києві відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) у квітні 2019 року відповідач сплатив на користь позивача заборгованість по аліментам у повному обсязі та станом на день розгляду справи будь-яка заборгованість між сторонами по справі відсутня. Згідно Довідки № 1007/20 від 10.07.2020 відповідач [PERSON] працює в ТОВ «Базис-буд» на посаді підсобного робітника з окладом 4 723,00 грн на місяць. Статтею 48 Конституції України встановлено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Враховуючи обмеження неустойки 100 відсотками заборгованості, беручи до уваги щомісячний дохід відповідача та ті обставини, що ним аліменти на утримання дітей сплачені у повному обсязі у 2019 році, а також продовжують сплачуватися станом на день розгляду справи, суд відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України з метою дотримання вимог ст. 48 Конституції України вважає доцільним зменшити розмір пені до 75 000,00 грн. На підставі того, що після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності, суд вважає що саме такий розмір пені є доцільним та достатнім для майнової відповідальності відповідача, оскільки сума 242 977,24 грн є непомірним тягарем для особи, яка станом на день розгляду справи належним чином виконує рішення суду та вже понесла додаткову майнову відповідальність за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2016 по 31.05.2018 у розмірі 59 874,75 грн. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial