Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач- Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» свої вимоги, які неодноразово уточнювались, обґрунтовує тим, що між Банком і [PERSON] 27.06.2006 р. укладений договір б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 5000 доларів США, з сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 19, 20 % річних на суму залишку заборгованості. Позичальник ознайомився з « Умовами та правилами надання банківських послуг « та «Правилами користування платіжною карткою». Щодо зміни кредитного ліміту, Банк керується п. 3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою». ПАТ КБ «ПриватБанк » свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Згідно ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Однак отримавши кредит, відповідач не виконав своїх зобовязань по Кредитному договору, що призвело до заборгованості. Так як пропущені строки давності не за всіма вимогами щодо виконання відповідачем договірних зобов»язань, то за три роки до звернення до суду / а це подача позову 11.11.2014 року / заборгованість складає у загальній сумі 5\~756, 17 доларів США , яку просить стягнути на свою користь , з відшкодуванням понесених судових витрат / а.с. 3-8, 81-82, 100 /. Незважаючи на неодноразові виклики з зазначенням, що для розгляду справи явка представника позивача є обов»язковою, банк не забезпечив явку свого представника, подавши заяву про розгляд справи у їх відсутність по наявним матеріалам. Представник відповідача - [PERSON] позов не визнав і у задоволенні якого просить відмовити з тих підстав, що Банком пропущений три річний строк позовної давності для звернення до суду з позовом по захисту своїх майнових прав, враховуючи, що останній платіж по картковому рахунку для поповнення коштів здійснений відповідачем [PERSON] у липні 2009 року, а позов до особи поданий до суду у листопаді 2014 року. Суд, вислухавши доводи представника відповідача,перевіривши та дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пункт 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки / штраф, пеня /. Згідно вимог ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частина 4 ст. 267 ЦК України зазначає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що між позивачем як банківською установою та відповідачем [PERSON] 27.06.2006 р. укладений договір б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 5000 доларів США, з сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 19, 20 % річних на суму залишку заборгованості / а.с.12-18 /. Пункт 9.12 розділу 9 Умов надання банківських послуг/ далі Умов / передбачає, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк / а.с. 17/. Пункт 5.4 розділу 4 підрозділу 2 Умов зазначає, що строк погашення процентів за креди том - щомісячно за попередній місяць, а строк погашення кредиту - у повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці / а.с. 18 /. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно приписів ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Отримавши кредит, відповідач не виконував своїх зобовязань по поверненню коштів і сплати відсотків за користування ними, що призвело до заборгованості, яка позивачем неодноразово уточнювалась і станом на 31.08. 2014 р. становила загальну суму спочатку 18041, 99 доларів США / а.с. 8 /, потім 11\~748, 51 долар США / а.с. 83 /. Таким чином суд приходить до висновку, що права позивача- Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на отримання грошових коштів і відсотків за користування ними за умовами кредитного договору від 27.06.2006 р. б/н про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки - порушені, вони ґрунтуються на припиах закону і умовах угоди. Як вбачається з наданого Банком розрахунку суми заборгованості відповідача, останній платіж по картковому рахунку для поповнення коштів здійснений [PERSON] 01.07. 2009 року / а.с.89-94 /. Тому зазначену дату необхідно вважати днем, коли Банк дізнався про порушення позичальником своїх боргових зобов»язань, що давало право Банку на звернення до суду по захисту свого права кредитора. Однак до суду позов подано 11.11.2014 року - тоб то з пропуском строків позовної давності, передбачених ст. 257 , п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України , не надавши доказів пропуску цих строків з можливих поважних причин / а.с. 3/. Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що у позові Банку необхідно відмовити згідно вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України .

Outcome: dismissed