Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Позивач фізична особа [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екопік-Україна», приватного підприємства «Вікі» про визнання недійсними договору про відступлення права вимоги від 16.06.2014 року за кредитним договором №460312-КЮ від 15.03.2012 року, договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором №480 від 15.03.2012 року, договором про відступлення права вимоги за договором застави №460312/3/1 від 15.03.2012 року та за договором застави №460312/3/2 від 15.03.2012 року. В позові позивач зазначив, що 15.03.2012 року між ПАТ «Банк» Морський» та приватним підприємством «Вікі» укладено кредитний договір №460312-КЮ, згідно п.1.1 якого банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти у виді відновлювальної кредитної лінії для ведення фінансової, господарської та іншої статутної діяльності, в тому числі на поповнення оборотних коштів з кредитним лімітом в розмірі 10 млн. грн. строком на 36 місяців до 15.03.2015 року. Додатковими угодами сторони збільшили кредитний ліміт до 15 млн. грн. З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором,15.03.2012 року між сторонами за кредитним договором було укладено договір застави №460312/3/2 від 15.03.2012 року та між банком та позивачем іпотечний договір №480 та договір застави №460312/3/1. 16.06.2014 року ПАТ «Банк» Морський» (первісний кредитор) та ТОВ «Екопік-Україна»(новий кредитор) уклали договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №460312-КЮ від 15.03.2012 року. Згідно умов вказаного договору про відступлення права вимоги первісний кредитор, за плату, передбачену цим договором відступає (передає) , а новий кредитор приймає (набуває) право грошової вимоги первісного кредитора за кредитним договором №460312-КЮ від 15.03.2012 року та до нового кредитора переходять право вимоги в обсязі в і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Загальна вартість відступлених прав вимог за кредитним договором складає 16178117,07 грн. та оплачується новим кредитором відповідно до умов договору, тобто грошова вимога до боржника була відступлена первісним кредитором новому в обмін на грошові кошти, які новий кредитор зобовязався сплатити первісному та за умовами Договору фактично відбулась фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останньому грошової вимоги цієї особи до третьої особи (боржника). При цьому, в договорі відступлення права вимоги від 16.06.2014 року у п.п. 2.1, 2.2, 4.3 закріплені положення ст. 1077 ЦК України які відносяться до договору факторингу, щодо зобовязання нового кредитора оплатити первісному кредитом вартість відступлених прав за кредитним договором (ціну продажу), а первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність вимоги, яка може існувати на момент передачі та відомі первісному кредитору, але не відповідає з невиконаня або неналежне виконання боржником зобовязань, право на вимогу яких відступається за цим договором. Вважає, що укладені правочини про відступлення права вимоги за своєю правовою природою є договором факторингу. Крім того, 18.07.2014 року ПАТ «Банк» Морський» (первісний кредитор) та ТОВ «Екопік-Україна»(новий кредитор) уклали договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором №480 від 15.03.2012 року, 01.09.2014 року договір про відступлення права вимоги за договором застави рухомого майна №460312/3/1 від 16.03.2012 року та 01.09.2014 року договір про відступлення права вимоги за договором застави рухомого майна №460312/3/2 від 15.03.2012 року. Посилаючись на вимоги цивільного законодавства України та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відносно того, що ТОВ «Екопік-Україна» не є юридичною особою яка може надавати фінансові послуги, відсутність у товариства відповідної ліцензії, та не було включено до державного реєстру фінансових установ, вважає, що умови договору про відступлення права вимоги від 16.06.2014 року не відповідають умовам чинного законодавства, що є підставою для визнання договору про відступлення права вимоги від 16.06.2014 року за кредитним договором №460312-КЮ від 15.03.2012 року недійсним, що в свою чергу є підставою для визнання недійсними і договорів про відступлення права вимоги за іпотечним договором та договорами застави рухомого майна, які мають похідний характер від основного зобовязання. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про їх задоволення. В судове засідання представник відповідача ПП «ВІКІ» не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Екопік- Україна» позовні вимоги не визнав посилаючись на їх безпідставність, необґрунтованість та не відповідність нормам чинного законодавства, зазначивши, що договір про відступлення права вимоги від 16.06.2014 року за кредитним договором №460312-КЮ від 15.03.2012 року не є договором факторингу, оскільки при його укладенні не відбулось фінансування відповідачем ПАТ Банк «Морський» грошові кошти не передавалися, ТОВ «Екопік-Україна» лише після отримання грошей від боржника перерахує отриману суму первісному кредитору, у розмірі вартості кредиту, тобто заборгованість боржника, при цьому будь-якої плати за користування коштами Договором про відступлення права вимоги від 16.06.2014 року також не передбачено, тобто немає прибутку. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Відповідно до ч. 1\~ст.16 ЦК України\~особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повина довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належним є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, 15.03.2012 року між ПАТ «Банк» Морський» та приватним підприємством «Вікі» укладено кредитний договір №460312-КЮ, згідно п.1.1 якого банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти у виді відновлювальної кредитної лінії для ведення фінансової, господарської та іншої статутної діяльності, в тому числі на поповнення оборотних коштів з кредитним лімітом в розмірі 10 млн. грн. строком на 36 місяців до 15.03.2015 року. Додатковими угодами сторони збільшили кредитний ліміт до 15 млн. грн.. З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором,15.03.2012 року між ПАТ «Банк» Морський» (іпотеко держателем) та [PERSON] (іпотекодавцем) було укладено іпотечний договір №480, предметом якого є нежитловий обєкт, що належить іпотекодавцю, та 15.03.2012 року укладено договір застави рухомого майна №460312/3/1. Крім того, 15.03.2012 року між ПАТ «Банк» Морський» та приватним підприємством «Вікі» було укладено договір застави рухомого майна №460312/3/2. 16.06.2014 року ПАТ «Банк» Морський» (первісний кредитор) та ТОВ «Екопік-Україна» (новий кредитор) уклали договір про відступлення права вимоги за договором №460312-КЮ від 15.03.2012 року. 18.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством Банк «Морський» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Екопік-Україна було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором №480 від 15.03.2012 року. Крім того, 01.09.2014 року між Публічним акціонерним товариством Банк «Морський» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Екопік-Україна» було укладено договір про відступлення прав за договором застави рухомого майна №460312/3/1 від 15.03.2012 року та 01.09.2014 року також між Публічним акціонерним товариством Банк «Морський» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Екопік-Україна» було укладено договір від 01.09.2014 року про відступлення прав за договором застави рухомого майна №460312/3/2 від 15.03.2012 року З гідно п.1.1 Договору про відступлення права вимоги за договором №460312-КЮ від 15.03.2012 року договору первісний кредитор, в порядку та умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, за плату, передбачену цим договором, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) право грошової вимоги первісного кредитора за кредитним договором №460312-КЮ від 15.03.2012 року з урахуванням змін та доповнень до нього, укладений між первісним кредитором та ПП «Вікі» (боржником). Проте, як вбачається з договору від 16.06.2014 року про відступлення права вимоги за договором №460312-КЮ від 15.03.2012 року, а саме з п. 2.1 первісний та новий кредитор домовилися, що загальна вартість відступлених прав вимог за кредитним договором (ціна продажу) складає 16178117,07 грн. та оплачується новим кредитором відповідно до умов, визначених п. 2.2 цього Договору. Згідно п. 2.2 новий кредитор зобовязаний оплатити первісному кредитору вартість відступлених прав за кредитним договором (ціну продажу) шляхом перерахування суми, зазначеної в п. 2.1 цього Договору протягом 5 робочих днів з моменту отримання грошових коштів від боржника. У разі отримання грошових коштів не в повному обсязі, зазначеному в п. 2.1 Договору, а частками, новий кредитор перераховує грошові кошти у розмірі отриманої частки та перераховує цю частку первісному кредитору протягом 5 робочих днів з моменту її отримання. В п. 4.3 передбачено, що первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність вимоги, яка може існувати на момент передачі та відома первісному кредитору, але не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником зобовязань, право на вимогу яких відступається за цим Договором. Отже, правовідносини, між ПАТ «Банк» Морський» (первісний кредитор) та ТОВ «Екопік-Україна» виникли із договору фінансування під відступлення права грошової вимоги (факторингу), оскільки предметом оспорюваного договору є відступлення права грошової вимоги до боржника за відповідну плату. Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст.\~512\~та ст.\~514 ЦК України\~кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісною кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до вимог\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Між тим, згідно зі\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторів своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Отже факторинг передбачає наявність одночасно трьох умов: - первинний кредитор поступається новому кредиторові грошовою вимогою в цілях здобуття фінансування: - новий кредитор сплачує первинному кредитору як компенсацію певну грошову суму (фінансування); - новий кредитор отримує плату за користування грошовими коштами, наданими первинному кредиторові. Способи визначення доходу новою кредитора можуть бути самими різними - знижка з вартості боргу, відсотки, комісійні, їх поєднання. Факторинг є двостороннім зобов'язанням сторін (з однієї сторони - надання грошових коштів у розпорядження, а з другої сторони - відступлення права грошової вимоги та здійснення оплати). У той же час, правова конструкція заміни кредитора у зобов'язанні (цесії), наявності будь-якого зустрічного зобов'язання, як то надання грошових коштів, сплати винагороди за відступлення права вимоги тощо, не передбачає. Враховуючи оплатний характер договору про відступлення права вимоги за кредитним договором від 16.06.2014 року, суд погоджується з доводами позивача, що укладений договір про відступлення прав вимоги за своєю правовою природою є договором факторингу, у якому ТОВ «Екопік-Україна» виступило фактором, передавши грошові кошти в розпорядження клієнту ПАТ Банк «Морський» за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт ПАТ Банк «Морський відступив факторові ТОВ «Екопік-Україна» своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) ПП «Вікі». Відповідно до\~ст. 235 ЦК України\~удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно з абз. 2 п. 25\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9\~встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі\~ст. 235 ЦК України\~має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Таким чином укладений оспорюваний договір про відступлення прав вимоги є удаваним правочином, договором факторингу. Відповідно до ч. 2\~ст. 1079 ЦК України\~клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Згідно з ч. 3\~ст. 1079 ЦК України\~фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. ТОВ «Екопік-Україна», уклавши договір про відступлення право вимоги, фактично виступило фактором, хоча не може бути ним, оскільки не відповідала та не відповідає умовам положення ч. 3\~ст. 1079 ЦК України\~(не є банком або фінансовою установою, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, оскільки не включено до державного реєстру фінансових установ та не має відповідної ліцензії для надання фінансових послуг). Відповідно до частини першої\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 7, 8\~постанови № 9 від\~\~6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. З урахуванням наведеного, договір відступлення права вимоги від 16.06.2014 року за договором №460312-КЮ від 15.03.2012 року укладеним між Публічним акціонерним товариством Банк «Морський» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Екопік-Україна» є оспорюваним правочином та підлягає визнанню недійсним з підстав порушення положень ч. 1 ст.\~203 ЦК України як такий, що суперечить актам цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Отже, оскільки визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 16.06.2014 року за договором №460312-КЮ від 15.03.2012 року, то підлягають визнанню недійсними договір від 18.07.2014 року про відступлення права вимоги за іпотечним договором №480 від 15.03.2012 року, договір від 01.09.2014 року про відступлення прав за договором застави рухомого майна №460312/3/1 від 15.03.2012 року та договір від 01.09.2014 року про відступлення прав за договором застави рухомого майна №460312/3/2 від 15.03.2012 року, які є договорами забезпечення та мають похідний характер від основного зобовязання. Суд також враховує, що предметом договору про відступлення прав вимоги було право грошової вимоги до боржника ПП «Вікі», в особі директора є [PERSON], який укладав кредитний договір від 15.03.2012 року, договорів про заставу нерухомого майна від 15.03.2012 року як в особі директора ПП «Вікі» та від свого імені, та виступив майновим поручителем за зобовязанням ПП «Вікі» за іпотечним договором від 15.03.2012 року. Тобто укладання договору про відступлення права вимоги від 16.06.2014 року впливає на права та законні інтереси позивача як боржника, його права та законні інтереси порушені, у зв'язку з чим підлягають захисту шляхом визнання договорів про відступлення прав вимоги, укладених відповідачем ТОВ «Екопік-Україна та ПАТ Банк «Морський» недійсними. Одночасно, відповідно до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1102,42 грн. саме з відповідача ТОВ «Екопік-Україна».

Outcome: approved