Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач Софіївська РДА звернулася до Софіївського районного суду із позовною заявою в інтересах неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO], та малолітнього [PERSON], [INFO]. Мати дітей зарекомендувала себе з негативної сторони: безвідповідальна, схильна до вживання алкогольних напоїв, іноді неврівноважена, ніде не працює, живе за рахунок тимчасових заробітків, в центрі зайнятості на обліку не перебуває. Вихованням дітей не займається. [PERSON] перебуває в центрі соціально-психологічної реабілітації м. Кривого Рогу з 26.09.2013 року, а [PERSON] - в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Апостолове з березня 2013 року. Неповнолітня [PERSON] написала заяву про позбавлення батьківських прав її батьків. Службою у справах дітей, центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді неодноразово проводилась профілактична робота з [PERSON] з питань належного виконання батьківських обов'язків та повернення дітей в сім'ю, за нею був закріплений фахівець із соціальної роботи, який систематично здійснював контроль, але [PERSON] не має бажання повернути дітей в сім'ю. Враховуючи викладене вище позивач вважає, що відповідач не в змозі створити для дітей умови, які б відповідали їх нормальному розвитку та забезпеченням всім необхідним. Відповідач своєю поведінкою та діями створює умови, які шкодять інтересам дітей, негативно впливають на їх психічний та фізичний розвиток, а тому позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON]; стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей на користь державної установи чи опікуна, де будуть виховуватися діти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.03.2014 року до досягнення дітьми повноліття. Представник позивача - Софіївської районної державної адміністрації - Турівна В.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у поданій до суду позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечує. Прокурор Софіївського району Сокол О.В. з позовом згодний, просить задовольнити позовні вимоги. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні кожен окремо пояснили, що ними неодноразово проводилась профілактична робота з [PERSON] з питань належного виконання батьківських обов'язків та повернення дітей в сім'ю, за нею був закріплений фахівець із соціальної роботи, який систематично здійснював контроль, але вона на має бажання повернути дітей в сім'ю. Заслухавши позивача, відповідача, свідків, ознайомившись із думкою прокурора, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із таких підстав: відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1)не забрали дитину в пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2)ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В судовому засіданні за матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 6), та малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Мати дітей зарекомендувала себе з негативної сторони: безвідповідальна, схильна до вживання алкогольних напоїв, іноді неврівноважена, ніде не працює, живе за рахунок тимчасових заробітків, в центрі зайнятості на обліку не перебуває. Вихованням дітей не займається (а.с. 14). [PERSON] перебуває в центрі соціально-психологічної реабілітації м. Кривого Рогу з 26.09.2013 року (а.с. 7-8), а [PERSON] - в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Апостолове з березня 2013 року (а.с. 10, 13). Неповнолітня [PERSON] написала заяву про позбавлення батьківських прав її батьків (а.с. 17). Службою у справах дітей, центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді неодноразово проводилась профілактична робота з [PERSON] з питань належного виконання батьківських обов'язків та повернення дітей в сім'ю, за нею був закріплений фахівець із соціальної роботи (а.с. 12), який систематично здійснював контроль, але [PERSON] не має бажання повернути дітей в сім'ю Згідно висновку органу опіки і піклування Софіївської районної державної адміністрації [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] (а.с. 18). Виходячи з вищенаведеного встановлено, що своїми діями відповідач порушує свої зобов'язання, закріплені в ст. 51 Конституції України, а саме: «Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття». Аналогічне твердження закріплене і у ст. 150 СК України, якою передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, де зазначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п.п. 1, 6 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 16 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 вказує, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 p., записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч. 2 ст. З Конвенції про права дитини, що діє в Україні з 27.09.1991 p., вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402 «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що «Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини». У відповідності до ст. 12 Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Софіївської районної державної адміністрації, який в судовому засіданні підтримала представник позивача, виходячи з інтересів дітей, [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] і малолітнього [PERSON] та подальшу долю дітей доручити вирішувати органу опіки та піклування Софіївської районної державної адміністрації. Статтею 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину згідно вимог ч. 2 ст. 182 СК України не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач вихованням та утриманням дітей не займається, свій обов'язок щодо матеріального забезпечення дітей не виконує, офіційно не працевлаштована, за станом здоров'я працездатна та може надавати матеріальну допомогу, тому суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на користь державної установи, опікуна, де будуть виховуватись діти, у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.03.2014 року до досягнення дітьми повноліття та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved