Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення борів» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 липня 2013 року між ПАТ «АКТАБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0861064102/Т/972127. 23 березня 2018 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №2, у відповідності до умов якого, ПАТ «АКТАБАНК» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні банку, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуває в обсязі та на умовах, визначених цим Договором права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Згідно із п. 2.2. Договору про відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. цього Договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань Розмір Прав вимоги, які переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ», вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Права кредитора за основними договорами переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ» у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане Банку відповідно до умов основних договорів. Відповідно до Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги - Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 27 436 грн. 00 коп., з яких: 13 334 грн. 00 коп. - заборгованість за основним боргом; 01 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами; 11 551 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією; 2550 грн. 00 коп. - штрафи, пені. На виконання п. 3.4. Договору про відступлення прав вимоги, згідно із вимогами ст. ст. 512 - 514,\~516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення Укрпошти ТОВ «ФК «ЄАПБ» було направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 23.03.2018 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 0861064102/Т/972127 від 17 липня 2013 року у розмірі 27 436 грн. 00 коп., з яких: 13 334 грн. 00 коп. - заборгованість за основним боргом; 01 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами; 11 551 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією; 2550 грн. 00 коп. - штрафи, пені, а також судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26 лютого 2021 року відповідач надала до суду відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволені позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення борів» в повному обсязі. В обґрунтування якого посилалася на те, що після того, як була припинена діяльність банку вона не мала можливості сплачувати кредит, у зв`язку з припиненням роботи кредитора, в жовтні 2016 року до неї на телефон зателефонував представник ПАТ «АктаБанк» та запропонував під`їхати та написати заяву про списання штрафних санкцій, 17.10.2016 року та 21.11.2016 року нею було сплачено по 600 грн. за цим кредитним договором. Разом з тим кінцевою датою погашення нею всієї суми заборгованості за кредитним договором є 16 липня 2016 року (включно), згідно п. 2.1.3 Кредитного договору. Матеріали справи не містять жодних доказів, що свідчили б про переривання позовної давності, договору про збільшення позовної давності сторони не укладали, отже позивачем пропущено строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові, а тому надала до суду заяву про застосування строку позовної давності. 11 березня 2021 року представник позивача [PERSON] засобами поштового зв`язку Укрпошта направила до суду відповідь на відзив, який надійшов до суду 18 березня 2021 року. В обґрунтування відповіді на відзив посилається на те, що позивачем надано належні докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, підтверджують законність позовних вимог до відповідача про стягнення кредитної заборгованості, в той час, як заперечення відповідача щодо позовних вимог, що викладені у відзиві на позовну заяву, не підтверджуються жодними доказами, більш того ґрунтуються виключно на припущеннях та домислах, а отже позовна заява позивача до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає повному задоволенню, крім того строк позовної давності починає відраховуватись з моменту відступлення права вимог, тобто з 23.03.2018 року, адже тільки з цього моменту позивач дізнався про порушення відповідачем умов кредитного договору. Також у п. 6.1 кредитного договору № 0861064102/Т/972127 зазначено, що цей договір діє до виконання сторонами належним чином і у повному обсязі всіх своїх зобов`язань за договором, тому заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню, а тому просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 19 травня 2021 року представник відповідача [PERSON] надала до суду додаткові письмові пояснення до відзиву на позовну заяву в обґрунтування яких зазначила, що позивач на час набуття права вимоги за вказаним кредитним договором достеменно знав про наявність у відповідача заборгованості за умовами вказаного вище кредитного договору, яку відповідач не виконує з 2014 року, тобто з моменту введення тимчасової адміністрації а ПАТ «АктаБанк». Відповідно до умов договору укладеного між ПАТ «АктаБанк» та відповідачем, кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання 16.07.2016 року, а позовна заява подана позивачем 28.12.2020 року, тобто позивач звернувся до суду із позовом пропустивши при цьому строки позовної давності. Відповідач, як пересічний споживач банківських послуг, не може ефективно здійснити свої права та бути проінформованим про умови кредитування за кредитним договором, який викладений із застосуванням відсилкових норм, складних розрахунків, що потребує як значного часу, для розуміння викладених умов та правил, а тому просила відмовити в задоволені позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення борів» в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання, у якому просив розглядати справу у його відсутності та задовольнити позовні вимоги позивача на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, представник відповідача надала до суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача, в якій провила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 17 липня 2013 року між ПАТ «АКТАБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0861064102/Т/972127 (а. с. 4-5). Матеріалами справи підтверджується, що 23 березня 2018 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №2, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ПАТ «АКТАБАНК» права грошової вимоги між кредитором та боржником (а. с. 18-19). Відповідно до витягу з Додатку № 1 до Договору № 2 про відступлення прав вимоги від 23.03.2018 року Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 27 436 грн. 00 коп., з яких: 13 334 грн. 00 коп. - заборгованість за основним боргом; 01 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами; 11 551 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією; 2550 грн. 00 коп. - штрафи, пені (а. с. 20). Згідно із умовами Кредитного договору № 0861064102/Т/972127 від 17 липня 2013 року позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами.\~ Також судом встановлено, що відповідач не виконав свого зобов`язання та після відступлення позивачу права вимоги до відповідача, не було здійснено жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Крім того, з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 23.03.2018 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Згідно із наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором за період з 23 березня 2018 року по 30 листопада 2020 року складає 27 436 грн. 00 коп., з яких: 13 334 грн. 00 коп. - заборгованість за основним боргом; 01 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами; 11 551 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією; 2550 грн. 00 коп. - штрафи, пені (а. с. 14). ТОВ «ФК «ЄАПБ», який набув права грошової вимоги, 27.03.2018 року на адресу відповідача, яка зазначена у кредитному договорі, простою кореспонденцією були надіслані належним чином засвідчені повідомлення про відступлення права вимоги та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних (а. с. 15). Пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просив стягнути заборгованість за основним боргом, заборгованість за процентами, заборгованість за комісією та штрафи, пені. Згідно із ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Згідно із ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом, а у випадку порушення договірних зобов`язань в частині своєчасного повернення кредитних коштів також сплачувати відповідні штрафні санкції, які прямо передбачені наявними умовами кредитного договору. Перевіривши надані позивачем розрахунки та узявши до уваги умови кредитного договору, суд вважає доведеним обставину порушення відповідачем умов такого кредитного договору в частині своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни. Відповідно до ч. 1 ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1\~ст. 1084 ЦК України). Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3\~ст.1079 ЦК України\~визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Згідно із п. 5 ч. 1\~ст.\~1\~Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» факторинг є фінансовою послугою. Частиною 1\~статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ. Навіть при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримала вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора ПАТ «АКТАБАНК», які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, [PERSON] не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Відповідно до правової позиції, яка висловлено Верховним Судом України в постанові від 25 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме 23.03.2018 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. З інформації бази даних Державного реєстру фінансових установ, яка є у відкритому доступі, встановлено, що позивач є внесеним до такого реєстру, а відтак така особа має право на здійснення відповідних факторингових послуг. Таким чином, за вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд дійшов висновку, що між сторонами по справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язалася прийняти грошові кошти, та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум позичальнику у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять. Вимогами ч. ч. 1, 7\~ст.\~81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що заборгованість за основним боргом, яка становить 13\~334 грн. 00 коп. та заборгованість за процентами, яка становить 01 грн. 00 коп., підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи питання про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за комісією, штрафам, пені, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). Як вбачається зі змісту кредитного договору між позичальником та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати штрафів у разі прострочення позичальником строків погашення щомісячного платежу (стаття 3 Кредитного договору). Підпис відповідача під договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України. Тобто в цьому випадку розмір та підстави нарахування штрафу прямо передбачено договором, що укладений між сторонами, а його застосування, як виду цивільно-правової відповідальності, прямо передбачено нормами матеріального закону. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача штрафних санкцій та пені у розмірі 2 550 грн. 00 коп. Разом із цим, як вбачається з умов кредитного договору, ПАТ «АКТАБАНК» надало позичальнику кошти на споживчі потреби, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Згідно із ч. 5\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону\~про несправедливі умови в договорах. Відповідно до\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. За змістом\~ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до ч. 8\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачяться на користь споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені\~Постановою Національного\~банку України\~№168\~від 10.05.2007\~року (діяв на момент виникнення договірних правовідносин) визначає, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). В свою чергу відповідно до п. 17 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. В розумінні положень чинного законодавства України, зокрема,\~ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів. Згідно постанови Верховного суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16 положення пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Суд, вважає, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, проте, в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. При цьому банк нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення комісії за кредитним договором у розмірі 11 551 грн. 00 коп. не підлягають задоволенню. Що стосується заяви [PERSON] про застосування строку позовної давності, суд дійшов таких висновків За приписами ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України в постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13, за змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони прав на позов. Строк позовної давності починає відраховуватися з моменту відступлення права вимоги, а саме після підписання Договору № 2 відступлення прав вимоги від 23.03.2018 року, адже тільки з цього моменту позивач довідався про порушення відповідачем кредитних зобов`язань. Отже, загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 0861064102/Т/972127 від 17.07.2013 року має часові рамки з 23.03.2018 року по 23.03.2021 року. Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; первісний кредитор надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані відповідачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Крім того, згідно із п. 5.3. Кредитного договору № 0861064102/17972127 від 17 липня 201: року термін\~позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів користування кредитом, пені та/або штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 10 (десять) років. Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору №0861064102/17972127 від 17 липня 2013 року договір набирає чинності з дати його укладення та діє до виконання Сторонами належним чином і у повному обсязі всіх своїх зобов`язань за Договором. Враховуючи вищевикладене, наявні в матеріалах справи докази, а також те, що відповідачем порушено умови кредитного договору № 0861064102/17972127 від 17.07.2013 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основним боргом у розмірі 13 334 грн. 00 коп., заборгованості за процентами у розмірі 01 грн. 00 коп., штрафу та пені у розмірі 2 550 грн. 00 коп. підлягають задоволенню, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за комісією у розмірі 11 551 грн. 00 коп. необхідно відмовити з підстав їх недоведеності. Згідно зі ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1\~217 грн. 02 коп. (15 885 грн. 00 коп.*2102 грн. 00 коп./ 27 436 грн. 00 коп.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial