Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди. Свій позов мотивує тим, що між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» і ПрАТ «ВГП» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 083181 від 03.07.2014 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля [NUMBER] . 07.06.2015 року в місті [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Згідно з постановою Луцького міськранонного суду Волинської області від 02.07.2015 року особою винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання ДТП є водій [PERSON] Відповідно до акту виконаних робіт № АК00023037 від 28.07.2015 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить 40 668 грн 06 коп. ПрАТ «ПЗУ Україна» було визнано вищевказане ДТП страховим випадком та сплачено страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 40 668 грн. 06 коп. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання страхової події була забезпечена в ПАТ «Страхова компанія «УНІВЕРСАЛЬНА» за договором обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ 7209184, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб в 100 000 грн та франшизу у розмірі 510 грн. ПАТ «Страхова компанія «УНІВЕРСАЛЬНА» в порядку досудового врегулювання сплатило на користь ПрАТ «Страхова ПЗУ Україна» суму страхового відшкодування в розмірі 25 013 грн 97 коп. Враховуючи те, що різниця між фактичним розміром шкоди (40 668 грн 06 коп) і страховою виплатою (25 013 грн 97 коп), яку здійснило ПАТ СК «УНІВЕРСАЛЬНА», становить 15654 грн 09, то зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь ПрАТ СК «ПЗУ Україна». На підставі наведеного просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» страхове відшкодування в розмірі 15 654 грн. 09 коп та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача [PERSON] на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав викладених у відзиві на позов. Зокрема вказав, що 09.03.2016 року було укладено договір погашення заборгованості між ним та ПАТ «СК Універсальна». На даний час ним було сплачено усю суму боргу згідно з договором. Крім того, просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Третя особа ПАТ «СК Універсальна» в судове засідання не зявилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Розгляд справи проводиться у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч.2\~ст. 247 ЦПК України Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст.\~1166\~Цивільного кодексу (далі - ЦК) України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речову право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використанням, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно з п. 1 ч. 1 ст.\~1188\~цього Кодексу шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~22\~ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Судом встановлено, що між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» і ПрАТ «ВГП» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 083181 від 03.07.2014 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля [NUMBER] (а.с. 6-9). 07.06.2015 року в місті [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою Луцького міськрайонного суду від 02.07.2015 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП, визнано [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини. Згідно ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, невідповідність дій [PERSON] вимогам п. п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинно-наслідковому звязку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та вбачається вина останнього. Відповідно до акту виконаних робіт № АК00023037 від 28.07.2015 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить 40 668 грн 06 коп.(а.с. 18,19) ПрАТ «ПЗУ Україна» було визнано вищевказане ДТП страховим випадком та сплачено страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 40 668 грн. 06 коп, що підтверджується платіжними дорученнями №33949 від 09.07.2015 року та №34871 від 14.08.2015 року (а.с. 27,28) Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання страхової події була забезпечена в ПАТ «Страхова компанія «УНІВЕРСАЛЬНА» за договором обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ 7209184, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб в 100 000 грн та франшизу у розмірі 510 грн. ПАТ «Страхова компанія «УНІВЕРСАЛЬНА» в порядку досудового врегулювання сплатило на користь ПрАТ «Страхова ПЗУ Україна» суму страхового відшкодування в розмірі 25 013 грн 97 коп. За змістом\~статті 993 ЦК України\~та\~статті 27 Закону України «Про страхування»\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1\~ст.1188 ЦК України). Згідно зі ч. 2\~ст. 1192 ЦК України\~розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення\~ЦК України\~факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до\~статті 999 ЦК України\~законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним\~Законом № 1961-IV. Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності\~Закон № 1961-IV\~(стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5). За змістом статей\~9,\~22-28,\~35 Закону № 1961-IV\~настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. При цьому в\~Законі № 1961-IV\~визначено порядок розрахунку шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до\~статті 29 цього Закону\~у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092\~(далі - Методика). Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за\~Законом № 1961-IV\~має сплатити страховик як страхове відшкодування. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу, - це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми, з урахуванням зносу транспортного засобу та в разі якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Також згідно зі\~статтею 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. При цьому страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілому, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого відшкодування. Такий правовий висновок викладено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року. Отже, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі\~статті 1194 ЦК України\~має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи те, що різниця між фактичним розміром шкоди (40 668 грн 06 коп) і страховою виплатою (25 013 грн 97 коп), яку здійснило ПАТ СК «УНІВЕРСАЛЬНА», становить 15654 грн 09, то зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь ПрАТ СК «ПЗУ Україна». Суд не бере до уваги посилання відповідача на ту обставину, що ним було сплачено позивачу усю суму боргу згідно з договором погашення заборгованості, оскільки відповідач не надав докази, що виконав умови договору про порядок погашення заборгованості від 09.03.2016 року. Крім того, відповідачем заявлялася вимога про застосування позовної давності до вимог позивача, посилаючись на те, що право вимоги у порядку регресу виникло у позивача з моменту страхової виплати, а саме: починаючи з 09.07.2015 року по першому платежу та з 14.08.2015 року по другому платежу. Відтак вказує, що останнім днем закінчення строку позовної давності 14.08.2018 року. Позивач з позовом звернувся 12.09.2018 року, тобто з пропуском трирічного строку. Відповідно до ст.ст.\~256,\~257 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1\~ст.261 ЦК України\~установлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Твердження відповідача у запереченнях і відзиві на позовну заяву суперечливі: то вказує, що ним сплачено цю суму боргу згідно з договором, то просить застосовувати строки позовної давності. З документів справи вбачається, що відповідач не заперечував проти погашення вказаного боргу перед страховою компанією, про що свідчить договір від 09.03.2016 року, у якому зазначено порядок відшкодування шкоди згідно графіку і відповідальність за його невиконання (а.с. 73,74). Відповідач умов даного договору не виконав, борг не повернув, а тому страхова компанія 03.11.2017 року звернулася до нього з вимогою про відшкодування майнової шкоди (а.с.34,35). За таких обставин суд прийшов до висновку, що відповідач визнавши свою відповідальність перед страховою компанією, що відображено у договорі від 09.03.2016 року (а.с. 73,74), і не виконавши умов даного договору, перервав строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, а тому в даному спорі строк позовної давності не пропущений і у суду немає жодних підстав його застосовувати.

Outcome: approved