Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Позивач ТОВ «Місто для людей Енергодар» звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01.08.2018 р. по 01.01.2020 р. в розмірі 6615,04 грн., суму сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування вимог позову позивач зазначає, що рішенням виконкому Енергодарської міської ради №161 від 06.06.2018 р. ТОВ «Місто для людей Енергодар» починаючи з 01.08.2018 р. обслуговує багатоквартирні будинки в місті Енергодарі. 08.06.2018 р. було укладено Договір №08/06/2018-27 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком між ТОВ «Місто для людей Енергодар» та від імені співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] - міським головою міста Енергодара Музикою П.О. якого уповноважено на укладання цього договору пунктом 3 рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 06.06.2018 року №161. Відповідно до вказаного Договору на співвласників багатоквартирного будинку покладено обов`язок сплачувати за надані послуги з управління багатоквартирним будинком. Пунктом 5 Договору визначено розмір і форму оплати послуг управителя відповідно до якого, замовник сплачує за надані послуги управителем щомісяця додатково до встановленого тарифу на житлово-комунальні послуги для житлових та нежитлових приміщень в розмірі 6,40 гривні на місяця за 1 квадратний метр у загальній площі житлового або нежитлового приміщенні у об`єкті яке перебуває у власності або у користуванні кожного зі співвласників. На відповідача було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] та за період з 01.08.2018 р. по 01.01.2020 р. мешканцю багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] надано послуги з управління багатоквартирним будинком за які кожного місяця повинно бути сплачено суму у 413,44 грн., яка розраховується за формулою: тариф х загальну площу квартири. Відповідач не здійснила оплату за надані послуги з управління багатоквартирним будинком в наслідок чого виникла заборгованість, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом (а.с.2-5). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 11.01.2021 р. по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.22-22зворот). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 26.03.2021 р. підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд по суті (а.с.29-29зворот). Відповідачем [PERSON] надано до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими, просить в їх задоволенні відмовити. На обґрунтування заперечень, відповідач посилається на невідповідність умов Договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №08/06/2018-27 від 08.06.2018 р. положенням законодавства, а також те, що 08.06.2019 р. закінчився строк його дії. Вважає безпідставним розрахунок наданий позивачем враховуючи недоведеність обґрунтованості тарифу, відсутність доказів фактичного надання позивачем послуг та кошторису витрат, на порушення процедури затвердження тарифу на послуги визначеного у Договорі. Вказує на обов`язковість передачі в управління майна за актом приймання-передачі майна з визначенням його стану та технічних характеристик, докази існування якого відсутні. Зазначає на відсутність рішення Енергодарської міської ради про затвердження прибудинкової території житлового будинку в якому вона проживає. Також, позивачем не було доведено до її відому інформації про послуги та їх вартість, норми споживання, порядок надання послуг. Вважає, що з нею, як зі споживачем, позивач повинен був укласти індивідуальний договір, однак цього не зробив. Вимоги позову про стягнення з неї витрат з правничої допомоги вважає безпідставними вказуючи на не доведення як їх розміру так і їх понесення позивачем (а.с.36-40). Позивачем ТОВ «Місто для людей Енергодар» надано до суду відповідь не відзив в якому доводи відповідача вважає неприйнятними, вимоги позову обґрунтованими, зазначаючи наступне. Договір про управління багатоквартирному будинком №08/06/2018-27 укладено від імені співвласників багатоквартирного будинку міським головою Музика П.О. з ТОВ «Місто для людей Енергодар» на підставі рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради, а отже він є колективним та його примірник знаходиться у сторін Договору, а отже у позивача відсутній обов`язок надсилання його примірнику кожному співвласнику. Враховуючи те, що Договір про управління багатоквартирному будинком №08/06/2018-27 є колективним посилання відповідача на положення законодавство які стосуються індивідуального договору зі споживачами вважає некоректними. В заперечення посилань відповідача на відсутність Акту приймання-передачі об`єкта в управління з управління зазначає на надання до матеріалів справи такого Акту приймання-передачі об`єкта з управління в управління за адресою [ADDRESS] . З підстав і того, що Договір про управління багатоквартирному будинком №08/06/2018-27 укладався за результатами проведеного конкурсу, посилання відповідача на не укладання з нею індивідуального договору вважає безпідставними. Ціна тарифу у Договорі встановлювалась Енергодарською міською радою окремо за кожним будинком, а отже посилання відповідача щодо невідповідність визначеного в ньому тарифу вимогам законодавства вважає недоречним враховуючи і те, що не є предметом позову визначена сума оплати. Також зазначає на те, що не є предметом позову відсутність рішенням виконкому Енергодарської міської ради про затвердження прибудинкової території житлового будинку в якому проживає відповідач, а отже посилання на це відповідача безпідставні. Відомості про укладання Договору про управління багатоквартирним будинком містилися у вільному доступі на веб-сайті Енергодарської міської ради і власники багатоквартирного будинку мали можливість з ним ознайомитися. Сама відповідач не зверталась до позивача з заявою про надання інформації про тариф його структуру, норми споживання та порядок надання послуг, у встановленому порядку, а отже посилання на ненадання їй відповідної інформації не містять підґрунтя. Претензій щодо якості послуг, їх ненадання позивачем чи надання не в повному обсязі від позивача до позивача не надходило. Вказує, що відповідачем не заперечується користування послугами наданими ТОВ «Місто для людей Енергодар», однак оплата за їх надання відповідач не здійснювала. Зазначає, що надання позивачем послуг підтверджується наданими Актами та Кошторисом понесених витрат, які надаються. Заперечення з приводу вимог про стягнення витрат з правничої допомоги вважає безпідставними. Зауважує, що відповідачем не надано доказів на доведення своїх заперечень. Просить позовні вимоги задовольнити (а.с.53-57зворот). В судове засідання представник позивача ТОВ «Місто для людей Енергодар» не з`явився, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи без його участі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала з підстав зазначених у відзові та позов, в їх задоволенні просить суд відмовити. Зустрічного позову відповідачем надано не було. Вислухавши пояснення відповідача, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. Частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Встановлено, що Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради 06.06.2018 р. прийнято рішення №161 «Про призначення управителя багатоквартирних будинків», виконавцем послуг з управління багатоквартирними будинками визначено ТОВ «Місто для людей Енергодар» за об`єктом конкурсу №1 та за об`єктом конкурсу №2 і уповноважено міського голову Музику Павла Олексійовича , від імені співвласників багатоквартирного будинку підписати з ТОВ «Місто для людей Енергодар» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за кожним багатоквартирним будинком що входив в об`єкт конкурсу №1 та конкурсу №2, строком на один рік (а.с.7). Судом не встановлено наявності доказів якими зазначене вище рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради №161 від 06.06.2018 «Про призначення управителя багатоквартирних будинків» визнано недійсним чи його скасовано, у встановленому законом порядку. До суду позивачем таких вимог не заявлялось. Відповідно до приписів положень частини 5 статті 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», який набрав чинності 01.07.2015 р., в разі, якщо управителя призначено на конкурсних засадах, ціна за послуги з управління багатоквартирним будинком визначається за результатами конкурсу, а договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Відповідно до частин 1, 3 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, яке виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до п.14 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільський, селищний, міський голова представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства. Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», із змінами, управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Відповідно до п.5 ст.13 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №150 від 13.06.2016 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.2016 р. за №893/29023, було затверджено «Порядок проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку» (далі - Порядок №150), приписами пункту 6 розділу V якого було визначено, що протягом п`яти календарних днів з дня прийняття виконавчим органом місцевої ради рішення про призначення управителя з переможцем конкурсу укладається договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком за кожним багатоквартирним будинком, що входив в об`єкт конкурсу, строком на один рік, який, від імені співвласників багатоквартирного будинку підписує уповноважена особа виконавчого органу місцевої ради, за рішенням якого призначається управитель. 08.06.2018 р. між співвласниками багатоквартирного будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , від імені яких діє Енергодарський міський голова Музика Павло Олексійович, якого уповноважено на укладання цього договору рішенням виконавчого комітету ЕМР від 06.06.2018 р. №161, згідно з Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», надалі іменовані - «Замовник», з однієї сторони та ТОВ «Місто для людей Енергодар», в особі директора Шепеленка Володимира Миколайовича, що діє на підставі Статуту, який надалі йменується - «Управитель», з іншої сторони, було укладено Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №08/06/2018-27 (далі - Договір №08/06/2018-27) (а.с.8-10зворот). Відповідно до п.3 Договору №08/06/2018-27, в управління передається майно об`єкта, що належить власникам (співвласникам) окремих приміщень на праві спільної власності (а.с.8). Про передачу Об`єкта за адресою: [ADDRESS] з управління в управління до ТОВ «Місто для людей Енергодар» (позивача по справі) складено відповідний Акт прийняття-передачі об`єкта в управління з управління - Додаток 1 до Договору (а.с.60-62), що спростовує посилання відповідача на його відсутність. Відповідно до п.20 та п.21 Договору №08/06/2018-27, надання послуг з управління багатоквартирним будинком розпочалось з 01.08.2018 р. та Договір діє до 08.06.2019 р. (а.с.10) і в силу положень ч.6 ст.11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», договір вважається продовженим на наступний однорічний строк, якщо за один місяць до закінчення строку дії жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про відмову від договору. Наявності такої відмови саме від сторін Договору, судом не встановлено, а отже посилання відповідача на закінчення його строку дії 08.06.2019 р. є безпідставними. Слід зазначити, що Договір №08/06/2018-27 є колективним, тому твердження відповідача, щодо необхідності укладання з нею, як споживачем, індивідуального Договору не містить за собою правового підґрунтя. Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком у разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу. Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватись виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку визначених таким договором. Відповідно до п.5 Договору №08/06/2018-27, сторони Договору погодились, що замовник сплачує за надані управителем послуги щомісяця додатково до встановленого тарифу на житлово-комунальні послуги для житлових та нежитлових приміщень 6,40 гривень на місяць за 1 квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у Об`єкті, яке перебуває у власності або користуванні кожного зі Співвласників (а.с.8). За змістом статей 15, 16 ЦК України, особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. У постанові від 16.11.2018 р. у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18), Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Судом не встановлено наявності доказів які б свідчили на те, що Договір №08/06/2018-27 припинено з підстав визначених як умовами самого Договору так і того, що скасовано чи визнано недійсним в цілому або частини його умов у встановленому законом порядку, і з підстав його невідповідності вимогам законодавства. Відповідачем не заявлялось до суду відповідних позовних вимог. Враховуючи, що відповідачем не спростовано дійсність Договору №08/06/2018-27 та його відповідність приписам законодавства не є предметом розгляду даної справи, суд не вбачає правових підстав надання аналізу відповідності Договору №08/06/2018-27 та визначеного в ньому тарифу положенням законодавства, у тому числі з тих підстав на які посилається відповідач. Відповідно до положень п.1 Договору №08/06/2018-27, управитель, зобов`язався надавати замовникові послуги з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях (далі - об`єкт), для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень (далі - мешканців об`єкта) у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості (далі - послуги), а замовник надає право управителю відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, а також відшкодовувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлінням об`єктом, у разі коли управитель отримав на такі витрати письмову згоду замовника. Відповідно до приписів положень ст.12, ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. №1875-IV в редакції від 26.11.2016 р., яка була чинна на час прийняття Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради рішення №161 від 06.06.2018 року та укладання Договору №08/06/2018-27, послуги, що відповідно до п.1 Договору №08/06/2018-27 зобов`язався надавати ТОВ «Місто для людей Енергодар», відносились до житлово-комунальних послуг. На час надання послуг з управління багатоквартирним будинком за Договором №08/06/2018-27, був чинним Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 09.11.2017 р. №2189-VІІІ, частиною 1 статті 5 якого, послугу з управління багатоквартирним будинком віднесено до житлово-комунальної послуги, яка включає в себе: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідачем не спростовано, що позивач - ТОВ «Місто для людей Енергодар» з дати визначеної Договором №08/06/2018-27, тобто з 01.08.2018 р. по дату за яку позивач просить стягнути заборгованість, тобто - по 01.01.2020 р. є надавачем послуг з управлення багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] . При цьому, зміст приписів ч.3 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, свідчить на те, що обов`язок інформування споживача про перелік житлово-комунальних послуг, фактичні витрати та виконані (надані) роботи (послуги), наявний лише в разі якщо споживач звернувся з такою вимогою, що заперечується позивачем та наявності доказів звернень з якою до позивача зі сторони відповідача суду надано не було, а отже такі посилання відповідача суд вважає безпідставними. Слід зазначити, що зобов`язання виникають з підстав встановлених ст.11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.ст.509, 525, 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до п.1, п.5 ч.2 ст.7 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до приписів статті 9 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Обов`язок щодо оплати споживачами житлово-комунальних послуг, закріплений також у статтях 67, 68 Житлового кодексу Української РСР, якими передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймачі (власники) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до пунктів 1, 5 частини 1 статті 7 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, споживач має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п.1); на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості (п.5). Відповідно до правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 р. у справі №6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 р. у справі №751/3840/15-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, при цьому, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг укладеного безпосередньо зі споживачем послуг, само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до правової позиції викладеної в постановах Верховного Суду від 20.04.2016 р. у справі №6-2951цс15, від 26.09.2018 р. у справі №750/12850/16-ц, від 06.11.2019 р. у справі №642/2858/16, зобов`язання оплатити житлово-комунальні послуги виникає у будь-якого споживача, якщо ці послуги були фактично надані (а не тільки нараховані). Отже, обов`язок відповідача щодо сплати послуг не залежить від обставин укладення договору безпосередньо з самим споживачем та не є підставою для їх несплати за відсутності відповідного договору, а залежить від того, чи були такі послуги надані та їх обсяг. Відповідно до даних Довідки №132 від 11.01.2021 р. відповідач з 18.07.1980 р. є зареєстрованою у за адресою: [ADDRESS] (а.с.21), проживання у вказаній квартирі і у період за який позивач просить стягнути заборгованість, відповідачем не заперечується. Позивачем заявляється до стягнення з відповідача заборгованість за період з 01.08.2018 р. по 01.01.2020 р. по особовому рахунку № [NUMBER] відкритого на відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в загальній сумі 6615,04 грн., яка складається із щомісячних платежів у вказаний період в розмірі 413,44 грн., оплата по якому відповідачем не здійснювалась, що вбачається із розрахунку наведеного у Довідці №01/656-03 від 05.11.2020 р. наданого позивачем (а.с.6). При цьому, на підтвердження понесення витрат по наданим послугам з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] , позивачем надано відповідні Акти (а.с.67-147) та Кошторис фактичних витрат з управління багатоквартирним будинком (а.с.63), на спростування відомостей у яких відповідачем будь-яких доказів не надано, клопотань про їх витребування в разі неможливості їх самостійного надання, відповідачем суду не заявлялось. Відповідач заявляючи про свою незгоду із наданим позивачем розрахунком, контр розрахунок не надано, як і не надано доказів посилань на ненадання позивачем послуг з управління багатоквартирним будинком або їх надання не в повному обсязі. Клопотань про призначення у справі експертиз на доведення необґрунтованості наданого позивачем розрахунку або своєї позиції стосовно ненадання позивачем послуг, суду відповідачем не заявлялось. З аналізу наявних у справі матеріалів судом не встановлено наявності доказів які б доводили заперечення відповідача та спростовували докази надані позивачем на доведення надання відповідачу послуг з управління багатоквартирним будинком, а отже і обов`язок щодо їх сплати. Таким чином, суд не вбачає підстав для неприйняття наданого позивачем розрахунку заборгованості з послуг управління багатоквартирним будинком, оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, надання позивачем послуг з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] у період з 01.08.2018 р. по 01.01.2020 р., у квартирі 10 якого проживає відповідач та оплату з надання яких відповідач не здійснювала, у зв`язку з чим наявна заборгованість в розмірі 6615,04 грн.. Даних, що вказаний розмір заборгованості з наданих позивачем послуг з управління багатоквартирним будинком, на дату розгляду справи судом, відповідачем сплачено на користь позивача повністю або частково у добровільному порядку, матеріали справи не містять. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Таким чином, встановивши, що вимоги позивача є обґрунтованими, суд не вбачає підстав для надання аналізу іншим аргументам на які посилається відповідач в заперечення вимог позивача, враховуючи і те, що відповідачем не надано доказів на доведення інших його заперечень. Згідно приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення. Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до платіжного доручення №764 від 15.12.2020 р., позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн. (а.с.1). Враховуючи доведення понесення позивачем витрат зі сплати судового збору, положення ст.141 ЦПК України, висновок суду про задоволення позовної вимоги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат з правничої допомоги про які просить позивач, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями частин 1 та 2 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п.1 ч.2); розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п.2 ч.2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до положень ч.4 ст.10 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справи, суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі - ЄСПЛ). ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції, зокрема у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (п.95), в рішенні у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (п.268) (заява № 19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Згідно з пунктом 4 частини статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 р. у №5076-VI, із змінами визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представником позивача до матеріалів справи надано Договір про надання правової допомоги №02/01/2020 від 02.01.2020 р. (а.с.11-16), Додаткова угода №1 до вказаного договору про зміни до п.4.2 в якому визначено розмір правничих послуг в сумі 1000 грн. з додатком №1 - Перелік Боржників в якому крім відповідача зазначено і інших осіб (а.с.45-46), Платіжне доручення №681 від 29.10.2020 р. на суму 750 грн. (а.с.17), Договір про надання правової допомоги №65 (а.с.64-65зворот). Разом з тим, зазначені докази, самі по собі та у сукупності з наведеними в них даними, не доводять, що витрати з правничої допомоги були фактично понесені позивачем враховуючи, у тому числі, відсутність переліку складових послуг та їх вартості, які було надано за вказаний у Договорі розмір винагороди, її невідповідність розміру із даними платіжного доручення яке, при цьому не містить посилань, що воно стосується надання правничої допомоги за зазначеним Договором з правничої допомоги та у цій конкретній справі або є його складовою, як не містить такого посилання і сам Договір. А отже і безпідставним є зазначення розрахунку витрат на професійну правничу (правову) допомогу у позовні заяві (а.с.3зворот). Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат з правничої допомоги. На підставі викладеного та

Outcome: approved