Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

позивач публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі ПАТ «Державний ощадний банк України») звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до укладеного між ними кредитного договору № 616500/210217 від 21 лютого 2017 року відповідач отримав кредит в сумі 30'000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 28% річних, у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну карту та зобов'язався повернути ці кошти і сплатити відсотки в порядку і в терміни, встановленні договором. Однак [PERSON] не виконує належно взятих на себе зобов'язань щодо вчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 34'240,69 грн., яку позивач і просить з нього стягнути. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі; не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач повторно у судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомив, а тому відсутні підстави вважати їх поважними. Відзиву на позовну заяву не подав. За даних обставин наявні усі підстави, визначені частиною 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), для ухвалення заочного рішення у справі на підставі частини 4 ст. 223 ЦПК України. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, з огляду на наступне: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (частина 1 ст. 13 ЦПК України) 21 лютого 2017 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 616500/210217 у формі заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використання електронного платіжного засобу (платіжної карти) та заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, згідно з яким йому встановлено кредитний ліміт в сумі 30'000 грн. строком на 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 28 % річних. Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (частина 1 ст. 530 ЦК України). Із статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Всупереч вказаним вище вимогам закону та умовам кредитного договору відповідач неналежно виконує свої зобов'язання перед позивачем, та у встановлений у цьому договорі строк, кредитних коштів не повернув, процентів за користування коштами не сплатив, внаслідок чого, станом на 17 листопада 2017 року, у нього утворилась заборгованість у розмірі 34'240,69 грн. з яких 29'900,56 грн. - сума несплаченого кредиту; 3'616,74 грн. непогашені відсотки; 688,12 грн. - нараховані доходи за кредитом; 9 грн. - сума прострочених нарахованих доходів; 26,27 грн. - сума інфляційних витрат та 3% річних за користування коштами. Про це свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості. За таких обставин, має місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення з нього вказаної заборгованості. В силу статті 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved