Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду 04.08.2015 року з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 525-А-024-В6 (відповідно до додаткової угоди № 1 реєстраційний номер було змінено на 10408882000), згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у сумі 24752,00 дол. США, на строк з 15.09.2006 року по 14.09.2013 року. 03 березня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов`язань АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору. Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного договору поруки № 525-А-024-В6/3 від 15.09.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» як кредитором та [PERSON] як поручителем, [PERSON] як позичальником, згідно з яким поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору № 10408882000 від 15.09.2006 року, укладеного між кредитором та позичальником. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, за всіма зобов`язаннями останнього за договором. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Відповідач [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 13.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 437593, 60 грн., з яких: тіло кредиту - 217191,25 грн.; відсотки - 118617,93 грн.; пеня - 95096,07 грн.; 3 % річних по тілу кредиту - 5276,08 грн.; 3 % річних по відсоткам - 1412,23 грн.. На підставі вищевикладеного позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість за кредитним договором № 10408882000 від 15.09.2006 року у розмірі 437593, 60 грн., з яких: тіло кредиту - 217191,25 грн.; відсотки - 118617,93 грн.; пеня - 95096,07 грн.; 3 % річних по тілу кредиту - 5276,08 грн.; 3 % річних по відсоткам - 1412,23 грн., а також всі судові витрати покласти на відповідачів. Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. За заявою відповідача [PERSON] судом 06.08.2020 року заочне рішення було скасовано, справа призначена до судового розгляду в загальному порядку. Ухвалою суду від 06 серпня 2020 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, з боку позивача, було залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Довіра та гарантія» . Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про проведення судового засідання про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідачки [PERSON] . Також надала суду відзив на позовну заяву в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання за зареєстрованим місцем проживання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та без подання відзиву. Відповідно до ст. 187 ЦПК України виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Довіра та гарантія» не направила в судове засідання свого представника, причини неявки представника суду не повідомила. Згідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Судом ухвалено про проведення судового розгляду за відсутності учасників справи за наявними в матеріалах цивільної справи документами. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши позиції сторін та докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, приходить до наступного. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено парафом 2 цієї глави і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Договором про надання споживчого кредиту № 10408882000 від 15 вересня 2006 року (п.1.1, п.1.2 п.п.1.2.1, п.1.3 п.п.1.3.1) передбачено, що Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» зобов`язується надати [PERSON] , а [PERSON] зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 24752.00 дол. США 00 центів, та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Кредит був наданий на строк 3 15.09.2006 року по 14.09.2013 року. За використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлється у розмірі 11.00% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до п.9.2 договору. (а.с. № 8-12). Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.4.1 договору про надання споживчого кредиту № 10408882000 від 15 вересня 2006 року позичальник зобов`язаний використати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, повернути одержаний кредит та сплатити нараховані банком проценти, комісії та інші платежі у порядку та терміни, встановлені договором. (а.с. №8-12). Пунктом 7.1 договору про надання споживчого кредиту № 10408882000 від 15 вересня 2006 року за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених цим договором, зокрема термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини, та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражається у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, і розраховується за методом «факт/360», передбачає що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів, але в будь-якому виді такий розмір пені не може перевищувати розмір встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. Частиною 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договором поруки № 525-А-024-В6/3 від 15 вересня 2006 року п.1.3, п.1.4, встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі, за повернення основної суми боргу, процентів, за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених в вищеназваному кредитному договорі. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. (а.с. № 13). Договір є обов`язковим для виконання сторонами(ч.1 ст. 629 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено , що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Довідкою тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» за вих. від 13.07.2015 року підтверджується, що заборгованість по кредитному договору № 10408882000 станом на 13.07.2015 року, складає 437593,56 грн., з яких: 217191,25 грн. - тіло кредиту; 118617,93 грн. - відсотки; 95096,07 грн. - пеня; 3% від простроченої заборгованості по тілу - 5276,08 грн.; 3 % від простроченої заборгованості по відсотках - 1412,23 грн..(а.с. № 6). Згідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає доведеним та документально підтвердженим факт утворення відповідачем по справі [PERSON] заборгованості у розмірі 437593,56 грн. в результаті не виконання умов кредитного договору. Разом з тим, суд приймає до уваги заперечення по суті позовних вимог, які надані суду відповідачкою [PERSON] в відзиві на позовну заяву з огляду на наступні обставини. 15.09.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» ( правонаступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] , був укладений кредитний договір № 525-а-024-В6, відповідно до дода\-ткової угоди № 1 реєстраційний номер було змінено на № 10408882000), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 24 752,00 доларів США на строк з 15.09.2006 року по 14.09.2013 року. 15 вересня 2006 року між позивачем і [PERSON] , в забезпечення виконання обов`язків по кредитному договору було укладено договір поруки № 525-А-024-В6/3, за яким відповідачка зобов`язалася забезпечити виконання зобов`язання боржника за кредитним договором. Як вбачається із договору поруки № 525-А-024-В6/3 від 15.09.2006 року, а також графіка погашення кредиту до цього договору згідно додатку № 1 термін повернення кредиту не пізніше 14.09.2013 року. Однак, позивач звернувся з позовною заявою до суду про сплату заборгованості за кредитом з відповідача [PERSON] і до поручителя [PERSON] про сплату заборгованості за кредитом лише 08.07.2015 року. Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку установленого договором поруки ( перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку вико\-нання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя ( друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Тобто строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову) кредитор вчиняти не може. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Вказаний правовий висновок був зроблений Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року, у справі № 6-53 цс 14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Правовий висновок є обов`язковим для врахування судами при розгляді аналогічної категорії справ. В матеріалах справи відсутні докази того, що первісний кредитор, або наступний кредитор зверталися до відповідачки [PERSON] з вимогою про погашення заборгованості за договором кредиту № 525-а-024-В6 ( реєстраційний номер змінено № 10408882000), як поручителя по договору протягом строків, передбачених ст.559 ЦК України. Враховуючи викладене,на підставі ст.559 ЦК України - вимога про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів [PERSON] та [PERSON] не підлягає задоволенню з тих підстав, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовними вимогами до [PERSON] , як до поручителя за договором. Суд дійшов до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором кредиту. Оскільки позивач був звільнений від оплати судового збору за подання позовної заяви, то згідно до ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 3654 грн. 00 коп., згідно ставок викладених ст. 4 Закону України «Про судовий збір», які були чинними на момент звернення позивача до суду з позовною заявою, тобто станом на 04.08.2015 року. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial