Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

позивач Сихівська РА ЛМР звернувся в суду із позовом, у якому просить: відібрати дитину [PERSON], [INFO], від матері [PERSON], без позбавлення її батьківських прав, з переданням дитини органу опіки і піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради для влаштування її під сімейну форму опіки; стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], на користь Приватного закладу «Дитячий заклад «Надія» у твердій грошові сумі у розмірі 900 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 листопада 2017 року з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону. В обґрунтування позиву покликається на те, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини позивача розглянуто питання про доцільність відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав. Комісією прийняла висновок про доцільність відібрання від [PERSON] дитини без позбавлення її батьківських прав, у зв'язку із тим, що в ході розгляду цього питання було представлено ряд документів, які свідчать про неналежне виконання матір'ю батьківських обов'язків. Зокрема, відповідачка не відвідує дитину, самоусунулась від виконання батьківських обов'язків, не переживає за життя, здоров'я, майбутнє дочки, матеріально не забезпечує, не створила належних умов для проживання дитини, дитина з народження перебуває у державних закладах, чим порушується право дитини на проживання у сім'ї та враховано особу матері. На даний час дитина перебуває у третьої особи. При задоволенні позову просить стягнути з відповідача аліменти. У відповідності до ст. ст. 164, 170, 182 Сімейного кодексу України, просить позов задовольнити повністю. У вступному слові представник позивача надав пояснення щодо предмету позову, які є аналогічні змісту письмових, викладених у позовній заяві. 07 березня 2018 року відповідачкою подано в суд відзив, який містить заперечення на позов. Так, [PERSON] має намір добросовісно виконувати свої батьківські обов'язки по щодо дитини. Зокрема, дочка зареєстрована за адресою реєстрації матері. Остання створила належні умови для проживання дочки. Відповідно до норм Декларації ООН прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» та сімейного кодексу України: дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Саме на цей аргумент у свої заперечення на позов покликається відповідачка. Атмосферу любові, моральної та матеріальної забезпеченості може дати дитині лише матір. З дотримання норм вказаних законодавчих актів, просить у позові відмовити. 20 грудня 2017 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначеного підготовче засідання, яке надалі неодноразово відкладалось з поважних причин. 05 липня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просить такі задовольнити. У судовому засіданні сторона відповідача заперечили проти позову з підстав наведених у відзиві на позов. Наполягають на відмові у позові. У судовому засіданні представники третьої особи підтримали позов та просять такий задовольнити. Додатково пояснили, що матір тричі на рік відвідує дитину. Неодноразово відповідачка писала заяви, що забере дитину із дитячого будинку, однак так і не зробила до цього часу. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження /арк. спр. 5/. Реєстрація народження неповнолітньої [PERSON] була проведена відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України /арк. спр. 7/. Однак, з 28 листопада 2017 року дитина разом із матір'ю зареєстрована за адресою - [ADDRESS], що підтверджено довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописки / арк. спр. 50/. У зв'язку із не проживанням дитини з народження із матір'ю, а у державних закладах, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо особистих немайнових прав і обов'язків батьків відносно дітей, що регулюється статтею 150, 164, 170 Сімейного кодексу України Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток; поважати дитину; забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 цього ж Кодексу, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, якщо вони ухиляються від виконання обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. При вирішенні даної справи судом враховується, що підставою для відібрання дитини у відповідачки стало неналежне виконання нею батьківських обов'язків відносно дочки. Повертаючись до обставин справи, яка розглядається, суд відмічає, що дитина не проживає із матір'ю з народження та знаходиться на даний час у дитячому будинку. Дана обставина визнана учасниками справи, а тому не підлягає доказуванню у відповідності до ч. 1 ст. ст. 82 ЦПК України. Разом із тим, це також стверджено доказами, що містяться у матеріалах справи, які підтверджуються влаштування з народження малолітньої дитини [PERSON]. в комунальний дитячий заклад, заява матері про прийняття дитини у будинок дитини, про переведення дитини у інший дитячий будинок та на даний час перебування дитини у третьої особи /арк. спр. 9-16/. У зв'язку з наведеним суд відхиляє аргументи відповідачки щодо реєстрації дитини за місце реєстрації і проживання матері, адже таке здійснено лише 28.11.2017 після неодноразових зобов'язань [PERSON], які вона писана позивачу у 2012 та 2014 роках /арк. спр. 18, 19/. Таким чином, після подання позивачем позову до суду, відповідачка здійснила реєстрацію дитину, однак така, сама по собі, не свідчить про належність виконання батьківських обов'язків матір'ю, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Так, згідно з актів обстеження житлово-побутових умов від 08 червня 2010 року та 17 жовтня 2017 року умови проживання за адресою - [ADDRESS] наступні: в помешканні брудно, розкинені різні речі, меблі поламані, частково зірваний паркет , квартира потребує термінового санітарного ремонту. Для проживання та розвитку дитини не створено належних умов. Відповідачкою на заперечення обставин щодо незадовільних умов проживання подано акт перевірки житлових умов заявника від 03 березня 2018 року, який містить висновок комісії ЛКП «Дністер» про те, що квартира [ADDRESS] знаходиться у задовільному стані /арк. спр. 51/. Попри те, вказаний доказ суд оцінює як окрема, так і в сукупності із іншими доказами, та приходить висновку, що такий не містить жодних відомостей про можливість проживання та виховання дитини у належних умовах. У поняття «задовільність стану квартири» комісія включає благоустрій квартиру через наявність таких речей як наявність котлу, газової плити та газової колонки. Однак такі речі не включають весь аспект належних, повноцінних умов для проживання та розвитку дитини. Таким чином, суд приходить висновку, що вказаний доказ остаточно слід оцінити критично, який спростовується іншими доказами у справі з цього питання. Разом із тим, дитина, яка перебуває у дитячому будинку, де вихователі займаються її виховання. Дитина навчається у школі та її навчання цікавляться також вихователі дитячого будинку. Матір відвідує дитину дуже рідко, так і при таких відвідування не цікавиться ані виховання, ані навчанням дочки, що підтверджено листами третьої особи та характеристикою із закладу навчання дитини /арк. спр. 22-24/. З цього питання була у судовому засіданні допитана [PERSON], яка пояснила що з матір'ю спілкується по телефону, рідко бачить її, не хоче повертатися до матері до закінчення навчання у школі. Разом із тим, суд установив, згідно з висновку органу опіки і піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 02 листопада 2017 року № 28 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглянуто доповідну записку начальника відділу у справах дітей про доцільність відібрання малолітньої дитини [PERSON]. від матері [PERSON] Розглянувши ряд документів та заслухавши пояснення матері, яка повідомила що через матеріальний стан та стан здоров'я, все таки старається відвідувати дитину, постійно зайнята неофіційними заробітками, дитина не хоче з нею спілкуватись, бо останній не цікаво з матір'ю, комісія вважає за доцільне відібрати дитину від матері без позбавлення її батьківських прав /арк. спр. 25/. Таким чином, враховуючи обставини встановлені судом та які викладені у висновку третьої особи - всі вони підтверджують доводи позивача, що наведені у позовній заяві щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по вихованню дітей, а відтак такі є обґрунтованими з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. У зв'язку із вищевикладеним, суд прийшов висновку, що відповідачка неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки відносно своєї дочки, безпричинно та свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, матеріально не допомагає, не цікавиться її фізичним, духовним, моральним розвитком, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан їх здоров'я, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки, а отже, позовна вимога про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, підставна, а відтак необхідно у відповідачки відібрати дитину [PERSON] без позбавлення батьківських прав та передати позивачу для подальшого влаштування її під сімейну форму опіки чи відповідний дитячий заклад. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми статей 150, 164, 170 Сімейного кодексу України, які регулюють спірні правовідносини та із врахування загальних положень на які посилалась позивач у позовній заяві. Щодо вирішення питання про стягнення аліментів у зв'язку із прийняттям позитивного рішення про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, суд прийшов наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 170 сімейного кодексу України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, без позбавлення батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з неї аліментів на дитину. Тобто, законодавцем прописано пряму імперативну норму права щодо одночасного вирішення питання про стягнення аліментів при задоволенні позову про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. ст. 180, 166 ч. 2, 3 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Окрім цього, відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01 липня 2018 року - 1559 грн, для дітей віком від 6 років до 14 років становить 1944 грн. За таких обставин, суд прийшов переконання, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Попри те, суд враховує матеріальне становище дитини, яка перебуває на повному державному утриманні; матеріальне становище відповідачки, яка працює, задоволення позовної вимоги про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, суд прийшов висновку, що з відповідачки необхідно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь третьої особи на утримання дитини [PERSON]., щомісячно, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону Згідно з ч.1 ст. 190 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.Таким чином, аліменти необхідно присудити з 16 листопада 2017 року. Таким чином, вирішення питання про стягнення аліментів, суд здійснює в інтересах дитини, а присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми, які містяться у ст. ст. 170, 181, 182 Сімейного кодексу України. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що позов підлягає до задоволенню повністю. Щодо вирішення питання про розподілу судових витрат, суд прийшов наступного. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінет Міністрів України. Таким чином, оскільки судом не встановлено інших осіб, які понесли судові витрати, а відтак судовий збір компенсується за рахунок держави. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved