Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

Позивач ТОВ «Запорізька пивна компанія» звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення вартості неповернутого майна. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. 17 жовтня 2012 року між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено договір поставки, на виконання якого видатковими накладними ФОП [PERSON] передано у тимчасове користування зворотну тару. Також, з метою популяризації, демонстрації, зберігання та реалізації продукції між ТОВ «Запорізька пивна компанія» та ФОП [PERSON] було укладено додаток до договору поставки. У передбачені договором та додатком строки ФОП [PERSON] тару не повернув. 03 квітня 2018 року ФОП [PERSON] припинено підприємницьку діяльність. Оскільки у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею, як за фізичною особою, позивач просить стягнути з відповідача на його користь вартість неповернутого майна у розмірі 31 217, 01 грн. Ухвалою суду від 17 травня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20 червня 2018 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду. У судове засідання представник позивача, повідомлений своєчасно та належним чином не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Вказав, що проти винесення заочного рішення не заперечує, на фіксуванні судового процесу не наполягає. Відповідач [PERSON], повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, не з'явився, причини його неявки суду невідомі. Направлені за його зареєстрованим місцем проживання конверти із судовими повістками повернулися до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Оскільки суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно та згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальнуваного технічного засобу. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 50 ЦК України, право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. 30 квітня 2009 року проведено державну реєстрацію Фізичної особи - підприємця [PERSON] 17 жовтня 2018 року між ТОВ «Запорізька пивна компанія» та ФОП [PERSON] укладено договір поставки продукції № ЗПК-1774, відповідно до п. 1 якого, постачальник зобов'язується поставити продукцію покупцю згідно із замовленням покупця, а покупець зобов'язується своєчасно приймати цю продукцію забезпечувати її вартість на умовах договору та повернути зворотну тару у строк та на умовах, передбачених договором. На виконання договору поставки за видатковими накладними № 100001602 від 06 грудня 2014 року, № 100012722 від 10 квітня 2015 року, № 100012142 від 27 червня 2015 року позивачем ФОП [PERSON] були передані з урахуванням ПДВ: балон вуглекислий «Оболонь» 20 л у кількості 1 шт. вартістю 780 грн.; кег 30 л «Оболонь» у кількості 2 шт. вартістю 1 920 грн за одиницю; кег 50 л «Оболонь» у кількості 1 шт. вартістю 1 920 грн. Згідно зі п. 6 договору, останній вступає в дію з моменту підписання і діє до 31 грудня 2012 року. Якщо за тридцять календарних днів до закінчення цього строку жодна із сторін письмово не повідомить про своє бажання розірвати договір або між сторонами не буде укладено новий договір, останній продовжується на тих самих умовах на наступний календарний рік. Відповідно до п. 6 розділу ІІ Договору поставки, вся тара повинна бути повернута покупцем постачальнику в термін не більше 20 діб з дня отримання продукції, а саме кеги в термін не більше 7 діб для теплих місяців (квітень - вересень) та 14 діб - для прохолодних місяців (жовтень - березень), а вуглекислотні балони - в термін не більше 30 діб. Проте ФОП [PERSON] у встановлені строки тару не повернув. Пунктом 4 розділу ІІ договору передбачено, що при зміні заставної ціни на зворотну тару, постачальник здійснює переоцінку залишків зворотної тари за власною ініціативою в односторонньому порядку без повідомлення покупця. Наказом директора ТОВ «Запорізька пивна компанія» від 17 червня 2016 року здійснено переоцінку заставної тари. Так, вартість одного кега 50 л. або 30 л. складає 3 600 грн. На виконання п. 7 договору щодо одностороннього розірвання договору, 07 липня 2017 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист про розірвання договору поставки від 17 жовтня 2012 року. Також, 02 березня 2017 року між ТОВ «Запорізька пивна компанія» та ФОП [PERSON] було укладено додаток до договору поставки, за яким постачальник передав покупцю торгове обладнання яке зазначене в акті приймання - передачі. Відповідно до п. 1.3, 2.3.12 додатку, передане за договором поставки обладнання, повинно було повернуто протягом десяти днів з дня закінчення дії договору поставки. За розрахунком суми заборгованості за договором поставки продукції № ЗПК-1774 від 17 жовтня 2012 року вартість неповернутого майна станом на 10 квітня 2018 року складає 31 217, 01 грн. Судом встановлено, що правовідносини ТОВ «Запорізька пивна компанія» та ФОП [PERSON] виникли із договору поставки. За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частини 1, 2 статті 712 ЦК). В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ч. 1 ст. 52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Оскільки договір поставки розірвано, ФОП [PERSON] не повернуто за договором поставки майно ТОВ «Запорізька пивна компанія», то вимога про стягнення вартості неповернутого майна з [PERSON] усього на загальну суму 31 217, 01 грн. підлягає задоволенню. У зв'язку із задоволенням основної вимоги, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1 762 грн., який сплачено позивачем при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved