Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Представник [PERSON] , який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути з державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, на користь [PERSON] , [INFO] , моральної шкоди в розмірі 500000 (п`ятсот тисяч) гривень. В обгрунтування позову вказав, що 10.11.2018 слідчим відділом Олександрівського районного відділення Знам`янського відділу поліції ГУНП України в Кіровоградській області було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201812031000620 за ч. 1 ст. 263 КК України відносно [PERSON] 28.11.2018 позивачу вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. У подальшому, 30.11.2018 прокуратурою Олександрівського відділу Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області затверджено обвинувальний акт стосовно [PERSON] . Далі розпочався судовий розгляд справи Олександрівським районним судом Кіровоградської області та вироком вказаного суду від 25.09.2019 позивача визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та виправдано у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим. Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 24.02.2020 вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 25.09.2019 залишено без змін. Право на відшкодування шкоди завданої фізичній особі незаконними діями, рішеннями чи бездіяльністю у сфері правосуддя виникає за умови постановлений судом виправдувального вироку, що і відбулося 24.02.2020, а саме, позивача визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано. Таким чином, позивач був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим він зазнав моральних страждань та у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання та досудового слідства, прокуратури і суду». Враховуючи, що перебування позивача під кримінальним переслідуванням тривало майже 15 місяців, судові засідання у справі для нього носили характер моральних страждань, позивач вважає, що розмір відшкодування не може бути меншим ніж 500 000 грн. Зокрема, притягненням до кримінальної відповідальності був порушений нормальний ритм життя позивача, порушені його плани, постраждала його репутація як громадянина та сім`янина, позбавлено можливості забезпечувати сім`ю всім необхідним, в тому числі матеріально, завдано безповоротної шкоди його фізичному та психічному здоров`ю, яке і без того в силу віку та хронічних хвороб не є бездоганним. Окремо зазначив, що здоров`ю позивача були завдані негативні наслідки, оскільки він дуже сильно хвилювався, переносив нервові стреси кожного судового засідання, які призвели до виникнення захворювань в тому числі нових, систематично приймав заспокійливі препарати та препарати для стабілізації кров`яного тиску. Внаслідок перенесених нервових стресів виникли ускладнення стану здоров`я, різко підвищився артеріальний тиск до критичного 230/140, а за таких умов існує ризик розвитку інфаркту або інсульту. Виникли болі в області серця, головний біль, тошнота, слабкість, запаморочення. Також, у результаті незаконного порушення кримінального провадження проти позивача, були обмежені його права як мисливця та вилучено всю його мисливську зброю. Таким чином, незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування прокуратури, завдали позивачу значних моральних втрат, призвели до порушення стану його здоров`я, нормальних життєвих зв`язків, і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя у подальшому в тому числі і підтримання стану здоров`я. Ухвалою судді від 25.05.2020 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження (а.с. 21-22). Представником ГУНП в Кіровоградській області подано відповідь, в якій останній просив відмовити в задоволенні позову (а.с. 35-40). Представником прокуратури подано відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити в позові до прокуратури, рішення про відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] прийняти у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с. 52-58). Представниками Державної казначейської служби України подано відзиви на позов, в яких просили відмовити позивачу у задоволенні позову повністю (а.с. 76-79, 81-83). Ухвалою суду від 26.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 67-68). Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник надав заяву про розгляд справи без їх участі, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 110). Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення якого повідомлялися належним чином. Крім того, прокурором надано до суду клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату, оскільки згідно виданої довіреності, представляти інтереси в суді відповідача Кіровоградську обласну прокуратуру мають право начальник Олександрівського відділу Знам`янської місцевої прокуратури Чабаненко М.В., якого з 01.10.2020 звільнено з займаної посади, а також прокурор відділу [PERSON] , який з 07.10.2020 перебуває на лікарняному (а.с. 109). Разом з тим, суду не надано доказів на підтвердження зазначених у клопотання обставин (кому саме надано право представляти відповідача - Кіровоградську обласну прокуратуру, що прокурор Чабаненко М.В. дійсно на даний час звільнений із займаної посади та, що прокурор Павлов О.О. перебуває на лікуванні), прокурором та іншими представниками відповідачів подані відзиви на позов, в яких вони просили відмовити в задоволенні позову, тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників відповідачів, на підставі наявних доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 28.11.2018 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст.\~263\~КК України (а.с. 111-112). 25.09.2019 Олександрівським районним судом Кіровоградської області ухвалено вирок, яким [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст.\~263\~КК України (а.с. 5). Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 24.02.2020 даний вирок залишено без змін (а.с. 6-7). Відповідно до\~ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на відшкодування шкоди за рахунок держави встановлено\~ст. 56 Конституції України,\~Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статтями\~1167,\~1176 ЦК України. Відповідно до\~статті 56 Конституції України,\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За правилами п. 2 ч. 2 \~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт . Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до\~ст.\~1\~Законом України\~« Про\~порядок відшкодування\~шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» (далі Закон),\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи ( посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України\~«Про оперативно-розшукову діяльність»,\~«Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю»\~та іншими\~актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Статтею 2 Закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи ( посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Таким чином, положеннями ст.ст.\~ 1, 2\~Закону\~визначено вичерпний перелік підстав для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду та випадків виникнення у громадянина права на її відшкодування. Відповідно до п. 5\~ст. 3 Закону\~відшкодуванню (поверненню) підлягає, зокрема, моральна шкода. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди у відповідності до положень\~Закону, оскільки стосовно нього Олександрівським районним судом Кіровоградської області ухвалено виправдувальний вирок від 25.09.2019, який залишений без зміни ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 24.02.2020 та набрав законної сили вказаної дати - 24.02.2020. Відповідно до ст. 4 Закону, відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5\~статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12.07.2007 «STANKOV v. BULGARIA», § 62). Згідно з ч.ч. 2, 3\~ст. 13 Закону,\~розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахування мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Аналогічна правова позиція визначена у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 468/901/17-ц. З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди\~Законом\~не передбачено. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під cлідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Такий же висновок викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 236/893/17 (провадження№ 14-4цс19). Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. Враховуючи зазначене суд вважає, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу [PERSON] письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тобто з 28.11.2018 до набрання законної сили виправдувальним вироком суду, тобто до 24.02.2020. Отже, суд приходить висновку, що позивач [PERSON] перебував під слідством та судом 14 місяців 26 днів, результатом чого стало винесення виправдувального вироку, протягом тривалого періоду був вимушений регулярно приймати участі у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від нього додаткових зусиль необхідних для організації життя, сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням мав для нього стресові наслідки, він був змушений захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань, що негативно вплинуло на звичний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання і переживання. Вказане є підставою для відшкодування на його користь моральної шкоди. Відповідно до\~статті 25 Бюджетного кодексу України,\~Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно з підпунктом 1 пункту 9 \~Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України,\~рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215\~(далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (пп. 3 п. 4 Положення). Згідно із п. 9 Положення, Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Відповідно до ч. 1\~ст. 170 ЦК України,\~держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відтак Державна казначейська служба України, діючи від імені держави в цілому, здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Правовий статус цього органу визначається функціями з обслуговування єдиного казначейського рахунку держави, пов`язаними з консолідацією та обслуговуванням Державного бюджету України, зокрема й з безспірним списанням коштів державного бюджету. Таким чином, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є відповідний орган казначейської служби (який відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 295/692/17 (провадження № 61-7534св18), від 10.10.2018 у справі № 359/11706/15-ц (провадження № 61-13907св18) та від 10.01.2019 у справі № 532/1243/16-ц (провадження № 61-34251св18), постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18), від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316цс19), від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19). Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить з наступного. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено з 01.09.2020 мінімальну заробітну плату у розмірі 5000 грн. Тому сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди не може бути меншою, ніж 74333 грн. 42 коп. (14 міс. 26 днів х 5000 грн.). Як вже зазначалося вище, суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Як роз`яснено в\~п. 9\~Постанови від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, фактично у зв`язку з перебуванням під слідством і судом позивач був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зазнав тривалих негативних емоційних хвилювань, є пенсіонером по інвалідності, тому, виходячи з розумності, виваженості, справедливості, надавши оцінку характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, суд дійшов висновку про те, що відшкодування моральної шкоди слід встановити в розмірі 100000,00 грн. Визначаючи саме такий розмір відшкодування, а не такий, який просив позивач, суд враховує принцип розумності й справедливості, бере до уваги ті обставини, що протягом досудового розслідування до позивача не застосовувалися запобіжні заходи, не відбувалося незаконне тримання його під вартою, не накладався арешт на його майно, а також те, що відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом до збагачення позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди\~давати обґрунтування\~своїх рішень,\~але це\~не може\~сприйматись як\~вимога надавати\~детальну відповідь\~на кожен\~аргумент.\~Межі цього\~обов`язку можуть\~бути різними\~в залежності\~від характеру\~рішення.\~Крім того,\~необхідно брати\~до уваги,\~між іншим,\~різноманітність аргументів,\~які сторона\~може представити\~в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 13 ч. 2\~ст.\~3\~Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. В силу вимог ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене, витрати по сплаті судового збору мають бути віднесені на рахунок держави.

Outcome: partial