Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач у листопаді 2014 р. звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідачки [PERSON] в солідарному порядку за Договором поруки заборгованість, яка станом на 04.11.2014 р. становить 625 852,35 грн. Позивач зазначає, що відповідно до постанови Правління НБУ від 23.04.2014 р. № 234/БТ, ПАТ КБ «ІНТЕРБАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв'язку з чим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.04.2014 р. № 31 у ПАТ КБ «ІНТЕРБАНК» запроваджено процедуру виведення банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації строком на три місяці з 24.04.2014 р. по 23.07.2014 р. В свою чергу рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.07.2014 р. розпочато процедуру ліквідації вказаного вище Банку, при цьому, уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ КБ «ІНТЕРБАНК» призначено [PERSON] строком на один рік з 23.07.2014 р. по 23.07.2015 р. Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що 30.01.2008 року між ПАТ КБ «ІНТЕРБАНК» та третьою особою: [PERSON] був укладений кредитний договір № 5/08-2 зі змінами та доповненнями. Відповідно до умов кредитного договору Банк надав [PERSON] кредит на купівлю автомобіля в сумі 14 150 доларів США 00 центів, зі строком повернення кредитних коштів та інших обов'язкових платежів до 29.01.2015 року та сплатою процентів в розмірі 12 % річних. Рішенням кредитного комітету від 08.10.2008 року встановлено відсоткову ставку в розмірі 17 % річних. 30 січня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, між ПАТ КБ «ІНТЕРБАНК», відповідачкою [PERSON] та третьою особою [PERSON] був укладений Договір поруки №7-2-08, відповідно до умов якого відповідачка [PERSON] прийняла на себе відповідальність перед банком за зобов'язаннями позичальника в повному обсязі. Банком вимоги кредитного договору виконані в повному обсязі, однак позичальником - третьою особою [PERSON] договірні зобов'язання не виконанні належним чином, в результаті чого виникла заборгованість по кредиту, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення заборгованості в розмірі 625 852,35 грн. з поручителя [PERSON] Представник позивача 23.02.2015 р. подав до суду уточнення позовних вимог відповідно до яких просив суд стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість, яка станом на 19.02.2015 р. становить 317 454,54 грн. (а.с. 97-99). Представник відповідачки [PERSON] судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що у договорі поруки не встановлено строку, після закінчення якого порука припиняється, у зв'язку з чим представник вважає вказаний договір припинений через шість місяців після звернення позивача з позовними вимогами про стягнення кредитної заборгованості з третьої особи [PERSON] до Третейського суду в 2011 р. Також, представник відповідачки зазначає, що вказане вище рішення на даний час перебуває на стадії виконання у виконавчій службі та в процесі вчинення виконавчих дій звернено стягнення на заставне майно, а саме: автомобіль, таким чином має місце часткове відшкодування кредитної заборгованості. Представник вважає, що оскільки договір поруки припинений у задоволенні даного позову до відповідачки [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, а тому суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідачки [PERSON] та дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 61 від 23.07.2014 р., розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «ІНТЕРБАНК», при цьому, уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ КБ «ІНТЕРБАНК» призначено [PERSON] строком на один рік з 23.07.2014 р. по 23.07.2015 р. (а.с. 37). В судовому засіданні встановлено, що 30.01.2008 року між ПАТ КБ «ІНТЕРБАНК» та третьою особою: [PERSON] був укладений кредитний договір № 5/08-2 зі змінами та доповненнями. Відповідно до умов кредитного договору Банк надав [PERSON] кредит на купівлю автомобіля в сумі 14 150 доларів США 00 центів, зі строком повернення кредитних коштів та інших обов'язкових платежів до 29.01.2015 року та сплатою процентів в розмірі 12 % річних (а.с. 7-10). Також встановлено, що в забезпечення умов кредитного договору, 30.01.2008 р. між ПАТ КБ «ІНТЕРБАНК», відповідачкою [PERSON] та третьою особою [PERSON] був укладений Договір поруки №7-2-08, відповідно до умов якого відповідачка [PERSON] прийняла на себе відповідальність перед банком за зобов'язаннями позичальника в повному обсязі (а.с. 22). Судом встановлено, що Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі щодо надання кредитних коштів. Встановлено, що з наданого позивачем розрахунку вбачається, що у позичальника третьої особи [PERSON] виникла значна заборгованість, яка станом на 19.02.2015 р. становить 317 454 грн. 54 коп. (а.с. 97-98). В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 10.03.2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «ІНТЕРБАНК» задоволено частково та постановлено стягнути з [PERSON] на користь Банку заборгованість за Кредитним договором № 5/08-2 в сумі 96 917 грн. 44 коп. шляхом звернення на все майно [PERSON], в тому числі переважно перед іншими кредиторами - на предмет застави автомобіль марки CHEVROLET, модель LACETTI, 2007 року випуску, бежевого кольору, тип - легкий хетчбек, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований УДАІ ГУМВС України в м. Києві 19.01.2008 року (а.с. 58-63). Встановлено, що на виконання зазначеного рішення на підставі виконавчого листа № 6/2604/2630/2012, виданого 03.08.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва, звернено стягнення на предмет застави автомобіль марки CHEVROLET, модель LACETTI, 2007 року випуску, бежевого кольору, тип - легкий хетчбек, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований УДАІ ГУМВС України в м. Києві 19.01.2008 року та який належав на праві власності [PERSON], шляхом його продажу (а.с. 66-67). Судом встановлено, що 17.06.2013 р. шляхом проведення аукціону по реалізації рухомого майна, автомобіль CHEVROLET, модель LACETTI, д.н.з. [NUMBER] реалізовано за 43 300,00 грн. (а.с. 88-89). Таким чином встановлено часткове погашення кредитної заборгованості позичальника [PERSON] перед ПАТ КБ «ІНТЕРБАНК». Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Встановлено, що відповідно до п.п. 4.1., 4.2. Договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання, та його дія припиняється в момент повного виконання позичальником - [PERSON] чи поручителем - [PERSON] боргових зобов'язань позичальника перед Банком за Кредитним договором (а.с. 22). Згідно п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Також, відповідно до вказаного вище Пленуму, пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Встановлено, що Банк повідомленнями № 882 від 12.07.2010 р. та № 1245 від 30.09.2010 р. направлених на адресу відповідачки [PERSON], повідомив останню про необхідність погашення заборгованості, яка виникла у позичальника [PERSON] (а.с. 30, 32). Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що строк виконання основного зобов'язання боржника [PERSON] за кредитним договором настав у момент звернення Банком до Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків у 2011 р. з позовними вимогами про стягнення кредитної заборгованості з [PERSON], а відтак позивач мав право з цього часу на протязі шести місяців звернутися до суду з вимогами до поручителя [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, проте, як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з вказаними вимогами лише у листопаді 2014 р. Суд вважає, що у разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання (дострокове виконання основного зобов'язання), звернувшись до суду з вимогою про дострокове стягнення з позичальника суми за кредитним договором, при цьому договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для пред'явлення вимоги до поручителя обчислюється з наступного дня після постановлення судового рішення або з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як дата дострокового повернення всього кредиту. За таких обставин, укладений з відповідачкою договір поруки №7-2-08 від 30.01.2008 року є припиненим через шість місяців з дня постановлення Третейським судом 10.03.2011 р. рішення про стягнення з позичальника [PERSON] кредитної заборгованості. При цьому, позивач не скористався своїм правом пред'явлення позову до поручителя відповідачки [PERSON] за договором поруки протягом 6 місяців з моменту постановлення Третейським судом рішення. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи вищевикладене та дослідивши зібрані матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач всупереч ст. 60 ЦПК України, не довів в судовому засіданні свої позовні вимоги, не надав суду безперечних доказів в обґрунтування та підтвердження останніх, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed