Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Надра» звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви просив суд розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд яким стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» заборгованість за Кредитним договором №8/2006/840-К/848-А від 12 квітня 2006 року у розмірі 428 199 грн. 56 коп. (що складається з: заборгованості за сумою кредиту - 165 357 грн. 35 коп.; заборгованості за процентами - 121 957 грн. 59 коп.; пені - 51 149 грн. 92 коп.; штрафу відповідно до умов Кредитного договору №8/2006/840-К/848-А від 12 квітня 2006 року - 16 978 грн. 58 коп.; комісія відповідно до умов Кредитного договору №8/2006/840-К/848-А від 12 квітня 2006 року - 72 756 грн. 12 коп.) та сплачені позивачем при подачі позову судові витрати у сумі 3 441 грн. Проти винесення заочного рішення суду не заперечував. Так, згідно ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причину своєї неявки у судове засідання суду не повідомив. За згодою представника позивача суд проводить заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Так, у судовому засіданні установлено, що відповідно до укладеного Кредитного Договору №8/2006/840-К/848-А від 12 квітня 2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 21 241, 82 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 11 квітня 2011 року. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Так у відповідності до ст.ст. 549, 550 ЦК України, на підставі умов Кредитного договору було нарахована до стягнення пеня за несвоєчасне погашення кредиту, а також пеня за несвоєчасну сплату процентів за Кредитним договором. Згідно зі ст. 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Договір являється обов'язковим для виконання сторонами. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 Цивільного кодексу України). Попри взяті на себе зобов'язання позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановленні кредитним договором терміни. Ст.625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України кредитор має право вимагати дострокового повернення всієї суми позики та сплати відсотків, у випадку, якщо позичальник прострочив повернення чергової частини позики, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 01 жовтня 2013 року має заборгованість у розмірі 428 199 грн. 56 коп., що складається з: заборгованості за сумою кредиту - 165 357 грн. 35 коп.; заборгованості за процентами - 121 957 грн. 59 коп.; пені - 51 149 грн. 92 коп.; штрафу відповідно до умов Кредитного договору №8/2006/840-К/848-А від 12 квітня 2006 року - 16 978 грн. 58 коп.; комісія відповідно до умов Кредитного договору №8/2006/840-К/848-А від 12 квітня 2006 року - 72 756 грн. 12 коп. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений ним при подачі позову судовий збір у розмірі 3 441 грн. Відповідно до ч.2 ст. 192 та ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти у тому числі при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановленим законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній чи іноземній валюті. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначають операцій банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти яка використовується. Вказані операції використовуються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. «в» ч.4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено. Згідно п. 15 Положення про порядок видачі Національним Банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти та території України як засобу платежу, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року №483 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09 листопада 2004 року за №1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями). Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Outcome: approved