Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що з 16.05.1983 р. по 25.06.2012 р. перебував у трудових відносин з відповідачем та був звільнений у зв'язку з виявленням невідповідності виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я. В 2012 р. перебував на обстеженні та лікуванні в Науково-дослідному інституті гігієни та профзахворювань Харківського Національного медичного університету. Внаслідок обстеження у позивача був встановлений діагноз професійного захворювання «ХОЗЛ пилової етиології другої стадії в фазі нестійкої ремісії. Емфізема другого ст. Легенева недостатність другого ст. Захворювання професійне (вкреше встановлено ППЛЕК НДІ ГП та ПЗ ХНМУ 11.04.2012 р.). Вібраційна хвороба від дії локальної вібрації другого ступеня в формі вегетативно-сенсорної полі невропатії верхніх кінцівок з вираженим вегетативно-трофічними порушеннями на кистях і частими ангіоспазмами пальців рук. Міофіброз м'язів надлопаткової області і плечового поясу, двобічний плече лопатковий пери артроз, двобічний деформуючий остеоартроз ліктьових, променево-зап'ястних суглобів зі стійким больовим синдромом і порушенням функції кінцівок. Захворювання професійне від тривалої дії локальної вібрації і фізичного перенапруження (вперше встановлено ППЛЕК НДІ ГП ТА ПЗ ХНМУ 11.04.2012 р.). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.) згідно методичним рекомендаціями МОЗ України від 09.07.2011 р. Захворювання професійне від тривалої дії шуму на виробництві (вперше встановлено ППЛЕК НДІ ГП та ПЗ ХНМУ 11.04.2012 р.)». 26 квітня 2012 р. на підставі повідомлення про професійне захворювання за формою П-3, був складений Акт № 20 розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 за участю представників відповідачів, міської санепідемстанції та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. У п. 16 Акту зазначено, що професійні захворювання виникли у зв'язку з недосконалістю технологій, неефективністю використання засобів індивідуального захисту. Причина професійного захворювання згідно п. 17 Акту - проведення робіт в умовах підвищення рівнів виробничого пилу, виробничого шуму. 25 липня 2012 р. позивачу вперше на МСЕК встановлена 60 % стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, 24 липня 2013 р. при повторному огляді встановлено 65 % стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання - на 2 р. Вплив шкідливих виробничих факторів спричинили заподіяння йому моральної шкоди, оскільки порушились нормальні життєві зв'язки. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 13 000 грн. Представник позивача надав суду письмову заяву, згідно якої просить справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача надав заперечення на позовну заяву, згідно якої вважає вимоги не обґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів, що підтверджують понесені ним моральних страждань. Також позивач безпідставно пов'язує розвиток професійних захворювань виключно з тим, що роботодавець не виконав покладені на нього обов'язки по створенню безпечних і нешкідливих умов праці. Крім того, під час укладення трудового договору з позивачем, товариство проінформувало його про умови праці та про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров'я та про право працівника на пільги і компенсації за роботу, що підтверджується, зокрема підписами позивача за результатами проведення атестації робочого місця в картах умов праці. Також представник відповідача стверджує, що позивач пропустив встановлений законодавством строк для звернення до суду з позовною заявою про порушення свого права, тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд вивчивши матеріали справи і надані докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступні обставини. Встановлено, що позивач з 16.05.1983 р. по 25.06.2012 р. перебував у трудових відносин з відповідачем та був звільнений у зв'язку з виявленням невідповідності виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я /а.с.3-4/. Згідно виписок з історії хвороби [PERSON] №08-06/504, встановлений клінічний діагноз: «ХОЗЛ пилової етиології другої стадії в фазі нестійкої ремісії. Емфізема другого ст. Легенева недостатність другого ст. Захворювання професійне (вкреше встановлено ППЛЕК НДІ ГП та ПЗ ХНМУ 11.04.2012 р.). Вібраційна хвороба від дії локальної вібрації другого ступеня в формі вегетативно-сенсорної полі невропатії верхніх кінцівок з вираженим вегетативно-трофічними порушеннями на кистях і частими ангіоспазмами пальців рук. Міофіброз м'язів надлопаткової області і плечового поясу, двобічний плече лопатковий пери артроз, двобічний деформуючий остеоартроз ліктьових, променево-зап'ястних суглобів зі стійким больовим синдромом і порушенням функції кінцівок. Захворювання професійне від тривалої дії локальної вібрації і фізичного перенапруження (вперше встановлено ППЛЕК НДІ ГП ТА ПЗ ХНМУ 11.04.2012 р.). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.) згідно методичним рекомендаціями МОЗ України від 09.07.2011 р. Захворювання професійне від тривалої дії шуму на виробництві (вперше встановлено ППЛЕК НДІ ГП та ПЗ ХНМУ 11.04.2012 р.)» /а.с.8/. Відповідно акту № 20 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26 квітня 2012 р., професійне захворювання виникло у зв'язку з недосконалістю технологій, неефективністю використання засобів індивідуального захисту, тривала робота в шкідливих умовах праці, причина професійного захворювання - проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого пилу, локальної вібрації, показників важкості праці. Відповідно до довідки виданої фтизіатричною МСЕК м. Суми від 24.07.2013 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, повторно встановлено ступінь втрати працездатності, яка склала 65 % та третя група інвалідності /а.с.11/. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України «Про охорону праці», а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 р. були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови парці призвели до професійного захворювання позивача. У зв'язку з цим 12.02.2014 р. позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування морально шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов'язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування морально (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках передбачених, законодавством. Таким чином з вищенаведеного вбачається, що між позивачем та ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» склались трудові правовідносини та внаслідок незабезпечення останнім безпечних умов праці позивачу при виконанні ним трудових обов'язків, було ушкоджене здоров'я. Судом встановлено, що внаслідок професійного захворювання в позивача порушилися нормальні життєві зв'язки. Постійно хворіє, крім того, має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Все це вимагає додаткових зусиль по організації його життя і веде до нових переживань. Вищезазначене законодавство, а також роз'яснення Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. із змінами від 25.05.2011 р. «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов'язують факт заподіяння моральної шкоди, не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, [PERSON] має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме незначне погіршення стану здоров'я позивача, те, що професійна працездатність в зв'язку з професійним захворюванням втрачена на 65 % та дано ІІІ групу інвалідності. Розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає сплаті позивачеві, суд визначає в розмірі 10 000 грн., враховуючи при цьому дійсний розмір і тривалість моральних та фізичних страждань позивача, негативні наслідки отриманого ним захворювання, а також доведеність заявлених позовних вимог. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial