Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач у березні 2017 року звернувся до суду із заявою до відповідача, у якій просив стягнути з останнього збитки, завдані в результаті ДТП, яке сталося з вини відповідача, в сумі 53 387,14 грн, а також стягнути витрати на оплату проведеного товарознавчого дослідження у розмірі 1 000,00 грн та судовий збір у розмірі 543,87 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідач 01 жовтня 2016 року, керуючи автомобілем «HYUNDAI», д.н.з. [NUMBER], у місті Києві по вул. Міська, 2А, проявив неуважність і, не дотримавшись безпечної дистанції, вчинив зіткнення з автомобілем «CHEVROLET», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] - батька [PERSON], який зупинився на червоне світло світлофора. Внаслідок удару автомобіль позивача відкинуло на автомобіль «HONDA», д.н.з. [NUMBER], який теж зупинився на червоне світло світлофора. Внаслідок зіткнення, спричиненого автомобілем під управлінням відповідача, автомобіль позивача отримав пошкодження передньої та задньої частини. 09 листопада 2015 року відповідач уклав з ПАТ «СК «Скайд» договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу з терміном дії до 08 листопада 2016 року, згідно якого страховик зобов'язався компенсувати матеріальні збитки третім особам внаслідок ДТП на суму до 50 000,00 грн. Позивач 03 жовтня 2016 року надав ПАТ «СК «Скайд» повідомлення про ДТП встановленої форми і додав всі документи, необхідні для виплати страхової суми. Однак представники ПАТ «СК «Скайд» повідомили, що страхова компанія неплатоспроможна і не буде здійснювати страхові виплати і що у зв'язку з цим компанія уклала договір про передачу своїх повноважень з отримання повідомлень про ДТП і проведення страхових виплат зі сторонньою юридичною особою - ТОВ «Фінанс лайн». Тому позивач змушений був повторно подати повідомлення про ДТП до ТОВ «Фінанс лайн». 24 листопада 2016 року [PERSON] уклав договір з незалежним оцінювачем на проведення товарознавчого дослідження з метою визначення матеріальних збитків, нанесених позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля в результаті ДТП, за що додатково сплатив 1 000,00 грн. Вказаним звітом оцінювач встановив вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача у розмірі 53 387,14 грн. 22 грудня 2016 року позивач подав до ТОВ «Фінанс лайн» заяву про відшкодування матеріальних збитків, спричинених внаслідок ДТП. Однак з того часу ніяких дій по проведенню страхових виплат страховик (чи уповноважена ним особа) не здійснили. На неодноразові звертання позивача представники ТОВ «Фінанс лайн» заявили, що можуть компенсувати 30% передбачених страховим полісом витрат за умови, що позивач письмово відмовиться від решти виплат, в іншому випадку позивач не отримає нічого. З 31 травня 2016 року ПАТ «СК «Скайд» позбавлена членства в МТСБУ і з червня 2016 року припинила виплати по виданих ними страхових полісах. Позивач вважає, що у нього залишається єдина можливість відшкодування шкоди, заподіяної йому внаслідок ДТП, вчиненого з вини відповідача - це примусове стягнення матеріальних збитків з відповідача за рішенням суду. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі. 04 жовтня 2017 року відповідач через свого представника подав письмові пояснення по справі, у яких просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та зазначив, що матеріали справи не містять підтвердження належного звернення позивача до ПАТ «СК «Скайд», отже неможливо встановити чи позивач належним чином звертався до страхової компанії з повідомленням про ДТП для отримання відшкодування. Також представник відповідача стверджує, що при задоволенні вимог позивача суд позбавить відповідача права на реалізацію своїх законних прав у вигляді гарантованої компенсації від ПАТ «СК «Скайд» та порушить гарантії відповідача на відшкодування шкоди страховиком у межах страхового полісу, оскільки з моменту вчинення ДТП пройшли строки на подання заяви на страхове відшкодування. На думку відповідача, такі дії позивача суперечать меті обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та захисту майнових інтересів страхувальника. В майбутньому при задоволенні позову позивача відповідач мусить самостійно компенсувати шкоду, а ще й погодити суму збитків з ПАТ «СК «Скайд», інакше відповідач не зможе отримати кошти, оскільки відшкодування шкоди без згоди страховика є підставою для відмови в компенсації за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 21 грудня 2017 року представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог щодо стягнення збитків спричинених внаслідок ДТП, у якій зазначає, що МТСБУ частково компенсувало завдані збитки у сумі 14 000,00 грн, тому виходячи з вказаного, просить з позивача стягнути 39 387,14 грн завданих збитків, витрати на оплату проведеного товарознавчого дослідження у розмірі 1 000,00 грн та судовий збір у розмірі 640,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав наведених в уточненій позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити з підстав наведених у поясненнях, які попередньо подані до суду. Представники третіх осіб ПАТ «СК «Скайд», Центру обслуговування клієнтів ПАТ «СК «Скайд» та МТСБУ у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. 01 жовтня 2016 року з вини відповідача у м. Києві по вул. Міська, 2А сталася ДТП, у якій пошкоджений автомобіль позивача «CHEVROLET», д.н.з. [NUMBER], що підтверджується постановою Святошинського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року по справі № 759/13800/16-п (а.с.10). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи те, що вищезазначена постанова Святошинського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року набрала законної сили, а відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені у зазначеній постанові не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, судом достовірно встановлено, що саме з вини відповідача було пошкоджено автомобіль позивача «CHEVROLET», д.н.з. [NUMBER]. З матеріалів справи також вбачається, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля відповідача «HYUNDAI», д.н.з. [NUMBER], яким було пошкоджено вищевказаний автомобіль позивача, була застрахована полісом обов'язкового страхування наземних транспортних засобів АЕ/4053837 в ПАТ «СК «СКАЙД» (а.с.21). Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. З матеріалів справи вдається встановити, що позивач 03 жовтня 2016 року звернувся із заявою до страхової компанії відповідача ПАТ «СК «СКАЙД» про настання страхового випадку, однак представники компанії повідомили, що остання уклала договір про передачу своїх повноважень з отримання повідомлень про ДТП і проведення страхових виплат зі сторонньою юридичною особою - ТОВ «Фінанс Лайн». Після чого позивач із тією ж заявою звернувся до ТОВ «Фінанс Лайн», заяву зареєстрували за № 407183/2П (а.с.24-26). Згідно п. 33.3 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Враховуючи те, що призначений страховиком представник протягом десяти робочих днів не здійснював огляд пошкодженого майна, позивач звернувся до незалежного експерта про визначення вартості матеріального збитку, у зв'язку з чим було укладено договір з незалежним оцінювачем на проведення товарознавчого дослідження з метою визначення матеріальних збитків, нанесених позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля в результаті ДТП, за що сплачено 1 000,00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №316 від 02.12.2016 (а.с.20). Відповідно до звіту № 1485 від 02 грудня 2016 року вартість відновлювального ремонту (з врахуванням значення фізичного зносу) автомобіля позивача «СHEVROLET», д.н.з. [NUMBER], становить 53 387,14 грн (а.с.11-19). Частинами 1 та 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Постановою від 04 липня 2018 року, справа №755/18006/15-ц, провадження №14-176 цс 18, Верховний суд зазначив: Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до ПАТ «СК «Скайд», а також до ТОВ «Фінанс Лайн», які уклали договір про перехід повноважень з отримання повідомлень про ДТП і проведення страхових виплат, що підтверджується відповідними повідомленням про настання ДТП від 03.10.2016 і 19.01.2017 та заявою про відшкодування витрат від 22.12.2016 (а.с.22-27). Проте з витягу з інформаційної бази МТСБУ вбачається, що з 31 травня 2016 року ПАТ «СК «Скайд» позбавлений права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ. У зв'язку з вказаним вище МТСБУ прийнято рішення про часткові виплати відшкодування страхової винагороди потерпілим за невиконаними обов'язками ПАТ «СК «Скайд» за рахунок їх гарантійних внесків до фондів МТСБУ. На підставі заяви позивача про виплату страхової винагороди МТСБУ своїм рішенням по справі №42218 вирішило виплатити позивачу відшкодування у розмірі суми, що пропорційна до кількості поданих страхувальниками заяв та залишку коштів внесених ПАТ «СК «Скайд» до резервного фонду МТСБУ, що становить 14 000,00 грн. З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що позивачем, як потерпілою особою внаслідок ДТП, вжито всіх передбачених страховим законодавством заходів для відшкодування матеріальної шкоди саме зі страховика, в якого була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, як винної в ДТП особи. Наведене спростовує твердження представника відповідача, що дії позивача суперечать меті обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та захисту майнових інтересів страхувальника. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Натомість всупереч вимогам ст.81 ЦПК України відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що ним після настання ДТП відповідно до імперативних норм ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом трьох робочих днів письмово надано страховику ПАТ «СК «Скайд» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Згідно ч. 4 ст. 636 ЦК України якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Відповідно до абз. 2 п. 36.4 ст. 36 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов'язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ). Проаналізувавши зміст вищевказаних норм ч. 4 ст. 636 ЦК України та абз. 2 п. 36.4 ст. 36 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на які посилається представник відповідача в своїх поясненнях, суду не вдається дійти висновку, що при задоволенні вимог суд позбавить права її довірителя на реалізацію своїх законних прав у вигляді гарантованої компенсації від ПАТ «СК «Скайд» та порушить гарантії відповідача на відшкодування шкоди страховиком у межах страхового полісу саме з вини позивача. Відповідно до п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Врахувавши вищезазначені факти, а також те, що позивач неодноразово звертався до страховика цивільно-правової відповідальності відповідача, внаслідок чого отримав компенсацію матеріальної шкоди в розмірі 14 000,00 грн, у той час як з вини відповідача йому завдано матеріальної шкоди в загальному розмірі 53 387,14 грн, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача різницю завданої матеріальної шкоди з виплатою страхового відшкодування у розмірі 39 387,14 грн та витрати на оплату проведення товарознавчого дослідження у розмірі 1 000,00 грн. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 640,00 грн. На підставі вищевикладеного та ст. 1166, 1188, 1192 ЦК України, ст. 6, 33, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved