Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач у вересні 2014 року звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 14 грудня 2012 року Вишгородським районним судом Київської області винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1501922 грн. 50 коп. На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист 19.02.2013 року , який був пред'явлений до відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області для примусового виконання. 10.01.2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по стягненню боргу. 25.06.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Вишгородського РУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку з тим, що майно, що належить боржнику на праві власності не підлягає опису в рахунок погашення боргу відсутнє. Позивач зазначає, що боржнику - відповідачу по справі [PERSON] належить житловий будинок на праві спільної сумісної власності з його дружиною [PERSON], який знаходиться за адресою: [ADDRESS], який був набутий ними у шлюбі. Таким чином позивач вважає, що можна виділити частку відповідача в натурі для звернення стягнення на неї. В ході судового розгляду позивач змінив позовні вимоги, в заяві в редакції від 18.05.2015 року позивач просить суд на підставі ч.1 ст.357 ЦК України встановити право на 1\\2 частку житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON] без виділу її в натурі. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з викладених в позові підстав та просили їх задовольнити. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися , повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути у відсутність відповідача та третьої особи на підставі наявних доказів у загальному порядку. Вислухавши пояснення позивача та його представника. дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 грудня 2012 року стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] 1501922 грн. 50 коп. рішення суду набрало законної сили 15.01.2013 року ( а.с. 4-5). На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист 19.02.2013 року , який був пред'явлений до відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області для примусового виконання. 25.06.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Вишгородського РУЮ Полінським Б.А. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку з тим, що майно, що належить боржнику на праві власності не підлягає опису в рахунок погашення боргу відсутнє (а.с.6). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.05.2015 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] 23.11.2010 року зареєстровано за [PERSON]. Згідно запису акта про одруження №163 від 19.09.1998 року виданого Костопільським відділом РАГС Рівненської області [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 19.09.1998 року (а.с.83). Згідно ст. 371 ЦК України, кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому ст. 366 цього Кодексу. Статтею 371 ЦК України передбачені підстави припинення права спільної сумісної власності - виділ частки зі спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Тобто, зазначеними правовими нормами визначено спосіб захисту прав кредитора у разі недостатності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, та особливості звернення на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Особливістю звернення стягнення на частку в спільній власності є невизначеність часток кожного зі співвласників, що обумовлює необхідність попереднього визначення судом частки, на яку буде звернене стягнення. Відповідно до ст. 366 ЦК України, кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. Кредитором, який наділений правом звернути стягнення на частку в майні, що є в спільній частковій власності, може бути будь-яка особа, що має право на стягнення з боржника певної суми, у тому числі, інший співвласник спільного майна, на яке звертається стягнення. Волевиявлення кредитора на звернення стягнення на частку в майні, що є в спільній частковій власності, може виражатися в пред'явленні ним: 1) позову про виділ частки боржника зі спільного майна в натурі з подальшим зверненням стягнення на неї; 2) вимоги про продаж боржником своєї части в праві спільної часткової власності, у тому числі іншим співвласника; 3) вимоги або позову про продаж з публічних торгів; 4) вимоги або позову про переведення на кредитора прав та обов'язків співвласників - боржника. Виділ частки в натурі неможливий тоді, коли він не допускається згідно із законом бо спільне майно є неподільною річчю. Для визначення в натурі частки, що підлягає виділу зі спільного майна, може бути призначена відповідна судова експертиза. Проте вимога про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, позивачем первісно була заявлена, однак в ході судового розгляду позивач змінив позовні вимоги, яки виклав в редакції заяви від 18.05.2015 року, згідно якої просить встановити частку житлового будинку відповідача без виділу її в натурі. Судом зазначається, що цивільно-процесуальним законодавством, зокрема ст. 379 ЦПК України, передбачено право суду за поданням державного виконавця визначити частку майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. За таких обставин, суд приходить до висновку, що пред'явлений позивачем позов про визначення частки майна боржника, не відповідає способу захисту цивільних прав, передбаченому ст. 16 ЦК України, та зазначеним вище нормам матеріального та процесуального права, а відтак не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed