Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 19.09.1988 року по 13.12.1998 рік та з 27.05.2002 року по 10.02.2012 рік перебував у трудових відносинах з відповідачем. Працював за професією сталеваром електропечі. 10.02.2012 року його було звільнено за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах. Робота протягом тривалого часу в умовах дії шкідливих виробничих факторів, а саме, значних рівнях шуму та пилу, котрі значно перевищували гранично допустимі норми, негативно вплинула на стан здоров'я позивача, який почав часто хворіти. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 7 від 13.02.2012 року йому були встановлені такі професійні захворювання: ХОЗ токсико-пилової етіології ІІ стадії, фаза нестійкої ремісії. Емфізема легень другої стадії. Легенева недостатність ІІ стадії. Профзахворювання. Нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху третьої ст. Захворювання професійне. (Основний діагноз). ІХС, дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба II ст. СН II ст. ДЕП І-ІІ ст. (гіпертонічна+атеросклеротична) з ХНМК, переважно в вертебро-базилярному басейні. РОХП і спондилоартроз хребта з переважним ураженням попереково-крижового відділу, стадія ремісії. Хронічний субатрофічний ринофарингіт, ремісія. Гіперметропія слабкого ступеню обох очей. Пресбіопія. Гіпертонічна ангіопатія сітківки. (Супутній діагноз). Професійне захворювання виникло за таких обставин: недосконалість технологій, неефективне використання засобів індивідуального захисту, тривала робота у шкідливих умовах праці. Згідно довідки спеціалізованої МСЕК м. Суми від 15.04.2015 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 50%, встановлено ІІІ групу інвалідності, та встановлено необхідність медикаментозного, санаторно-курортного лікування, лікування у реабілітаційній установі, слуховий апарат, необхідність лікування у пульмонолога, ЛОР, невропатолога. Отриманні ним професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних так і моральних страждань. Тому позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовільнити. Представник відповідача ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала у повному обсязі, надала заперечення на позов в якому зазначено, що доказів спричинення позивачеві товариством моральної шкоди, розміру, порядку її оцінки не надано, також зазначено, що при визначенні розміру відшкодування шкоди необхідно враховувати обопільну ступінь вини сторін, оскільки позивач пропрацював в умовах впливу шкідливих факторів 29 років, але з проханням про виведення його з-під дії шкідливих та небезпечних умов праці до роботодавця не звертався, оскільки робота в таких умовах праці надавала йому певні пільги та переваги, що його влаштовувало. Таким чином, погоджуючись на доведені (запропоновані) йому умови праці, позивач усвідомлював можливі негативні наслідки для свого здоровя, а також в повній мірі несе солідарну відповідальність за їх настання. Тому у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Суд перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач з 19.09.1988 року по 13.12.1998 рік та з 27.05.2002 року по 10.02.2012 рік перебував у трудових відносинах з відповідачем. Працював за професією сталеваром електропечі. 10.02.2012 року його було звільнено за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах. /а.с.6-9/ Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці позивач отримала професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 7 від 13.02.2012 року, а саме: ХОЗ токсико-пилової етіології ІІ стадії, фаза нестійкої ремісії. Емфізема легень другої стадії. Легенева недостатність ІІ стадії. Профзахворювання. Нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху третьої ст. Захворювання професійне. (Основний діагноз). ІХС, дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба II ст. СН II ст. ДЕП І-ІІ ст. (гіпертонічна+атеросклеротична) з ХНМК, переважно в вертебро-базилярному басейні. РОХП і спондилоартроз хребта з переважним ураженням попереково-крижового відділу, стадія ремісії. Хронічний субатрофічний ринофарингіт, ремісія. Гіперметропія слабкого ступеню обох очей. Пресбіопія. Гіпертонічна ангіопатія сітківки. (Супутній діагноз). /а.с. 11/. Відповідно до довідки спеціалізованої МСЕК м. Суми від 15.04.2015 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 50%, встановлено ІІІ групу інвалідності, та встановлено необхідність медикаментозного, санаторно-курортного лікування, лікування у реабілітаційній установі, слуховий апарат, необхідність лікування у пульмонолога, ЛОР, невропатолога. /а.с. 12/. Виходячи з актів розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 7 від 13.02.2012 року суд вважає, що ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» не створило належних умов праці на робочому місці позивача, внаслідок чого позивач отримала вказані професійні захворювання. З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано достатньо доказів, які свідчать про те, що небезпечні і шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілої, порушення її нормальних життєвих звязків, вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.8 ст. 36 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» який набрав чинності з 01 січня 2015 року - відшкодування моральної (немайнової шкоди) потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Згідно ст. 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного звязку. В звязку з професійними захворюваннями [PERSON] зазнає фізичних і моральних страждань, які полягають у погіршенні стану його здоровя, і як наслідок необхідність тривалого лікування. Позивач має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Позивач змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу внаслідок професійного захворювання було заподіяно моральну шкоду, яка не відшкодована, тобто право позивача є порушеним і підлягає захисту. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, - на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, позовна давність не поширюється. Саме з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя звернувся позивач до суду, тому суд вважає, що до цих вимог позовна давність не застосовується. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, а також фізичних страждань, характер і тривалість цих страждань; стан здоровя потерпілого та те, що йому встановлено 50 % втрати професійної працездатності та встановлено ІІІ групу інвалідності, вік, наслідки професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням цих обставин суд визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачеві, в розмірі 12 000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» необхідно стягнути 243,60 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: partial