Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивач ТОВ «Фірма «Аскольд ЛТД» звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди у розмірі 6 823,80 грн., посилаючись на те, що 01.04.2015 р. між сторонами по справі було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 32, згідно умов якого, позивач (орендодавець за договором) передав у тимчасове оплатне користування частину нежитлового приміщення, в свою чергу відповідач (орендар за договором) зобов'язався прийняти та оплатити за користування ним, відповідно до умов даного договору. Однак, відповідач не виконує умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка становить 6 823,20 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та сплачений ним судовий збір. У судове засідання представник позивача не зявився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та постановляє заочне рішення. За даних обставин, у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи без участі відповідача з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. 01 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Аскольд ЛТД» та [PERSON] було укладено Договір оренди № 32 нежитлового приміщення (надалі договір). Згідно п.1.1 договору позивач (орендодавець за договором) передав у тимчасове оплатне користування частину нежитлового приміщення, в свою чергу відповідач (орендар за договором) зобов'язався прийняти та оплатити за користування ним, відповідно до умов розділу 3 договору, що стверджується актом приймання - передачі об'єкта оренди в орендне користування від 01.04.2015 р. 31 грудня 2015 року договір припинив свою дію, внаслідок чого між сторонами по справі було укладено додаткову угоду про продовження терміну дії договору, яку відповідач так і не підписав. 18 січня 2016 року позивач повідомив відповідача листом про збільшення орендної плати, а також надав до підписання додаткову угоду про збільшення орендної плати, яку відповідач теж не підписав, однак здійснював оплату орендної плати виходячи із розміру нової орендної плати, що стверджується додатковою угодою № 2 від 31.01.2016 р. 26 вересня 2016 року внаслідок систематичної та неналежної оплати на вимогу позивача, відповідач повернув об'єкт оренди з свого орендного користування на підставі акта повернення Об'єкта оренди. У відповідності до умов викладених у п.3.4. договору, орендар зобов'язався здійснювати сплату орендної плати щомісячно, не пізніше 10 числа звітного місяця на підставі виставлених рахунків. Однак, відповідач повернувши приміщення з свого орендного користування так і не провів належного розрахунку, заборгувавши позивачу за користування орендованим приміщенням 6 823,80 грн. Таким чином, враховуючи сплачені відповідачем суми, останній заборгував згідно виставлених рахунків та на підставі Актів прийнятих послуг за липень, серпень та вересень 2016 року, а також не в повній мірі оплатив орендну плату за червень 2016 року, що стверджується рахунками фактурами та Актами здачі приймання робіт (надання послуг). Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою провести розрахунок, а 28.11.2016 р. надіслав листа з вимогою сплатити заборгованість. Однак, відповідач так і не провів жодного платежу в погашення заборгованості. Таким чином сума заборгованості згідно розрахунку суми боргу становить 6 823,80 грн. Частиною 1 статті 509 ЦК України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Із статей 610, 611 ЦК України вбачається, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобовязання. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором оренди №32 у розмірі 6 823,80 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при подачі позовної заяви в суд. На підставі наведеного,

Outcome: approved