Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивач ТзДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» звернулось до відповідача [PERSON] з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.04.2018 року між ТзДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс №АМ/3773057, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб КІА д.н.з. [NUMBER] . 04.10.2018 року о 13 год. 00 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля КІА д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та Citroen д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . В результаті ДТП автомобіль Citroen д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля заподіяна матеріальна шкода в розмірі 63346, 40 грн. Позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 63346, 40 грн. Винним в даній ДТП визнано відповідача [PERSON] . Оскільки відповідач не бажає добровільно відшкодувати шкоди за страховим відшкодуванням, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 63346, 40 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника, за наявних у справі матеріалів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТзДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. 25.04.2018 року між ТзДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № АМ/3773057, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб КІА д.р.н. [NUMBER] . 04.10.2018 року о 13 год. 00 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля КІА д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та Citroen д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . В результаті ДТП автомобіль Citroen д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля заподіяна матеріальна шкода в розмірі 63346, 40 грн., що підтверджується розрахунком та страховим актом № 18.59.3773057-3560 від 28.03.2019 року. 28.03.2019 року ТзДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на підставі Страхового акту № 18.59.3773057-3560 від 28.03.2019 року, здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 63346, 40 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 13772. Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] що підтверджується постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26.10.2018 року (а.с. 9). Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). На підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТзДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування шкоди в розмірі 63346, 40 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved