Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач - Турійська районна державна адміністрація Волинської області звернулася до суду в інтересах неповнолітньої дитини - [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що відповідач [PERSON] проживає окремо, не займається вихованням сина, не цікавиться його здоров'ям та навчанням, таким чином свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], а також стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 450 грн щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача - служби у справах дітей Турійської районної державної адміністрації Божко Т.П. позов підтримала повністю, ствердила наведені у ньому факти, уточнила позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/5 частки його доходу щомісячно, оскільки він на даний час працює та має регулярний дохід. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав повністю, пояснив, що дійсно не займається вихованням та матеріальним утриманням сина, з 2012 року він його не бачив та не цікавився його життям. Ствердив також і ту обставину, що він має іншу сім'ю, офіційно працевлаштований та має можливість сплачувати аліменти на утримання сина у заявленому у позові розмірі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження (а. с. 3) відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Мати дитини [PERSON] померла [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 11). Відповідно до довідки - характеристики, акту обстеження матеріально - побутових умов сім'ї від 20 лютого 2017 року неповнолітній [PERSON] проживає разом з дідусем та бабусею в с. Пологи - Яненки Переяслав - Хмельницького району Київської області. Батько ж у вихованні сина участі не приймає, з жовтня 2012 року він жодного разу не приїздив до сина, не цікавився його здоров'ям, успішністю, навчанням (а. с. 10, 14). Згідно характеристики від 20 лютого 2017 року, виданої Улянівським НВО «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів», фізичний і розумовий розвиток [PERSON] відповідає віковим особливостям. Школу він відвідує систематично, ходить охайний, шкідливих звичок не має, сумлінно ставиться до праці (а. с. 9). Відповідач [PERSON] фактично проживає в [ADDRESS] в задовільних умовах разом з дружиною та дітьми, працює в СВК «Батьківщина», позитивно характеризується за місцем проживання, що стверджується довідкою, характеристикою Купичівської сільської ради від 30 березня 2017 року, актом обстеження умов проживання від 20 березня 2017 року (а.с. 12, 13, 15). Відповідно до частини 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 СК України передбачає підстави для позбавлення батьківських прав. Так, згідно з пунктом 2 частини 1 цієї статті, на яку посилається позивач, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до роз'яснень пункту 15 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та з'ясовувати позицію й обґрунтування відповідача. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). В матеріалах справи наявний висновок Переяслав - Хмельницької районної державної адміністрації Київської області від 14 березня 2017 року №06.01-16/511, який вказує про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 2012 року не спілкується з дитиною, не з'являється за місцем проживання та навчання дитини, не цікавиться її навчальним та виховним процесом. З огляду на викладене, вина відповідача у неналежному виконанні своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини доведена повністю. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Обставини, на які посилається позивач, є підставами для позбавлення відповідача батьківських прав За таких обставин справи, а також враховуючи те, що відповідач в судовому засіданні позов визнав, жодних доказів на спростування доводів позивача не надав, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з умисним ухиленням від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина та свідомим нехтуванням своїми обов'язками. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України в редакції, що діяла на час звернення позивача із позовом до суду, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з викладеного, відповідно до уточнених позовних вимог, приймаючи до уваги стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, те, що [PERSON] працює та має постійний дохід, а також має на утриманні інших неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/5 частки його доходу щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, згідно ст. 367 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання даного судового рішення в частині стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн, оскільки позивач, звертаючись до суду з позовною вимогою про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів, був звільнений від його сплати.

Outcome: approved