Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

ПрАТ СК «Арсенал Страхування» звернулося до суду із позов до [PERSON] у якому просить стягнути із відповідача на свою користь 9\~596,03 грн. як відшкодування витрат. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 29.12.2016 між ПрАТ СК «Арсенал страхування» та [PERSON] укладено договір страхування за яким позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати [PERSON] будь-яке пошкодження або знищення автомобіля Toyota номерний знак [NUMBER] . 29.11.2017, на автомобільній дорозі Запоріжжя Маріуполь, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля Fiat, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] ДТП відбулася із вини останнього, а в її результаті було знищено застрахований автомобіль. На виконання договору страхування позивачем виплачено [PERSON] страхове відшкодування в сумі 109\~596,03 грн. Відповідно позивач набув право вимоги до особи, яка несе відповідальність за завдану шкоду. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ СК «Княжа», остання виплатила позивачу 10 тис.грн., з урахуванням ліміту відповідальності. Відповідач відмовляється виплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в сумі 9\~596,03 грн. тому позивач звернувся до суду. Відповідачем подано відзив на позов у якому повністю заперечено вимоги позову. Відповідач вказує, що автомобіль [PERSON] 29.11.2017, окрім ДТП із автомобілем відповідача, побував у ще одному ДТП. Незважаючи, що суд не притягнув [PERSON] до адміністративної відповідальності, він не скасував протокол про адміністративне правопорушення, тому протокол є доказом. Відтак не всі пошкодження були завдані з його вини. Відповідач висловив сумніви щодо розрахунку вартості завданого збитку та стверджує, що його не повідомили про огляд автомобіля. Також стверджує, що право вимоги до позивача могло перейти виключно на підставі письмової угоди. Стверджує про необхідність застосування спеціальної норми, закріпленої ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Стаття 1194 ЦК України передбачає відшкодування шкоди потерпілому, а не страховій компанії. Позивач явку представника в судове засідання не забезпечив, подав заяву про розгляд справи без участі представника. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов заперечили з підстав, викладених у відзиві. Ствердили про подання усіх доказів, необхідних для вирішення справи, зокрема про втрату актуальності та непідтримання заяви від 02.04.2019 про витребування матеріалів адміністративних справ щодо ДТП відносно [PERSON] та [PERSON] , яке міститься на а.с.81. Обставини, встановлені судом. 29.12.2016 між ПрАТ СК «Арсенал страхування» та [PERSON] укладено договір страхування за яким позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати [PERSON] будь-яке пошкодження або знищення автомобіля Toyota номерний знак [NUMBER] , зокрема збитки внаслідок ДТП. Строк дії з 03.01.2017 по 02.01.2018, страхова сума 235 тис. грн. В матеріалах справи міститься відповідний договір. Як вбачається із довідки про дорожньо-транспортну пригоду та постанови Оріхівського районного суду запорізької області від 26.12.2017 - 29.11.2017 на автомобільній дорозі Запоріжжя Маріуполь відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Fiat номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Вказаною постановою винним у вчиненні ДТП визнано [PERSON] Жовтневим районним судом м. Запоріжжя розглядалася справа про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження майна, яке мало місце 29.11.2017. Постановою цього суду від 12.01.2018 провадження у справі закрито через відсутність у діях [PERSON] події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. У постанові вказано про відсутність даних про наявність будь-яких механічних пошкоджень транспортного засобу або іншого майна. Згідно звіту №751 автотоварознавчого дослідження, проведеного [PERSON] ринкова вартість ТЗ Toyota номерний знак [NUMBER] становить 228\~646,03 грн., вартість відновлювального ремонту 275\~603,15 грн., вартість матеріального збитку 228\~646,03 грн. Підчас огляду ТЗ були присутні власника ТЗ та представник страхової компанії. Згідно розрахунку та страхового акту позивача страхове відшкодування в сумі 109\~596,03 грн. розраховано шляхом віднімання від ринкової вартості ТЗ - 228\~646,03 грн. вартості придатних залишків 112 тис. грн. та франшизи 7\~050 грн. Згідно платіжного доручення від 03.01.2018 позивачем виплачено [PERSON] 109\~596,03 грн. Із довідки про ДТП вбачається і це не заперечується сторонами, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» за страховим полісом АК/6163302. Остання, згідно платіжного доручення №ЗР028881 від 20.04.2018, сплатило в користь позивача 100 тис. грн. Заперечень щодо ліміту страхового відшкодування відповідач не висловлював. Позивачем надсилались відповідачу претензії про сплату 9\~596,03 грн., які не погашені. Законодавство, що застосовано судом. У відповідності до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За п.1 ч.2 вказаної статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.3 вказаної статті, що кореспондується із приписами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Висновки суду. Матеріалами справи підтверджено та визнано сторонами факт ДТП за участі автомобіля [PERSON] та автомобіля під керуванням Відповідача. Винним у вказаній ДТП є відповідач, що підтверджено постановою суду у справі про адміністративне правопорушення та не заперечується відповідачем. Покликання відповідача на факт пошкодження автомобіля [PERSON] також в іншому ДТП не доведені. Так щодо [PERSON] дійсно було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП. Проте постановою суду, за результатами розгляду такого протоколу, провадження у справі було закрито у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. За таких обставин протокол про адміністративне правопорушення, який був доказом у справі про адміністративне правопорушення, судом до уваги не береться. Крім того відповідачем не надано копії такого протоколу. Інших доказів пошкодження ТЗ [PERSON] до ДТП за участю відповідача матеріали справи не містять. Так само не беруться судом до уваги доводи відповідача про незгоду із розміром завданої шкоди. Так відповідачем не подано жодного доказу на спростування визначеного спеціалістом розміру збитку, клопотань про призначення експертиз щодо визначення механічних пошкоджень чи вартості шкоди не заявлено. Доводи про не повідомлення відповідача про огляд ТЗ не беруться до уваги, адже такого обов`язку не передбачено, відповідної норми відповідачем не наведено. Крім того, як стверджено вище відповідачем не подано жодного доказу, який би дозволив засумніватися, що ТЗ [PERSON] отримав пошкодження в інший спосіб ніж при ДТП із ТЗ відповідача. Оскільки на момент настання ДТП між [PERSON] та позивачем діяв договір страхування із позивачем, останнім правомірно виплачено [PERSON] заподіяну їй шкоду в сумі 109\~596,03 грн. із врахуванням факту знищення ТЗ, за мінусом залишків ТЗ та франшизи. За таких обставин до позивача, на підставі ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація). У даному випадку покликання відповідача на ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є хибними, оскільки такий закон не застосовується до відносин між позивачем та [PERSON] (між ними не існувало правовідносин страхування відповідальності, а існували правовідносини майнового страхування). Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, страховиком було виплачено позивачу, в межах ліміту, 100 тис.грн. за шкоду, завдану відповідачем. При цьому ці факти (враховуючи й розмір ліміту відповідальності) відповідачем не заперечуються. На підставі ст.1194 ЦК України відповідач повинен відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 9\~596,03 грн. Висновки суду відповідають висновкам, наведеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04.07.2018. Враховуючи задоволення позову повністю із відповідача підлягає стягненню в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1\~921 грн.

Outcome: approved