Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач Управління поліції охорони в м. Києві звернулось до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.08.2017 року Управління поліції охорони в м. Києві, [PERSON] та Вінницьке вище професійне училище Департаменту поліції охорони уклали Договір № 734 на навчання за кошти підрозділу поліції охорони з кандидатом на службу в органи внутрішніх справ України, Вищим професійним училищем Департаменту поліції охорони та підрозділом поліції охорони. Відповідно до Договору позивач прийняв на себе зобов'язання перерахувати навчальному закладу кошти за підготовку відповідача за професією охоронник для служби УПО в м. Києві, а відповідач - оволодіти всіма видами професійної діяльності та прибути після закінчення навчального закладу на службу до підрозділу УПО в м. Києві 06.12.2017 року і відпрацювати не менше двох років з дня укладання Контракту про проходження служби в поліції. Пунктом 4.5. Договору передбачено, що при неприбутті за призначенням або відмови стати до роботи відповідно до умов укладеного договору, дострокового відрахування з навчального закладу, де він проходив первинну професійну підготовку, через недисциплінованість, невиконання навчального плану, небажання продовжувати або проходити навчання, припинення служби в поліції до закінчення строку уперше укладеного контракту з підстав, визначених підпунктами 5-11 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», переведення до інших органів поліції до закінчення строку, визначеного договором, у порядку встановленому чинним законодавством України компенсувати всі витрати, понесені Підрозділом у зв'язку з проведенням навчання та утримання Поліцейського в навчальному закладі. 09.08.2018 року поліцейського взводу № 2 роти реагування Оболонського РВ Управління поліції охорони в м. Києві капрала поліції [PERSON] було звільнено за власним бажанням зі служби в поліції за ст.. 77 п. 7 ч. 1. На підставі викладеного позивач звертається до суду з позовом та просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 23943, 48 грн. та сплату судового збору. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника позивача, за наявних у справі матеріалів. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Управління поліції охорони в м. Києві підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 24.08.2017 року Управління поліції охорони в м. Києві, [PERSON] та Вінницьке вище професійне училище Департаменту поліції охорони уклали Договір № 734 на навчання за кошти підрозділу поліції охорони з кандидатом на службу в органи внутрішніх справ України, Вищим професійним училищем Департаменту поліції охорони та підрозділом поліції охорони, Відповідно до якого позивач прийняв на себе зобов'язання перерахувати навчальному закладу кошти за підготовку відповідача за професією охоронник для служби УПО в м. Києві, а відповідач - оволодіти всіма видами професійної діяльності та прибути після закінчення навчального закладу на службу до підрозділу УПО в м. Києві 06.12.2017 року і відпрацювати не менше двох років з дня укладання Контракту про проходження служби в поліції (а.с. 5-7). Відповідно до п. 4.5. Договору передбачено, що при неприбутті за призначенням або відмови стати до роботи відповідно до умов укладеного договору, дострокового відрахування з навчального закладу, де він проходив первинну професійну підготовку, через недисциплінованість, невиконання навчального плану, небажання продовжувати або проходити навчання, припинення служби в поліції до закінчення строку уперше укладеного контракту з підстав, визначених підпунктами 5-11 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», переведення до інших органів поліції до закінчення строку, визначеного договором, у порядку встановленому чинним законодавством України компенсувати всі витрати, понесені Підрозділом у зв'язку з проведенням навчання та утримання Поліцейського в навчальному закладі. 09.08.2018 року поліцейського взводу № 2 роти реагування Оболонського РВ Управління поліції охорони в м. Києві капрала поліції [PERSON] було звільнено за власним бажанням зі служби в поліції за ст. 77 п. 7 ч. 1, вислуга на день звільнення 1 рік 0 місяці 08 днів, що підтверджується Наказом № 289 о/с (а.с. 13). Згідно з Довідкою № 10 Управлінням поліції охорони в м. Києві на навчання відповідача у Вінницькому ВПУ ДПО було витрачено 23943, 48 грн. (а.с. 8). 12.10.2018 р. позивач направив відповідачу претензію з вимогою погашення заборгованості за навчання, однак відповідач в добровільному порядку не відшкодував йому витрат за навчання. Відповідно до п. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається та не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені ст. 611 ЦК України, відповідно до якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі статтею 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Допустимість доказів встановлено ст.78 ЦПК України, згідно з якою, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (стаття 79 ЦПК України) Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приймаючи до уваги викладене, з урахуванням того, що Управлінням поліції охорони в м. Києві виконано умови Договору №734 від 24.08.2017 року, сплачено повний курс навчання відповідача, відповідачем закінчено учбовий заклад, але не відпрацьовано встановлений Договором термін в підрозділах позивача, суд вважає, що позовні вимоги Управління поліції охорони в м. Києві підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved