Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач, як орган опіки та піклування, звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO] та малолітньої [PERSON], [INFO], які з 15 вересня 2011 року взяті на облік в службі у справах дітей Солонянської райдержадміністрації як діти, які опинилися у складних життєвих обставинах у зв'язку з тим, що їхні батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню і утриманню дітей. Позивач посилається на те, що діти з метою захисту їх прав та інтересів, були влаштовані до КЗ освіти Василіської загальноосвітньої школи-інтернату, де знаходилися з 2012 по 2014 рік, а їхня мати жодного разу їх не відвідувала, не цікавилася їхнім здоров'ям, матеріально не підтримувала. Відповідно до витягу з протоколу комунального спеціального загальноосвітнього начально-реабілітаційного закладу «Дніпропетровський обласний медичний психолого-медико-педагогічний центр» [PERSON] було рекомендовано навчання за програмою спеціальної школи, а відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Дитина [PERSON] з 2001 року і по даний час перебуває в КЗО «Василівська школа-інтернат», а батько дитини помер 25 жовтня 2010 року. За місцем проживання відповідачки, остання характеризується негативно, ніде не працює, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, перебуває на обліку в сільській раді, як не благодійна сім'я, яка відноситься до категорії зі складними життєвими обставинами. У зв'язку з зазначеним, позивач змушений в інтересах дітей звернутися з даним позовом до суду та просить позбавити відповідачку батьківських прав та стягнути з неї аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі, оскільки остання не працює та не має офіційного доходу. Представник позивача - Солонянської районної державної адміністрації як орган опіки та піклування, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.36), в судове засідання 17 лютого 2016 року не з'явився, згідно поданої заяви просила здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с.49). Відповідач [PERSON], яка про час та місце розгляду справи повідомлялася за місцем свого фактичного проживання: [ADDRESS] (а.с.28), що підтверджується довідкою-характеристикою Військової сільської ради (а.с.50), звідки повістка про виклик до суду повернулася з відміткою про її вручення відповідачці (а.с.42), що суд оцінює, як належне повідомлення відповідачки про час та місце розгляду справи, а про зміну місця проживання ні позивача, ні суд не повідомила, в судове засідання 17 лютого 2016 року не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, як не подала і заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують. Представники третіх осіб - КЗО «Василівська середня загальноосвітня школа-інтернат», КЗО «Котовський начально-реабілітаційний центр», які про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с.37), в судове засідання 17 лютого 2016 року не з'явилися, згідно поданих заяв просили здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності (а.с.44-48). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст. 224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Відповідно до вимог ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, а згідно положень ч.2 ст.157, ст.180-182 цього Кодексу той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], батьком якої є [PERSON] та який помер[INFO] року згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.9,10). Також судом встановлено, що відповідачка є матір'ю [PERSON], [INFO], відомості про батька якої, згідно витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері (а.с.8,12). Згідно наказів служби у справах дітей Солонянської РДА від 15 вересня 2011 року № 42, № 43 [PERSON] та [PERSON] взяті на облік, як діти, які опинилися у складних життєвих обставинах, у зв'язку з тим, що батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дітей (а.с.14,15), а з 2012 року діти проживають в інтернатах (а.с.17). На час розгляду справи неповнолітня [PERSON] перебуває в КЗО «Василівська середня загальноосвітня школа-інтернат», а малолітня [PERSON] - в КЗО «Котовський начально-реабілітаційний центр» та згідно витягу з протоколу №450-б від 28 квітня 2014 року діагностичного засідання «Дніпропетровського обласного методичного психолого-медико-педагогічного центру» дитині рекомендовано навчання за програмою 1 класу спеціальної шкоди у зв'язку з особливими пізнавальними процесами, які відповідають легкій розумовій відсталості (а.с.17,18). Судом під час розгляду справи було встановлено, що згідно актів від 23 вересня 2014 року (а.с.19), від 09 червня 2015 року (а.с.21), листів від 03 листопада 2015 року (а.с.26), клопотання від 09 грудня 2015 року (а.с.27), відповідачка жодного разу не відвідувала своїх дітей, не цікавилася їх навчанням, здоров'ям, матеріальної допомоги не надавала. Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (редакція зі змінами,схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 7 Конвенції передбачено, що дитина має право знати своїх батьків і має право на їх піклування. Судом встановлено, що відповідачка згідно акта обстеження житлово-побутових умов від 26 серпня 2011 року не працює, державної допомоги на дітей не отримувала, під час проведення огляду знаходилася в стані алкогольного сп'яніння, діти були голодними (а.с.13). Згідно повідомлення Солонянського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, сім'я відповідачки знаходилася під соціальним супроводом, але була знята з супроводу у зв'язку з невиконанням умов договору. Під час соціального супроводу з [PERSON] проводилася робота щодо повернення дітей в сім'ю, але позитивних результатів досягнуто не було, мати зловживала алкогольними напоями, часто не бувала вдома (а.с.20), а дані факти також підтверджуються висновком за результатами розгляду матеріалів ЖЕО № 2320 від 31 липня 2015 року (а.с.23-25). Позивачем до матеріалів справи надано висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]» (а.с.29-31), який мотивований тим, що оскільки мати дітей ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, то з метою захисту їхніх інтересів, позбавлення батьківських прав є таким що відповідає нормам чинного законодавства. Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування від 16 січня 2016 року є достатньо обґрунтованим, а тому суд погоджується з ним. Згідно зі ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Оскільки відповідачка [PERSON] тривалий час ухиляється від виховання дітей, що виявляється в тому, що вона не бере жодної участі у їх вихованні, не спілкується з ними, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, навчанням, не піклується про їх фізичних та духовний розвиток, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти,то суд вважає, що є правові підстави для позбавлення її батьківських прав, оскільки невиконання або ухилення від виконання обов'язку по вихованню дітей може бути відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України підставою до застосування наслідків, передбачених Сімейним кодексом України, в тому числі і позбавлення батьківських прав, що вбачаться із висновку Солонянської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дітей: доньки [PERSON] та доньки [PERSON]. На підставі наведеного, суд вважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, таким що відповідає інтересам дітей, оскільки відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не виявляє стійкого бажання у виконанні батьківських обов'язків, ухиляється від сплати грошових коштів в добровільному порядку на утримання дітей, що дає суду підстави вважати, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, а перешкоди для їх виконання відсутні. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно до статті ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень, наданих в а. 7 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує матеріальне становище платника аліментів, яка не має постійного місця роботи, стан здоров'я як відповідача, так і дітей, їх вік та потреби та вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] та малолітньої [PERSON] по 727 гривень 50 копійок щомісячно до досягнення дітьми повноліття, є такими що підлягають задоволенню в повному обсязі, з огляду на те, що Законом України «Про державний бюджет на 2016 рік» прожитковий мінімуму для дітей від 6 до 18 років станом на 01 січня 2016 року становить 1 455 гривень 00 копійок, а відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а позивач просить суд стягнути з відповідачки половину прожиткового мінімуму, визначеного законом на кожну дитину. За таких обставин, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів підлягають задоволенню, у зв'язку з чим з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач при зверненні з позовом до суду був звільнений від таких витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved