Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК « ПРИВАТБАНК» (надалі ПАТ КБ) «ПРИВАТБАНК» в особі представника по довіреності Андреєвої Н.А. звернулась до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 24012,86 грн та суми судового збору сплаченої при зверненні з позовом до суду в розмірі 240,13 грн з відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06.03.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] був укладений договір, про видачу кредиту в сумі 1677,58 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення - 05.03.2008 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичними особами («Розстрочка») (Стандарт) складає між ним і банком Договір. Проте, заборгованість за кредитом відповідачем не сплачувалась, станом на 11.09.2013 року заборгованість складає 24012,86 грн, яку позивач і просить стягнути. Представник позивача направила суду заяву, у якій просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на ті самі обставини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи належним чином сповіщений, що підтверджено письмовими матеріалами справи, про причину не явки не повідомив. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (постановляє заочне рішення). Проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов задоволенню не підлягає у повному обсязі. До такого висновку суд приходить на підставі з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У судовому засіданні встановлено, 06.03.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] був укладений договір, про видачу кредиту в сумі 1677, 60 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення - 05.03.2008 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичними особами («Розстрочка») (Стандарт) складає між ним і банком Договір. Даний договір був укладений на підставі заяви позичальника № KRXRRX02260352 від 06.03.2007 року (а.с. 4) та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с. 6-9). Відповідно до наказу позивача «Про впровадження спрощеної форми укладення договору» у банку запроваджена спрощена форма укладення договору для банківських продуктів, що мають подібні умови та правила обслуговування. У заяві клієнт вказує, що ознайомлений і згоден з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Відповідно до умов Договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов. Перед укладенням спірного договору відповідач був повідомлений про умови кредитування, даний факт підтверджується особистим підписом відповідача. Позивач належним чином виконав всі покладенні на нього обов'язки, проте відповідач, свої зобов`язання перед Банком » не виконував, чим порушив умови договору, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до ст. 611 ч. 1 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Зазначені вимоги відповідач на час розгляду справи у суді також не виконав. Зобов'язання повинні виконуватись належним чином, згідно з вимогами договору та у встановлений строк, що передбачено ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України. Згідно з наданим до справи розрахунком заборгованості відповідача перед Банком станом на 11.09.2013 року сума заборгованості становить: 1545,04 грн - заборгованість за кредитом, 9226,79 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом,452,10 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, 11169,27 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1119,66 грн - штраф (процентна складова). Усього заборгованість складає 24012,86 грн. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд приходить до висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності за заявленими позовними вимогами. Суд вважає, що саме за вказаною підставою слід відмовити у задоволенні позову виходячи з наступного. У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ( а.с.9), який є невід`ємною частиною договору, сторонами встановлений термін позовної давності тривалістю п'ять років. Суд встановив, що згідно договору № KRXRRX02260352 від 06.03.2007 року , який укладено між сторонами у справі, відповідач отримав кредит у розмірі 1677,60 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.03.2008 ( а.с. 4) . Відповідно до п.31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин» та Закону України «Про захист прав споживача» кредитору забороняється вимагати повернення споживчого кредиту , строк давності якого минув. вказано, що у спорах щодо споживчого кредитування забороняється вимагати повергнення споживчого кредиту , строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, тому зазначене вище застосовується й до додаткових вимог банку. Позивач звернувся до суду з огляду на направлення позову , який зареєстровано у суді 22.10.2013 року ( а.с. 2) . Таким чином, позов було пред'явлено після спливу строку позовної давності. Позивач - банк не заявив суду щодо поновлення строку позовної давності. З матеріалів справи не вбачається підстав для визнання пропуску строку банком з поважних причин. Оскільки позивачу необхідно відмовити у задоволені позовних вимог, то судові витрати віднесено на рахунок позивача.

Outcome: dismissed