Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач просить усунути перешкоди, що чинять їй відповідачі, проживаючи в належній їй на праві власності квартирі, шляхом їх виселення з квартири [ADDRESS], та зняти з реєстрації відповідача [PERSON] за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що відповідачі не мають права власності на вказану квартиру або її частку, своїм проживанням створюють їй, єдиній власниці, перешкоди, ускладнюють користування квартирою, зокрема заважають користуватись кухнею та ванною кімнатою, навмисно займають її довгий час, особливо вранці, коли вона спішить на роботу, займають плиту, конфліктують з нею і старою матір'ю та вітчимом, які також проживають у цій квартирі, вживають нецензурні слова, не дотримуються тиші, порушують їх спокій, привели у квартиру собаку, за якою не здійснюють догляду, і яка порушує тишу своїм лаєм; не дотримуються порядку, не доглядають за квартирою, не допомагають їй у догляді за матір'ю, ставляться до неї з неповагою. Вважає, що проживання відповідачів у квартирі порушує її право власності, яке вона не може здійснювати у повній мірі; дана квартира їй необхідна для особистого проживання і членів її сім'ї, що відповідачі не є членами її сім'ї, вона не згодна з їхнім проживанням в квартирі і хоче розпоряджатись своєю квартирою на власний розсуд. Пояснила, що позивач [PERSON] був прописаний у квартиру в 2010 році за ї згодою, але без права постійного проживання, і наявність його реєстрації за даною адресою порушує її право розпорядження квартирою; що вона на даний час хоче продати квартиру, але через наявність реєстрації відповідача і проживання в квартирі відповідачів, у цьому обмежена. [PERSON] взагалі вселилась у квартиру без її згоди, не зареєстрована у квартирі і не має права в ній проживати. Також послалась на те, що кожен з відповідачів має на праві власності своє житло: [PERSON]- має у власності ? частку квартири по вулиці Короленка 50/96, а [PERSON]- має ? частку будинку по вул. Ювілейній, 42 в селі Білецьківка Кременчуцького району Полтавської області. Позивач послалась на ст.317, ст.319, ст.321 ЦК України, якими захищається право власності і визнається непорушним; на ст.386 та ст.391 ЦК України за якими власник має право звертатись до суду за захистом свого права власності; а також на ст.150 ЖК України, згідно якої вона як власник має право використовувати свою квартиру для особистого проживання і проживання членів її сім'ї, та розпоряджатись квартирою на власний розсуд. В судовому засіданні позивачка і її представник наполягали на задоволенні позову, підтримали ті обставини, на які позивачка послалась у позовній заяві, і просили врахувати, що у даному випадку проживанням відповідачів суттєво порушується право позивачки вільно користуватись належною їй на праві власності квартирою без будь-яких обмежень і у той спосіб, в який вона вважає за потрібне, не підлаштовуючись під спосіб життя відповідачів; що порушення права власності власне і полягає у самому проживанні відповідачів у квартирі і зайнятті кімнати, якою позивачка не може користатись, крім того в проживанні собаки у квартирі. Підставами для виселення зазначають відсутність у відповідачів права власності на квартиру, відсутність права проживання в квартирі і відсутність згоди позивачки на їх проживання; а також неможливість для позивачки повноцінно користуватись квартирою через проживання в ній відповідачів та через їх поведінку, яка створює перешкоди; у тому, що квартира необхідна позивачці для особистого проживання і для проживання інших членів її сім'ї (матері та вітчиму, які є особами похилого віку). Відповідач [PERSON] позов до нього не визнав, послався на те, що вселився у дану квартиру за згодою позивачки, є зареєстрованим на постійне місце проживання в цій квартирі, зайняв кімнату, яку йому для проживання відвела позивачка, і тому має право на проживання в даній квартирі. Пояснив, що його проживання в даній квартирі було оговорене ще з матір'ю на тій стадії, коли на сімейній нараді було вирішено, що дана квартира буде набута у власність позивачкою, за умови, що йому буде надано можливість жити у цій квартирі. Вважає, що відсутні підстави для його виселення, ніяких перешкод він не створює, не порушує громадського порядку, хоча дійсно мали місце декілька сімейних конфліктів, які стались саме з приводу намагань позивачки виселити його і його дружину із квартири. Крім того, просив врахувати, що хоча він має право власності на ? частку успадкованої квартири, але дана квартира є однокімнатною і в ній постійно і здавна проживає його і позивачки тітка, тому вселення в дану квартиру для нього є фактично неможливим, і це б суттєво обмежило тітку у праві проживання, а виселити тітку він не може з моральної точки зору. Крім того просив врахувати, що на даний час собака вже не проживає у квартирі, віддана іншим господарям. Відповідачка [PERSON] позов до неї не визнала, вважає, що нема підстав для її виселення, що вона законно вселилась у квартиру, у кімнату, де проживав її чоловік, і на це була згода позивачки та її матері; в дану квартиру вона внесла своє майно, переїхала з іншої області, влаштувалась на роботу у м. Броварах, і у разі виселення вона буде позбавлена права жити з чоловіком разом, не має іншого житла у цьому місті, а у будинку в селі Полтавської області , в якому їй належить частка, проживають її діти та їх сім'я, вона не має можливості туди повернутись жити, крім того втратить роботу. Просила врахувати, що відсутні підстави для її виселення, що позивачка посилається на надумані нею обставини; в дійсності вона не влаштовує конфліктів, веде себе добре, а позов викликаний суто неприязню до неї позивачки як до невістки. Представник відповідачів, крім наведеного, послалась на те, що квартира позивачкою набута у власність внаслідок певних сімейних домовленостей, зокрема внаслідок відмови відповідача [PERSON] від його прав на квартиру, яка раніше належала батькам сторін, і в якій він мав свої житлові права, і яка була використана для набуття позивачкою вказаної квартири у власність; що єдиною умовою , через яку відповідач не претендував на збереження за ним житлових прав і проти оформлення даної квартири у власність на позивачку, було те, що йому гарантувалось право проживати в цій квартирі. Відповідач [PERSON] є колишнім членом сім'ї позивачки, квартира є його постійним місцем проживання, він вселився у квартиру законно, зайняв відведену йому кімнату, і має право жити у цій квартирі. Відповідачка [PERSON] вселилась у квартиру також законно, до чоловіка, у окрему відведену йому для проживання кімнату, не створює своїм проживанням ніяких перешкод іншим мешканцям і має право жити з чоловіком у цій кімнаті. Своїм проживанням відповідачі не створюють перешкод позивачці, не порушують спокій і порядок, собака, на яку посилається позивачка, і яку дійсно відповідачі привели у квартиру, на даний час вже в квартирі не знаходиться; крім того, на даний час змінились обставини, мати позивачки і відповідача [PERSON] померла, тому посилання позивачки на нібито порушення прав матері і порушення її спокою (на що як на підставу для виселення посилалась позивачка) вже не існують взагалі. Крім того, просила врахувати, що виселення може застосовуватись як крайня міра і лише при вставленні систематичного порушення з боку відповідачів; інших законних підстав для виселення відповідачів позивачка не довела, і таких підстав не існує, просила у позові відмовити. З договору купівлі-продажу від 27.04.2010р., витягу з реєстру правочинів та реєстру про право власності встановлено, що позивачка набула дану квартиру за адресою м. Бровари, бульвар Незалежності , 12В /35 у власність 27.04.2010р. (а.с.6-10); Дана квартира належить позивачці на праві власності на даний час, що не оспорюється відповідачами. Згідно довідці з ОСББ «Незалежності 12В» від 13.09.2017р.- в квартирі [ADDRESS] зареєстрована та проживає [PERSON], а також проживають, але не зареєстровані [PERSON] з 14.07.2010р. і [PERSON] з 14.07.210р. (а.с.13). Згідно довідці Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Броварської міської ради від 11.10.2017р.- [PERSON] за вказаною адресою м. Бровари, бульвар Незалежності , 12В /35, не зареєстрована (а.с.19); Згідно довідці ВАДР Київської області місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою [INFO] з 20.08.2010р. (а.с.22). Згідно Відомостям з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11) [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири по вулиці Короленка 50/96 в місті Бровари, підстава виникнення права: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 4.03.2014р.; [PERSON] належить на праві власності 1/4 частка будинку №42 по вул. Ювілейній в селі Білецьківка Кременчуцького району Полтавської області, підстава виникнення права: договір купівлі-продажу від 22.08.2006р. Згідно висновку по результатам перевірки у Броварському ВП ГУНП від 11.10.2016р. до поліції зверталась позивачка з приводу конфлікту між нею і братом та його дружиною, станом на час виїзду поліції конфлікт було вичерпано, позивачка звернулась з метою фіксації даної події; встановлено, що громадський порядок порушений не був (а.с.65). З наданих виписки з історії хвороби, довідок та висновків медичних закладів (а.с.66-69) - [PERSON], 1939р.н., (мати позивачки і відповідача [PERSON]) 11.11.2015р. та повторно 15.04.2016р. проведені операції (висічення третини гомілки); перебувала на лікуванні в березні 2018р. в неврологічному відділенні лікарні (а.с.94); [PERSON], вік 87 років, з 7 по 21 листопада 2017 року проходив лікування за діагнозом кардіосклероз та інші. З наданих фотознімків видно, що на них зображені позивачка і відповідач [PERSON] під час застіль, на відпочинку на природі, в місті, в тому числі разом, в одній компанії. Як пояснили сторони дані фотознімки датовані 2014-2015 роками, і вони доводять, що у вказаний період між ними існували родинні дружні стосунки (а.с.32-42). У прослуханому аудіо запису, наданому позивачкою у якості доказу, зафіксовано розмову між особами жіночої та чоловічої статі (сторони погодились, що голоси належать позивачці, відповідачу [PERSON] та їхній матері [PERSON]О.) , в розмові троє вказаних осіб з'ясовують між собою стосунки, зокрема з приводу допомоги матері, з приводу претензій матері до сина, який їй не допомагає, з приводу претензій позивачки щодо проживання без її згоди у квартирі дружини [PERSON], а відповідач стверджував, що це його дружина і має право жити з ним; є вислів жіночим голосом , що вона бачила, як він хватався за ножа і кричав, що повбиває всіх, а чоловік проти такого заперечував, але підтвердив, що брав ножа, але не казав, що вб,є, та якби хотів, то вже зробив би таке, і що вона його доведе до самогубства. Свідок [PERSON] (син відповідача [PERSON]І.) пояснив, що привозив речі [PERSON] у дану квартиру, коли вона вселялась до квартири; при цьому вдома були [PERSON] (баба) і [PERSON], які не заперечували проти внесення речей [PERSON]; самої позивачки вдома не було. У подальшому він приходив до батька в гості у цю квартиру, і при ньому стосунки між всіма мешканцями були нормальними, у його присутності сварок, конфліктів не було. Батько і його дружина [PERSON] займали окрему кімнату, в іншій жила позивачка, в третій баба [PERSON] і [PERSON], який свої речі при вселенні відповідача переніс з виділеної відповідачу кімнати у кімнату, в якій проживала баба. Позивачка в 2016 році йому скаржилась на собаку, яка часто лає, а в 2017 році скаржилась, що не знаходять спільну мову з [PERSON] Свідок [PERSON], тітка сторін по їх батьку, пояснила, що раніше сім,я Сеник жила в іншій квартирі по вулиці Черняховського в м. Бровари, і [PERSON] (колишня дружина її брата і батька сторін) раніше казала, що у тій квартирі була частка сина - [PERSON], у подальшому вони продали ту квартиру і купили по бульвару Незалежності, на кого оформлялась квартира, свідок не знає. [PERSON] їй казав, що також проживає в квартирі по бульвару Незалежності, і що до нього вселилась його дружина [PERSON]. Позивачка одного разу їй скаржилась, що дружина [PERSON] її ображає. В однокімнатній квартирі по вулиці Короленка проживає стара баба, їхня родичка. Свідок охарактеризувала [PERSON] з позитивної сторони. З наданих відповідачами характеристик та довідки з місць роботи ([PERSON] з Броварського заводу залізобетонних виробів, де він працює машиністом тепловозу, і [PERSON] з навчально-виховного об'єднання Броварської міської ради, де вона працює з 1.09.2014р. соціальним педагогом) встановлено, що обидва характеризуються виключно позитивно (а.с.44,46). Спір між сторонами виник у сфері житлових правовідносин та правовідносин, повязаних з здійсненням права власності. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.2 ст.321 - особа може бути обмежена у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.383 ЦК власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, для проживання членів своєї сім'ї, має право на вселення інших осіб. Статтею 386 ЦК передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст..150 ЖК України власник квартири користується нею для особистого проживання і проживання членів сім'ї, і має право розпоряджатись власністю на свій розсуд. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] є рідним братом позивачки, він вселився у вказану квартиру, належну позивачці, з її згоди, та згоди інших мешканців членів сім'ї власника, йому для проживання була власником виділена окрема жила кімната. Про наявність згоди власника на вселення відповідача у квартиру та на проживання в ній без обмеження строком свідчить наявність реєстрації відповідача за даною адресою як його постійного місця проживання, що не могло відбутись без відома і згоди позивачки. Посилання позивачки з цього приводу на те, що вона такої згоди не давала, не відповідають встановленим дійсним обставинам. Посилання позивачки, що вона дала лише згоду на реєстрацію без права проживання, - також не відповідають дійсності, оскільки встановлено, що відповідач вселився і достатньо тривалий час проживав у цій квартирі, чого сама позивачка не заперечує, і що слідує, зокрема, з наданих фотознімків. Таким чином, відповідач вселився квартиру з законних підстав і набув право користування (проживання) вказаною квартирою. Тому в цій частині його житлове право підлягає захисту. При таких обставинах відповідач може бути виселений із квартири лише при наявності для того підстав, передбачених законом. З даного приводу суд таких підстав не вбачає, виходячи з наступного: Позивачка не довела порушення її права на проживання у вказаній квартирі. Як встановлено, вона займає іншу жилу кімнату, і таке розподілення жилих приміщень між мешканцями відповідало її волі, протилежного позивачка не довела. Тому посилання позивачки на те, що квартира їй необхідна для особистого проживання, судом не може розглядатись як достатня підстава для виселення відповідача, який у квартирі проживає на законних підставах. Позивачка посилається на те, що через проживання відповідачів створюються суттєві перешкоди їй у користуванні кухнею, ванною кімнатою, якими вона не може користуватись у будь-який час, і що створені суттєві перешкоди для проживання інших мешканців (матері і вітчима), які позбавлені спокою і вільного пересування квартирою. Разом з тим, позивачка не довела наявності таких обставин, які б вказували на дійсні перешкоди власнику та іншим членам його сім'ї у проживанні в квартирі. Сам той факт що на даний час позивачка не бажає проживання в квартирі брата і його дружини, не є достатнім для виселення відповідача, який проживає в квартирі з законних підстав. Позивачка посилається на те, що у відповідача є інше житло, належне йому на праві власності. Разом з тим, враховуючи конкретні обставини (проживання у цій квартирі жінки похилого віку, яка доводиться далекою родичкою сторонам і яка проживає в квартирі тривалий час та з законних підстав, що виникли до набуття відповідачем права власності на частку у тій квартирі, що квартира є однокімнатною, є спадщиною, що частка відповідача не дає можливості зайняття окремої жилої кімнати, враховуючи, що вказані особи не є членами одної сім'ї і є дорослими особами різної статі, - то суд вважає слушним пояснення відповідача, що він фактично не має можливості на даний час проживати у вказаній квартирі. Крім того, сама по собі наявність іншої власності не є достатньою підставою для припинення права користування вказаною квартирою, принаймні в межах заявлених позовних вимог і підстав. Таким чином, виходячи з тих позовних вимог, які заявлені до відповідача [PERSON], і з зазначених позивачем підстав, а також з наданих доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для виселення відповідача з квартири і відповідно для скасування його реєстрації за вказаною адресою. В даному випадку, враховуючи положення ч.2 ст.321 ЦК України, існуюче обмеження позивачки в її користуванні квартирою через проживання в ній відповідача, не суперечить вимогам закону і не є порушенням права власності. Щодо того, що наявність реєстрації є порушенням прав власника і перешкодою у розпорядженні квартирою, на що посилається позивачка, то це не відповідає вимогам закону, який регулює дані правовідносини, враховуючи, що реєстрація місця проживання особи є похідною від наявного у особи права користування жилим приміщенням, і ніяким чином сама по собі дана обставина не впливає на обсяг прав власника. Позивачка посилається як на підставу виселення відповідачів створення ними своєю поведінкою умов неможливого з ним приживання в одній квартирі. Разом з тим судом в межах розгляду даної справи не встановлено підстав для виселення відповідачів за ст.157, ст.116 ЖК. Згідно ст.157 ЖК України членів сімї власника будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною 1 ст.116 ЖК. Відповідно до ч.1 ст..116 ЖК України якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця провадиться без надання іншого жилого приміщення. Разом з тим, позивачка не надала доказів, які б свідчили про наявність обставин, зазначених у ст.116 ЖК України, зокрема протиправної поведінки відповідачів, яка б унеможливлювала проживання з ними в одній квартирі, системи таких порушень, а також вжиття заходів впливу, які б не дали результату, - тобто всієї сукупності підстав для виселення за статтею 116 ЖК України. Наданий позивачем висновок відділу поліції також не доказує таких обставин. Щодо наданих доказів з цього приводу, то на одному з фотознімків зображена позивачка у квартирі з предметами, схожими на мечі (а.с.36) (як пояснив відповідач - вони є муляжем); разом з тим, дана обставина не доказує протиправної поведінки відповідача; аудіозапис суперечки між братом та нею і матір'ю - вказує на з'ясування стосунків у колі сім'ї з приводу участі кожного з дітей у допомозі старій матері та з приводу претензій позивачки щодо проживання в квартирі відповідачки [PERSON]; самі по собі вислови, які зафіксовані в розмові, не доводять будь-яких погроз з боку відповідача, створення чи провокування ним конфліктів та будь-якої іншої протиправної поведінки, тобто не доказують наявності підстав, передбачених статтею 116 ЖК України для виселення. Посилання позивачки на знаходження в квартирі собаки, на що не було її згоди, то дійсно дана обставина могла б розглядатись як перешкода у вільному користуванні квартирою, яка б підлягала усуненню; разом з тим конкретно такої позовної вимоги не предявлено; дана обставина не є підставою ля виселення відповідачів за статтею 116 ЖК України, і крім того, на даний час дане порушення відповідачами вже усунуте, собака в квартирі більше не знаходиться (дану обставину позивачка підтвердила). Таким чином, не встановлено фактів руйнування чи псування квартири відповідачами; не встановлено також систематичного порушення відповідачами правил соціалістичного співжиття; так само не встановлено і позивачем не доведено того, що відповідачі своїми діями і поведінкою роблять неможливим для позивача проживання з ними в одній квартирі; крім того, для виселення з жилого приміщення з підстав, передбачених у статті 116 ЖК, слід встановити, що заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатним, а таких обставин позивач не довів, і такі обставини відсутні. Розглядаючи позовні вимоги про виселення [PERSON], суд виходить з того, що відсутні будь-які докази, які б однозначно і безспірно вказували на те, що відповідачка вселилась у квартиру позивачки за її згодою, і тим більше що позивачка надавала згоду на постійне проживання відповідачки у цій квартирі. Відповідачка не зареєстрована за даною адресою на постійне чи тимчасове місце проживання, що також підтверджує ствердження позивачки про відсутність згоди на постійне проживання відповідачки у цій квартирі. Відповідачка має інше зареєстроване місце постійного проживання у [INFO]. Згідно ч.2 ст.156 ЖК України з а згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Таким чином, на вселення в квартиру, яка належить на праві власності позивачці, дружини її брата обовязковою має бути виражена у належному вигляді згода власника. Сам по собі факт вселення у кімнату до чоловіка, і відсутність при цьому дійових і активних перешкод чи заперечень з боку власника не означає наявності згоди власника на таке вселення, а може означати, що певний час власник лише тимчасове знаходження вказаної особи у належній їй квартирі, що не є тотожним поняттям з наданням згоди на постійне проживання. Таким чином, відповідачка не набула права постійного проживання в даній квартирі, в тому числі у окремій кімнаті. Оскільки відповідачка не набула права користування квартирою на законних підставах, то її знаходження у квартирі дійсно є порушенням прав власника на вільне розпорядження своїм майном. Позивачка як власник у відповідності до ст.ст.391 ЦК України та ст.156 ЖК України має право по відношенню до відповідачки [PERSON] - вимагати звільнення нею квартири (виселення), і для цього не має значення поведінка відповідачки і відсутність в її діях обставин, зазначених у ст.116 ЖК (як підстава для виселення); сама та обставина, що відповідачка не порушує порядку, значення не має. У даному випадку відсутні порушення прав та законних інтересів відповідачки, які б мали враховуватись судом при розгляді даного позову, і є порушення права власника (позивачки), передбачені статтями 317, 319 та 321 ЦК України, яке підлягає судовому захисту. Проживання сторонньої особи, яка не є членом сім,ї власника, без згоди власника на таке проживання - дійсно є порушенням права власності і таким порушенням, яке має бути усунутим у вказаний позивачкою спосіб - шляхом виселення цієї особи з жилого приміщення без надання іншого. Посилання відповідачки, що вона не має в місті Бровари іншого місця проживання, і її виселення суттєво зашкодить її інтересам, суд не може розглядати як підставу для відмови у позові, оскільки у даному випадку підлягає захисту порушене право власника, яке не може бути обмежене інтересами іншої особи, не підтвердженими законною підставою. Будь-яких законних і обгрунтованих підстав для відмови у позові в цій частині , що означало б визнання судом за відповідачкою права залишатись для подальшого проживання у квартирі позивачки, суд не встановив. Вимоги про звільнення квартири позивачкою предявлялись відповідачці, і добровільно відповідачка не погодилась звільнити квартиру. Таким чином, позов в цій частині підлягає задоволенню, порушене право позивачки підлягає захисту, а відповідачка підлягає виселенню з квартири. Позивачкою понесені судові витрати: судовий збір 1280грн. за подання позову до суду. Оскільки суд позов задовольняє частково, то і судові витрати згідно ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню частково, в частині задоволеного позову до відповідачки [PERSON]. Фактично судом задоволено половину позовних вимог, тому судові витрати, повязані з оплатою судового збору, підлягають відшкодуванню відповідачкою в цій частині, тобто в розмірі 640грн. При розгляді справи суд посилався на статті 317, 319, 321, 391 ЦК України та ст.156 ЖК України.

Outcome: partial