Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач у вересні місяці 2017 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення про визнання [PERSON] такою особою, що втратила право на користування житлом в квартирі [ADDRESS], стверджуючи, що відповідач в квартирі не проживає більше 30 років, добровільно з своєї ініціативи звільнив квартиру, не користується житлом, не несе витрат по утриманню квартири, його фактичне місце мешкання їй- Стойковій Н.М. не відоме. Позивач в судовому засіданні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач судом сповіщався за місцем реєстрації у відповідності до вимог закону. Фактичне місце мешканні відповідача судом не встановлено. За згодою позивачевої сторони суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Суд вивчив матеріали справи і встановив наступне: Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 03.12.2002 року Управлінням з питань розподілу та реалізації житла виконавчого комітету міської ради. Право власності позивача зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно КП «БТІ» 18.12.2002 року. Відповідач син [PERSON] оформив реєстрацію по зазначеній квартирі після повернення з лав [PERSON]. Позивачка пояснила, що син не працював, брав грошові кошти в борг у людей і в банках, а потів почав ховатися від кредиторів. [PERSON] не має сімї, з матірю і з сестрою не спілкується майже 30 років, ніколи не допомагав матері. Пояснення позивача в судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON], яка проживає по сусідству, відвідує [PERSON], близько спілкується з позивачкою. Позивач доводить, що наявність у [PERSON] реєстрації по належній їй- Стойковій Н.М..- квартирі порушує право користування і володіння квартирою - позивач повинна сплачувати комунальні послуги по квартирі з розрахунку усіх осіб, що мають реєстрацію, а не фактично проживають в квартирі і це для неї є суттєвими витратами, тому як крім пенсії інших доходів позивач не має. На підтвердження своїх вимог позивачева сторона посилалась на такі докази: довідку з місця проживання і реєстрації, свідоцтво про право власності на квартиру, акт про не проживання відповідача в квартирі, складений сусідами позивача та посвідчений головою правління ЖБК «Центральний-18» щодо не проживання [PERSON] [INFO], письмові вимоги банків до [PERSON] про повернення боргу. При наведених обставинах суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню з таких підстав: Ч.2 ст.405 ЦК України визначає, що «член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом», а ст.391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Надані суду докази безперечно свідчать, що [PERSON] не проживає в [INFO] більше року, не цікавиться цим житлом, не несе витрат на утримання квартири, наявність у відповідача реєстрації по квартирі порушує права та інтереси позивача, як власника цієї квартири, тому суд визнає, що [PERSON] втратив право користування жилою площею в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Правовідносини, які виникли між сторонами з приводу права користування жилою площею регулюються ст.156 ЖК України, ст.405 ЦК України.

Outcome: approved