Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Представник [PERSON], який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що\~[PERSON], позичила відповідачці [PERSON] гроші в сумі 6000 (шість тисяч доларів) США. На підтвердження укладеного договору позики відповідачка видала позивачу розписки від 18.05.2007р., 07.05.2008р., та 03.10.2010р. 03.10.2010р. Відповідачка власноруч написала розписку, в якій свій борг в сумі 6000 доларів США визнала, та зобовязалася повернути його позивачу найближчим часом після продажу нею обєкта нерухомості. Проте відповідач своє зобовязання не виконала. 28.08.2013р. позивач знову вчинила дію, що свідчить про визнання нею боргу, зокрема надала розписку, якою зобовязалася повернути борг в сумі 6000 доларів США протягом року, тобто до 28.08.2014р. У встановлений в розписці строк відповідачка борг не повернула, посилаючись на своє скрутне матеріальне становище. Неодноразові вимоги позивача щодо повернення боргу відповідачка ігнорує та на теперішній час ухиляється від повернення суми боргу, у звязку з чим, просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 150354 (сто пятдесят тисяч триста пятдесят чотири) грн., що еквівалентно 6000 доларів США за курсом НБУ станом на 17.08.2016 року та судові витрати. Представник позивача\~[PERSON] та позивач [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Через канцелярію суду надали письмови заяви про розгляд справи без їх участі, наполягали на задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомила. В матеріалах є достатньо доказів, які свідчать про права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає можливим справу розглядати у відсутності відповідача. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані позивачем докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 545 ЦК України визначено, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, виходячи з аналізу положень ст. ст. 510, 545 ЦК України та відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов'язання за договором позики. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України Судом встановлено, що борг згідно розписки не повернутий, борговий документ, тобто оригінали розписок Відповідача [PERSON] від 18.12.2007 року, 07.05.2008 року, 03.10.2010 року та 28.08.2013 року, надані до суду позивачем та долучена до матеріалів справи, на розписках написи про повернення боргу відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи зі змісту положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Статтями 58-59 ЦПК України, визначено поняття належності та допустимості доказів в цивільній справі. Оцінюючи в сукупності всі зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а саме підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 150354 грн., що еквівалентно 6000 доларів США за курсом НБУ станом на 17.08.2016 року. Судові витрати по справі які складаються з судового збору у розмірі 1503 (тисяча пятсот три) грн. 54 коп. та витрат повязаних з викликом Відповідача, а саме: оголошення у газеті «Наддніпрянська правда» у розмірі 125 (сто двадцять пять) грн. 00 коп. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з положень\~ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved