Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Позивач у травні 2018 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON]. [INFO] помер його син, [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою:[ADDRESS]. [PERSON] за життя, 13 вересня 2001 року, було складено заповіт за N98, згідно якого після його смерті позивач є спадкоємцем всього його майна, де б воно не було і з чого б воно не складалось. На звернення [PERSON].26.04.2018 року до державного нотаріуса Охтирської районної державної нотаріальної контори Воропай Валерія Вікторовича із заявою про прийняття спадщини на зазначене нерухоме майно, нотаріус виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок значиться за [PERSON], тобто фактично за іншою особою. Крім того, згідно архівного запису про народження померлого [PERSON] його прізвище значиться як «[PERSON]». Згідно з архівним витягом від 25.01.2018 № Цм-1, виданим Державним архівом Сумської області, [PERSON] народився [INFO] в с. Станова, про що зроблено було запис про народження № 1. При цьому його прізвище значиться як «[PERSON]». У відомостях про батьків батьком [PERSON] зазначений «[PERSON]», матір - «[PERSON]» .Той факт, що [PERSON], [INFO], який помер [INFO] у віці 71 року, є сином [PERSON], померлого [INFO], підтверджується вищезазначеним архівним витягом та відповідним записом про народження. Підтвердити той факт, що свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 03.01.1992 належить померлому [INFO] [PERSON], можна свідоцтвом про смерть в якому прізвище, ім'я та по-батькові українською мовою значиться як «[PERSON]», місце смерті - с.Станова Тростянецького району Сумської області. Разом з тим, на підтвердження того, що зазначене свідоцтво належить [PERSON] наявний договір дарування від 03 травня 1972 року, згідно якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар житловий будинок, який знаходиться за адресою в с. Станова Тростянецького району. Даний договір посвідчений головою Станівської сільської ради та зареєстрований в книзі Станівської сільської ради під №19 . Відповідно до довідки №39, виданої виконавчим комітетом Станівської сільської ради Тростянецького району Сумської області 29.01.2018 згідно з записом в погосподарській книзі сільради за особовим рахунком [NUMBER] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] значиться за померлим [INFO] року [PERSON]. Встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] має для позивача значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема, впливає на оформлення за мною спадкових прав на все належне спадкодавцю майно на день його смерті. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд: 1) встановити факт родинних відносин між [PERSON] померлим [INFO] та [PERSON], померлим [INFO], визнавши, що [PERSON] є батьком [PERSON]; 2) встановити факт належності [PERSON], померлому [INFO], свідоцтва про право особистої власності від 03.01.1993 виданого виконавчим комітетом Тростянецької районної ради народних депутатів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]; 3) визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування за заповітом після [PERSON], який помер [INFO]. Позивач у судовому засіданні, позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Позивач пояснила, що [PERSON] був її свекром, був глухонімим, перед смертю залишився сам, потребував догляду і позивач, ураховуючи, що її чоловік [PERSON] є інвалідом, вона доглядала свекра до його смерті. Спірний будинок по [ADDRESS] побудував [PERSON] для свого сина [PERSON], якому і був подарований цей будинок. З яких причин у свідоцтві про право особистої власності записано власником [PERSON] позивачу невідомо. За даними погосподарського обліку Станівської сільської ради будинок належить [PERSON]. Позивач зазначила, що похованням [PERSON] займалась вона і після його смерті у 2001 року вона з родиною перейшла жити у будинок по [ADDRESS], оскільки він кращий, ніж той в якому вони жили до цього. Позивач вказала, що вона є єдиним спадкоємцем, її чоловік [PERSON] відмовився від обов'язкової долі, і не заперечив, щоб спадщину після смерті батька оформила позивач. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Представник Станівськоїсільської ради Дудник Ю.О. подав заяву про розгляд справи без участі представника, проти позову відповідач не заперечує (а.с. 31, 43). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено що відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Станівської сільської ради та зареєстрованого в реєстрі № 34 [PERSON] 13.09.2001 року заповів все своє майно [PERSON] (а.с.13). [PERSON] помер [INFO] року у віці 71 роки у с.Станова Тростянецького району Сумської області (а.с.12). На день смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], з ним фактично проживала [PERSON] (а.с.19). Постановою державного нотаріуса Охтирської районної державної нотаріальної контори від 26.04.2018 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Сумської області, оскільки нотаріус вважав, що житловий будинок померлому не належить (а.с.14). Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Ураховуючи відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] позивач обґрунтовано звернулася до суду. Часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є [INFO] року, місцем відкриття - с.Станова Тростянецького району Сумської області. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7) відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Ураховуючи викладене та час відкриття спадщини після смерті [PERSON] Тарасовичаспірні правовідносини щодо спадкування спадщини після його смерті регулюються нормами ЦК УРСР. За приписами статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно із Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 52388187 від 22.06.2018 року, наданою Тростянецькою районною державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, спадкова справа не заведена (а.с.41-42). [PERSON] подав заяву про те, що після смерті його батька йому відомопро обов'язкову долю у спадковому майні, але він на неї не претендує і не заперечує, щоб спадкові права оформлювала [PERSON] (а.с.25). Судом установлено, що за договором від 03 травня 1979 року [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок у с.Станова Тростянецького району Сумської області, що належав дарувальнику на підставі записів у погосподарському обліку Станівської сільської ради за № 92. Указаний договір посвічено та зареєстровано посадовими особами Станівської сільської ради (а.с.18). Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 03 січня 1992 року, виконавчим комітетом Тростянецької районної ради народних депутатів житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON]. Указане домоволодіння зареєстроване в Охтирським міжрегіональним бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності та записано в реєстрову книгу №1 за реєстровим номером 252 від 24.02.1994 року(а.с.16). Згідно з технічним паспортом та довідкою-характеристикою, виготовленими 29.01.2018 року Комунальним підприємством Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт», житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами побудований 1979 року і право власності на указані об'єкти зареєстровано на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 03.01.1992 року, яке є втраченим і дублікат не видавався (а.с.17, 20-24). При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Чинне на час побудови будівель спірного домоволодіння законодавство не обмежувало строки видачі правовстановлюючих документів і реєстрації закінченого будівництвом житла. Відповідно до пункту 6 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31 січня 1966 року не підлягали реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Отже, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі тощо. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Як установлено, судом у свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок, виданого 03 січня 1992 року, виконавчим комітетом Тростянецької районної ради народних депутатів житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON]. Натомість відповідно до довідки Станівської сільської ради №39 від 29.01.2018 року згідно з записом в погосподарській книзі Станівської сільської ради Тростянецького району за особовим рахунком [NUMBER] житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] належить [PERSON], який на день смерті проживав та був зареєстрований в цьому будинку (а.с.19). Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про установлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Позивач просила установити факт, того, що [PERSON], який помер [INFO] є батьком [PERSON], що помер [INFO], та факт належності померлому [PERSON] свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 03 січня 1992 року, виконавчим комітетом Тростянецької районної ради народних депутатів, на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно з архівним витягом від 25.01.2018 № Цм-1, виданим Державним архівом Сумської області, [PERSON] народився [INFO] в с. Станова, про що зроблено було запис про народження № 1. При цьому його прізвище значиться як «[PERSON]». У відомостях про батьків батьком [PERSON] зазначений «[PERSON]», матір - «[PERSON]» (а.с.15). [PERSON] помер [INFO] у віці 91 рік у м.Суми (а.с.11). Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою заявника, проживає у с.Станова з 1969 року. Поряд з нею на вул.Центральна жив [PERSON] з дружиною та сином [PERSON]. [PERSON] з іншої частини своєї присадибної ділянки, що виходить на іншу вул.Щорса побудував будинок для свого сина. У [PERSON] була дружина, народився син [PERSON], вони проживали по [ADDRESS]. Коли батьки [PERSON] та дружина померли він залишився сам, був глухонімий, за ним стала доглядати невістка - [PERSON], яка дуже добре дбала про нього, за його життя позивач з родиною перейшли жити у будинок по [ADDRESS], де жив [PERSON]. Після його смерті позивач його поховала і зараз проживає в цьому ж будинку. Допитана як свідок в судовому засіданні [PERSON] суду показала, що з 1973 року проживає у с.Станова, була директором школи. [PERSON] знала дуже добре, він жив поряд із школою і вона його запрошувала часто як учасника громадянської війни. У [PERSON] був син [PERSON], що був глухонімий і жив з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] у будинку, що був побудований в кінці городу [PERSON] Коли [PERSON] залишився сам, за ним стала доглядати позивач, що є дружиною його сина. Ще за життя позивач з родиною перейшла жити в будинок [PERSON] по [ADDRESS]. Ураховуючи, що від факту, який просить установити заявник залежить виникнення у останньої права на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] і законом не визначено іншого порядку його установлення, внести виправлення у первинні документи померлого неможливо, заявник обґрунтовано звернулася до суду із вимогою про встановлення фактів, що має юридичне значення відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України. Досліджені під час судового розгляду докази у сукупності не дають підстав для розумного сумніву в тому, [PERSON] був батьком [PERSON] і що саме [PERSON], який помер [INFO] року у с.Станова, належав на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] на підставі даних погосподарського обліку та свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 03 січня 1992 року, виконавчим комітетом Тростянецької районної ради народних депутатів. Судом установлено, що помилка в імені власника спірного житлового будинку у свідоцтві про право особистої на житловий будинок, виданого 03 січня 1992 року, виконавчим комітетом Тростянецької районної ради народних депутатів, перешкоджає позивачу в оформленні права на спадщину після смерті [PERSON] За таких обставин, оскільки [PERSON] згідно з положеннями пункту 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], а позивач як єдиний спадкоємець за заповітом прийняла спадщину після його смерті відповідно до статей 527, 548, 549 ЦК УРСР шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном, і таким чином, набула у порядку спадкування за заповітом право власності на набуте [PERSON] у передбаченому чинним на той час законодавством порядку нерухоме майно, а тому захищаючи охоронювані законом права позивача, таке право в порядку спадкування за заповітом слід визнати за нею рішенням суду. Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved