Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позиція сторін у справі У лютому 2020 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] , ПрАТ «Укртранс», Приватного нотаріуса КМНО Дульської Т. В. про визнання правочину недійсним та скасування записів про право власності. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 27 грудня 2005 року між ТОВ «Центрінвестбуд-2000», АКБ «Київ» та [PERSON] укладено інвестиційний договір № 157. 27 грудня 2005 року між ТОВ «Центрінвестбуд-2000», АКБ «Київ» та [PERSON] укладено інвестиційний договір № 143. [PERSON] та [PERSON] є власниками майнових прав за інвестиційними договорами на будівництво квартир, повністю сплативши вартість об`єктів будівництва, тобто вчинивши дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги щодо переходу права власності на об`єкти будівництва та для набуття майнових прав на ці об`єкти. [PERSON] є правонаступником щодо права вимоги за інвестиційним договором № 143. Натомість, позивачі дізналися згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що на підставі запису про право власності їх квартири зареєстровано за [PERSON] . Позивачі виконали свої зобов`язання за Інвестиційними договорами та сплатили кошти, забудовник (ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс») відповідно втратив право розпоряджатись об`єктами інвестування - квартирами №№ [NUMBER] , [NUMBER] , а тому не міг бути укладений договір № 162-інв12 про інвестування будівництва житла від 02 жовтня 2012 року. Таким чином, оскільки договір № 162-інв12 про інвестування будівництва житла від 02 жовтня 2012 року укладений в порушення діючого законодавства, то він має бути визнаний судом недійним. Позовні вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є похідними від первісної вимоги про визнання правочину недійсним. Представник відповідача [PERSON] подала відзив на позов, в якому зазначила наступне: - від 11 жовтня 2011 року (після спливу 5 робочих днів, у відповідності до пунктів 5.6 інвестиційних договорів) інвестиційний договір № 157 та інвестиційний договір № 143 вважаються розірваними в односторонньому порядку; - права позивачів укладенням оспорюваного договору та діями приватного нотаріуса не були порушені; - право власності [PERSON] вважається набутим правомірно, а тому його не можу бути позбавлено права власності на квартири; - позивачі не посилаються на жодну з підстав, передбачених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, як на підставу для визнання недійсності оспорюваних договорів. Крім того, представник відповідача вказувала на пропуск позивачами позовної давності та просила застосувати відповідні наслідки у формі відмови у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні позивач та представник позивачів вимоги позову підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] вимоги позову не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Приватний нотаріус КМНО Дульська Т. В. проти позову також заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Представник ПрАТ «Укртранс» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи товариство повідомлялось належним чином, причини неявки суду не повідомило. Процесуальні дії Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року позовну заяву передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2020 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року за заявою позивачів вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арештів на спірні квартири. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2020 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази у справі. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Щодо квартири № [NUMBER] Судом встановлено, що 15.12.2003 року між ВАТ Автомобільна компанія «Укртранс» та ТОВ «Центрінвестбуд-2000» укладено Договір № 31 про інвестування будівництва житла. Відповідно до п. 1.1. Договору № 31 ТОВ «Центрінвестбуд-2000» зобов`язується здійснити інвестування будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним гаражем (місцями паркування машин) на земельній ділянці, що розташована по [ADDRESS] (з урахуванням всіх Додаткових угод до Договору № 31) (надалі - Будинок), а ВАТ Автомобільна компанія «Укртранс» зобов`язується здійснити капітальне будівництво Будинку своїми або залученими силами за власні або залучені кошти і надати ТОВ «Центрінвестбуд-2000» всі необхідні документи для оформлення у власність Об`єкту інвестування, визначеного п. 1.2. даного Договору, за умови виконання Інвестором інвестиційних зобов`язань за даним Договором у повному обсязі. Пунктом 1.2. Договору № 31 встановлено, що об`єктом інвестування за цим договором є квартири, зокрема, і квартира [NUMBER] по [ADDRESS] (з урахуванням всіх Додаткових угод до Договору № 31). 15.11.2005 року між ВАТ Автомобільна компанія «Укртранс» та ТОВ «Центрінвестбуд-2000» укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 31, відповідно до якої додано до Договору № 31 п. 3.3., викладено його в наступній редакції: «ТОВ «Центрінвестбуд 2000» має право здійснювати передачу своїх майнових прав і зобов`язань окремим договором третім особам відповідно до чинного законодавства». 27.12.2005 року між ТОВ «Центрінвестбуд-2000», Акціонерним комерційним банком «Київ» та [PERSON] укладено Інвестиційний договір № 157. Відповідно до п.п.1.1-1.4 інвестиційного договору № 157 [PERSON] за рахунок власних та/або залучених грошових коштів здійснює інвестування будівництва квартири № [NUMBER] по [ADDRESS] (з урахуванням всіх Додаткових угод до Інвестиційного договору № 157) з метою отримання права власності на квартиру після введення будинку в експлуатацію. Свої зобов`язання перед ТОВ «Центрінвестбуд-2000» [PERSON] виконав у повному обсязі, сплативши на користь ТОВ «Центрінвестбуд-2000» 2 114 987, 00 грн, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, довідкою про інвестування загальної площі квартири. 15.04.2013 року після остаточних перемірів БТІ квартиру № [NUMBER] передано ТОВ «Центрінвестбуд-2000» [PERSON] згідно Акту прийому-передачі. 15.04.2013 року ТОВ «Центрінвестбуд-2000» після остаточних перемірів БТІ надано Довідку № [NUMBER] про виконання умов Інвестиційного договору. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до запису про право власності № 34907802 квартиру № [NUMBER] по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . У державному реєстрі зазначено, що підставою виникнення права власності у [PERSON] на квартиру № [NUMBER] став, зокрема, Договір № 162-інв12 про інвестування будівництва житла від 02.10.2012 p., укладений між ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» та [PERSON] . Щодо квартири № [NUMBER] 15.12.2003 року між ВАТ Автомобільна компанія «Укртранс» та ТОВ «Центрінвестбуд-2000» укладено Договір № 31 про інвестування будівництва житла. Відповідно до п. 1.1. Договору № 31 ТОВ «Центрінвестбуд-2000» зобов`язується здійснити інвестування будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним гаражем (місцями паркування машин) на земельній ділянці, що розташована по [ADDRESS] (з урахуванням всіх Додаткових угод до Договору № 31) (надалі - Будинок), а ВАТ Автомобільна компанія «Укртранс» зобов`язується здійснити капітальне будівництво Будинку своїми або залученими силами за власні або залучені кошти і надати ТОВ «Центрінвестбуд-2000» всі необхідні документи для оформлення у власність Об`єкту інвестування, визначеного п. 1.2. даного Договору, за умови виконання Інвестором інвестиційних зобов`язань за даним Договором у повному обсязі. Пунктом 1.2. Договору № 31 встановлено, що об`єктом інвестування за цим договором є квартири, зокрема, і квартира № [NUMBER] по [ADDRESS] (з урахуванням всіх Додаткових угод до Договору № 31). 15.11.2005 р. між ВАТ Автомобільна компанія «Укртранс» та ТОВ «Центрінвестбуд-2000» укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 31, відповідно до якої було додано до Договору № 31 п. 3.3., викладено його в наступній редакції: «ТОВ «Центрінвестбуд 2000» має право здійснювати передачу своїх майнових прав і зобов`язань окремим договором третім особам відповідно до чинного законодавства». 27.11.2005 р. між ТОВ «Центрінвестбуд-2000», Акціонерним комерційним банком «Київ» та [PERSON] укладено Інвестиційний договір № 143. У відповідності до п.п. 1.1.-1.4. Інвестиційного договору № 143 [PERSON] за рахунок власних та/або залучених грошових коштів здійснює інвестування будівництва квартири № [NUMBER] по [ADDRESS] (з урахуванням всіх Додаткових угод до Інвестиційного договору № 143) з метою отримання права власності на квартиру після введення будинку в експлуатацію. Свої зобов`язання перед ТОВ «Центрінвестбуд-2000» [PERSON] виконала у повному обсязі, сплативши на користь ТОВ «Центрінвестбуд-2000» 1 143 675, 00 грн, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, довідкою про інвестування загальної площі квартири. 19.11.2007 р. ВАТ Автомобільна компанія «Укртранс» передало ТОВ «Центрінвестбуд-2000» майнові права на квартиру № [NUMBER] у відповідності до Акту. В подальшому [PERSON] відступила [PERSON] право вимоги за Інвестиційним договором № 143, уклавши Договір № 143-В/МП відступлення права вимоги від 09.09.2009 р. Відповідно до п. 3.1. Договору № 143-В/МП право вимоги за Інвестиційним договором № 143 переходить в момент підписання Договору № 143-В/МП. Отже, [PERSON] набув майнові права на квартиру № [NUMBER] по [ADDRESS] (з урахуванням всіх Додаткових угод до Інвестиційного договору № 143). В подальшому [PERSON] відступив [PERSON] право вимоги за Інвестиційним договором № 143, уклавши Договір № 143-В/МП-1 відступлення права вимоги від 25.12.2009 р. Відповідно до п. 3.1. Договору № 143-В/МП-1 право вимоги за Інвестиційним договором № 143 переходить в момент підписання Договору № 143-В/МП-1. Таким чином, [PERSON] набув майнові права на квартиру № [NUMBER] по [ADDRESS] (з урахуванням всіх Додаткових угод до Інвестиційного договору № 143). 04.04.2013 року після остаточних перемірів БТІ квартиру № [NUMBER] передано ТОВ «Центрінвестбуд-2000» [PERSON] згідно Акту прийому-передачі. 04.04.2013 року ТОВ «Центрінвестбуд-2000» після остаточних перемірів БТІ надано Довідку № 131 про виконання умов Інвестиційного договору. Отже, [PERSON] набув майнові права на квартиру № [NUMBER] . починаючи з 28.09.2006 року, сплативши 1 143 675, 00 грн. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до запису про право власності № 34906886 квартиру № [NUMBER] по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . У державному реєстрі зазначено, що підставою виникнення права власності у [PERSON] на квартиру № [NUMBER] став, зокрема, Договір № 162-інв12 про інвестування будівництва житла від 02.10.2012 p., укладений між ПАТ «Автомобільна компанія Укртранс» та [PERSON] . Щодо інвестиційного договору № 162-інв12 Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 1.1. Договору № 162-інв12 про інвестування будівництва житла, інвестор зобов`язується здійснити інвестування будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудинковими приміщеннями та підземним гаражем (місцем паркування машин) на земельній ділянці, що розташована на [ADDRESS] та прийняти у власність майнові права на об`єкт інвестування, а Виконавець зобов`язується здійснити капітальне будівництво будинку своїми силами або залученими силами за власні або залучені кошти, передати майнові права на Об`єкт інвестування, визначеного п. 1.2. даного Договору, за умови виконання інвестором інвестиційних зобов`язань за даним Договором у повному обсязі. Відповідно до п. 1.2. Договору № 162-інв12 про інвестування будівництва житла, об`єктом інвестування за цим договором є квартири загальною площею 264,3 кв. м. Відповідно до п. 2.1. Договору № 162-інв12 про інвестування будівництва житла, загальна вартість об`єкту інвестування складає 2 221 441, 50 грн. 05 червня 2018 року ТОВ «Автомобільна компанія «Укртранс» видано Довідку № 1885 в якій зазначено, що відповідно до умов Договору № 162-інв12 про інвестування будівництва житла від 02.10.2012 року (зі змінами і доповненнями), укладеного з ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс», [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) повністю виконав умови даного договору, сплатив вартість Об`єкту інвестування в сумі 2 221 441, 50 грн, в т.ч. ПДВ - 370 240, 25 грн, що відповідає повній вартості Об`єкту інвестування, а саме: квартири № [NUMBER], розташованої в будинку [ADDRESS] та квартири № [NUMBER] розташованої в будинку [ADDRESS] . 24 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дульською Тетяною Володимирівною зареєстровано право власності на квартиру № [NUMBER], розташованої в будинку [ADDRESS] та квартируй № [NUMBER] розташованої в будинку [ADDRESS] за [PERSON] . Позиція суду та оцінка аргументів сторін За приписами частини першої, пункту першого частини другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. За змістом частин першої та другої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У частині першій статті 15 та у частині першій статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення (пункти 2, 4 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На підставі статті 190 ЦК України майном, як особливим об`єктом вважається не лише окрема річ чи сукупність речей, а і майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю і визнаються речовими правами. Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, необхідними й достатніми для засвідчення правомочності його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15 та від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від яких не відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц (провадження № 14-39цс19). Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. З огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції к ожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Концепція «майна» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (пункт 98 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо прийнятності заяви у справі «Броньовські проти Польщі» (Broniowski v. Poland), заява № 31443/96; пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява № 10972/05). У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява № 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії», рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України») визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Враховуючи те, що під час розгляду справи судом встановлено, що позивачі внесли у повній мірі грошові кошти за об`єкти інвестування, їм видано довідки про виконання договорів інвестування та підписано акти прийому-передачі, то позивачі є такими, що набули право власності на майнові права, а відтак цілком виправданими є їхні легітимні очікування на набуття права власності на об`єкти нерухомості та не заслуговують на увагу твердження сторони відповідача про відсутність порушених прав позивачів. Порядок оформлення права власності на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта до експлуатації врегульовано Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України «Про інвестиційну діяльність». У статті 1 та 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (в редакції Закону чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави (частина перша статті 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність»). Відповідно до частин першої та третьої статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» за рішенням інвестора права володіння, користування і розпорядження інвестиціями, а також результатами їх здійснення можуть бути передані іншим громадянам та юридичним особам у порядку, встановленому законом. Взаємовідносини при такій передачі прав регулюються ними самостійно на основі договорів. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. За приписами статті 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності. Інвестування та фінансування однієї квартири в об`єкті будівництва кількома інвесторами можливе виключно за умови укладення між ними договору в письмовій формі, в якому визначаються частка кожного інвестора та порядок внесення ним відповідної інвестиції. У статті 9 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» (в редакції Закону чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що управитель укладає із забудовником договір, за яким забудовник зобов`язується збудувати один або декілька об`єктів будівництва, ввести їх в експлуатацію в установленому законодавством порядку та передати об`єкти інвестування установникам цього фонду у строки та на умовах, визначених цим Законом, Правилами фонду та договором управління майном, а управитель зобов`язується здійснювати фінансування будівництва цих об`єктів будівництва на умовах договору. Договір між забудовником та управителем ФФБ має обов`язково містити зобов`язання забудовника після закінчення будівництва передати об`єкти інвестування у власність довірителям ФФБ на умовах цього Закону та Правил ФФБ. За одним об`єктом будівництва забудовник не має права укладати договори з різними управителями ФФБ. Під час укладення договору № 162-інв про інвестування будівництва житла від 02.10.2012 року у ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» не було необхідного обсягу цивільних прав та обов`язків, оскільки позивачі у повному обсязі виконали свої зобов`язання перед ТОВ «Центрінвестбуд-2000» за інвестиційними договорами, укладеними раніше щодо цих самих об`єктів інвестиційної діяльності, та відповідно набули право власності на ці майнові права. У свою чергу ТОВ «Центрінвестбуд-2000» мало договірні правовідносини із ВАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» за договором № 31 про інвестування будівництва житла від 15.12.2003 року та мало право здійснювати передачу своїх майнових прав і зобов`язань окремим договором третім особам відповідно до Додаткової угоди № 1 від 15.11.2005 року. До складу майнових прав ТОВ «Центрінвестбуд-2000» за договором № 31 про інвестування будівництва житла від 15.12.2003 року, зокрема входили: квартира № [NUMBER], розташованої в будинку [ADDRESS] та квартира № [NUMBER] розташованої в будинку [ADDRESS] . Таким чином, зміст договору № 162-інв про інвестування будівництва житла від 02.10.2012 року суперечить ЦК України та Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», оскільки за одним об`єктом будівництва забудовник не має права укладати договори з різними управителями ФФБ, а позивачі є такими, що набули майнові права на квартири № [NUMBER] та № [NUMBER] у встановленому законом порядку і до укладення оспорюваного правочину особою (ВАТ «Автомобільна компанія «Укртранс»), яка не мала для цього необхідного обсягу цивільних прав та обов`язків. Не заслуговують на увагу твердження представника відповідача [PERSON] про те, що інвестиційний договір № 157 та інвестиційний договір № 143 вважаються розірваними в односторонньому порядку, з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» у разі виявлення управителем ризику порушень умов договору управитель має право припинити фінансування будівництва, вимагати розірвання договору, повернення забудовником усіх спрямованих на фінансування будівництва цього об`єкта коштів, відшкодування заподіяних забудовником збитків, перерахування на рахунок ФФБ коштів, необхідних для розрахунків з довірителями відповідно до вимог статті 20 цього Закону, що виходять із ФФБ у зв`язку із розірванням договору про участь у ФФБ, а також здійснювати інші заходи щодо виконання забудовником своїх зобов`язань за договором, визначені цим Законом. Забудовник зобов`язаний на вимогу управителя протягом строку, визначеного в договорі, повернути грошові кошти на рахунок ФФБ або уступити майнові права на нерухомість, яка є об`єктом будівництва, чи на інші предмети іпотеки управителю з додержанням вимог статті 10 цього Закону, якщо інше не передбачене договором. У разі порушення забудовником строків спорудження об`єкта будівництва або у разі неналежного виконання управителем своїх обов`язків, передбачених частиною першою цієї статті, довіритель має право вимагати від управителя дострокового розірвання договору та виплати йому коштів. Управитель зобов`язаний виплатити довірителю кошти у сумі, що визначається відповідно до статті 20 цього Закону при відмові довірителя від участі у ФФБ і не може бути меншою за суму, внесену довірителем до ФФБ. Довіритель не сплачує управителю винагороду за виплату йому коштів у разі, якщо довіритель відмовляється від участі у ФФБ з підстав, визначених цією частиною. Стороною відповідача суду не надано доказів прийняття ТОВ «Центрінвестбуд-2000» рішень про розірвання інвестиційних договір в односторонньому порядку, повідомлення про таке рішення інвесторів, стягнення з них штрафу у розмірі 5 % від загальної вартості об`єкта, як це передбачено до п.5.6 інвестиційного договору № 157 та інвестиційного договору № 143 (з всіма подальшими змінами та доповненнями), чи повернення інвесторам сплачених ними грошових коштів відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», а відтак заперечення в цій частині є неспроможними. Оскільки судом прийнято рішення про визнання недійсним договору № 162-інв12 про інвестування будівництва житла від 02 жовтня 2012 року, укладеного між ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» та [PERSON] , то відповідно підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо об`єктів нерухомості, які були предметом цього договору. При цьому не підлягають задоволенню позовні вимоги пред`явлені до приватного нотаріуса КМНО Дульської Т. В., виходячи з наступного. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац четвертий частини п`ятої статті 3 зазначеного Закону). Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Оскільки приймаючи Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, приватний нотаріус КМНО Дульська Тетяна Володимирівна не стала учасником цивільних правовідносин, не порушила цивільні права позивачів, то позовні вимоги до неї задоволенню не підлягають. Суд відхиляє заяву представника відповідача [PERSON] про застосування позовної давності, оскільки позивачі не могли знати про існування договору № 162-інв12 про інвестування будівництва житла від 02 жовтня 2012 року до моменту виявлення ними реєстрації права власності на об`єкти нерухомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що відбулось 28 грудня 2019 року, а із позовом до суду вони звернулись у лютому 2020 року, тобто у межах трирічного строку. При цьому суд враховує, що спірний договір нотаріально не посвідчувався, а його примірники перебували у наявності тільки в сторін, ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» та [PERSON] . За правилами статті 141 ЦПК України з відповідачів ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» та [PERSON] підлягають стягненню на користь позивачів судові витрати у вигляді суми сплаченого ними судового збору.

Outcome: approved