Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

позов мотивований тим, що під час примусового виконання рішення суду з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» на користь позивача було стягнуто 114 642,3 грн. депозитних коштів, які були перераховані на рахунок позивача 25.05.2015 року, в тому числі борг по вкладу 110 993,61 грн., якими банк безпідставно користувався з 18.12.2014 року по 25.05.2015 року. Відповідно до ст. 625 ЦК України, за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання відповідачем за період з 18.12.2014 року по 20.04.2015 року в сумі 110 993,60 грн. позивач просив стягнути інфляційне збільшення боргу в сумі 36 959,91 грн. та 3% річних 1 131,22 грн., а всього 38 091,13 грн. (а.с. 28). Крім того, просив стягнути компенсацію моральної шкоди 25 000 грн., оскільки кошти, що були на депозитному рахунку в ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», є багаторічним накопиченням, а відмовивши в їх отриманні банк завдав його сім`ї значних матеріальних втрат, фізичних, моральних і психічних страждань. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги, просив стягнути з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» втрати внаслідок знецінення грошових вкладів і 3% річних за період з 18.12.2014 року по 20.04.2015 року в сумі 38 091,13 грн. та 25 000 грн. моральної шкоди. Пояснив, що після закінчення строку дії договору - 17.12.2014 року відповідач не повернув суму вкладу, а повертав частинами за рішенням суду. Оскільки відповідно до виписки по рахунку станом на 14.05.2015 року борг складав ще 110 993,60 грн., він нарахував 3% річних і інфляцію саме з цієї суми. В судове засідання представник відповідача не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» повідомлялось завчасно рекомендованою кореспонденцією. Позов представник відповідача не оспорив, заяви про відкладення розгляду справи не надав. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу без участі представника відповідача та ухвалити відповідно до ст. 169 ч. 4, гл. 8 розд. 3 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 13.12.2013 року між ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» та [PERSON] був укладений договір банківського вкладу № 254758 (вклад «Лояльний») на суму 13 000 грн. із процентною ставкою: з 13.12.2013 року - 25% річних, з 18.12.2014 року - 3 % річних. Із можливістю додаткових внесків (поповнень) до вкладу, що допускаються протягом 60 календарних днів з дати укладання даного договору. Згідно п. 1 договору дострокове розірвання договору здійснюється за письмовою заявою вкладника про дострокове розірвання договору поданою до банку. Днем дострокового розірвання є дата, зазначена у заяві вкладника. Відповідно до п. 4.2 договору У випадку дострокового розірвання договору остаточний розрахунок банку з вкладником здійснюється у день дострокового розірвання договору через касу банку. 25.12.2013 року між ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» та [PERSON] укладено додатковий договір № 1 до договору банківського вкладу № 254758 (вклад «Лояльний») від 13.12.2013 року, згідно з яким вкладник поповнив свій вклад на суму 60 000 грн. Сума вкладу по договору з дати підписання цього додаткового договору становить 73 000 грн. (а.с. 13). 08.01.2014 року між ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» та [PERSON] укладено додатковий договір № 1 до договору банківського вкладу № 254758 (вклад «Лояльний») від 13.12.2013 року, згідно з яким вкладник поповнив свій вклад на суму 50 000 грн. Сума вкладу по договору з дати підписання цього додаткового договору становить 123 000 грн. (а.с. 14). Оскільки по закінченні дії договору на підставі заяви вкладника (п. 1 договору) 17.12.2014 року банк не повернув кошти за договором від 13.12.2013 року позивачеві, він звернувся до суду з позовом. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2015 року №127/27423/14-ц (а.с. 17-18) з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість станом на 20.01.2015 року в сумі 120 646,08 грн., з яких: 116 997,39 грн. - сума грошового вкладу; 3 509,88 грн. - пеня; 138,81 витрати на проїзд та поштове відправлення. В частині стягнення моральної шкоди та втрат завдатку - відмовлено. Рішення набрало законної сили 15.02.2015 року. 19.03.2015 року був виписаний виконавчий лист (а.с. 20). Таким чином, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини із договору банківського рахунку, які регулюються главою 72 ЦК України та загальними нормами ЦК щодо зобов`язань (розділ 1 Книги 5 ЦК України). Статтею 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Згідно ст.ст. 526, 530, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно умов договору дострокове розірвання договору відбулось 17.12.2014 року на підставі заяви вкладника, тому розрахунок банку з вкладником (повернення суми вкладу) мав відбутись у день дострокового розірвання договору у готівковій формі через касу банку (п. 4.2 договору). Разом з тим, банк не здійснив розрахунок вчасно, що стало підставою для звернення до суду із позовом про примусове стягнення коштів. Згідно виписки по рахунку [PERSON] від 14.05.2015 року, за розрахунковий період з 15.04.2015 року по 14.05.2015 року, залишок суми до використання - 110 993,60 грн. (а.с. 21). Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог. Оскільки сума боргу по вкладу виплачувалась відповідачем різними частинами до червня 2015 року, проте відповідно до виписки по особовому рахунку станом на 14.05.2015 року сума боргу по вкладу становила ще 110 993,61 грн. (а.с. 21), суд, враховуючи межі позовних вимог [PERSON], вважає необхідним провести розрахунок інфляційного збільшення боргу та 3% річних саме із заявленої позивачем суми - 110 993,60 грн. за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 18.12.2014 року до 20.04.2015 року. Відповідно до наданого позивачем розрахунку інфляційне збільшення боргу та 3 % річних за 124 дні становить 38 091,13 грн.: -при проведенні розрахунку враховано індекси інфляції: грудень 2014 - 103%; за 2015 рік - січень - 103,1%, лютий - 105%, березень - 110,8%, квітень - 114%) і сума інфляційного збільшення становить 36 959,91 грн. (147 953,51 грн. - 110 993,60 грн. = 36 959,91 грн.); -3 % річних становить 1 131,22 грн. (110 993,6 грн. ? 3% : 365 ? 124 = 1 131,22 грн.) Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, то відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає законодавство компенсацію моральної шкоди при такому виді правовідносин. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи те, що між сторонами існували договірні зобов`язальні правовідносини і договором відшкодування моральної шкоди в разі невиконання зобов`язання не передбачено, вимога позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 25 000 грн. задоволенню не підлягає Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 380,91 грн., оскільки позивач від сплати судового збору звільнений відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: approved