Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

ПП «Адвокатська компанія Пєткова» (далі Стягувач) звернулося до суду із зазначеним позовом та просило стягнути з [PERSON], (далі Боржник) суму боргу в розмірі 3 849,37грн. В обґрунтування вимог представник Стягувача посилався на те, що рішенням суду від 07.02.2008р., яке набрало законної сили 22.10.2009р., з Боржника на користь Стягувача стягнуто 13 933,54 грн. Станом на 01.12.2013р., Боржник лише частково погасив заборгованість в розмірі 7 369,87 грн. Отже, починаючи з 23.10.2009 року Боржник прострочив виконання грошового зобов'язання внаслідок чого виникає відповідальність на підставі ст. 625 ЦК України і Боржник на вимогу Стягувача зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, що становить 3 849,37 грн., в тому числі: індекс інфляції за період з 23.09.2009р., по 31.12.2011р., - 2 286,79 грн., три проценти річних за період з 23.10.2009р., по 30.11.2013р., - 1 562,58 грн. Відповідач та його представник вимоги позову не визнали та пояснили, що 09.12.2013р., достроково погасили всю суму боргу за рішенням суду, і 24.12.2013р., виконавче провадження було закрито, а отже і підстав для застосування ст. 625 ЦК України немає. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що 22.10.2009р., набрало чинності рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07.02.2008р., про стягнення з [PERSON] на користь ПП «Адвокатська компанія Пєткова» боргу в розмірі 13 933,54 грн. Станом на 01.12.2013 року Боржник частково здійснив погашення боргу в розмірі 7 369,87 грн., в тому числі: 11.09.2012р., - 418,32 грн., 09.10.2012р., - 461,19 грн., 09.11.2012р., - 461,19 грн., 07.12.2012р., - 461,19 грн., 11.01.2013р., - 506,18 грн., 07.02.2013р., - 506,18 грн., 07.03.2013р., - 506,18 грн., 09.04.2013р., - 506,18 грн., 07.05.2013р., - 506,18 грн., 07.06.2013р., - 506,18 грн., 10.07.2013р., - 506,18 грн., 08.08.2013р., - 506,18 грн., 11.09.2013р., - 506,18 грн., 10.10.2013р., - 506,18 грн. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. Саме до цього зводиться правова позиція, що висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11, що згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до судового рішення Верховного Суду України. Разом із тим, суд приходить до висновку про те, що з Боржника на користь Стягувача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 3 750,13 грн., а не нарахована Стягувачем в розмірі - 3 849,37 грн, оскільки при нарахуванні індексу інфляції на суму боргу, Стягувач, неправомірно додавав до простроченої суми боргу в розмірі 13 933,54 індекс інфляції розрахований за попередній період та здійснював нарахування індексу інфляції на індекс інфляції. Так, сума основного боргу в листопаді 2009р., - 13 933,54 грн., інфляція за листопад - 153,26 грн, отже при нарахуванні індексу інфляції за грудень, сума основного боргу повинна була залишатися в розмірі 13 933,54 грн., а не бути збільшеною на 153,26 грн., та дорівнювати 14 086,80 грн., (а.с. 4). Таким чином, сума, що підлягає стягненню, як інфляційні втрати становить 2 187,55 грн., в тому числі: листопад 2009р., - 153,26 грн., грудень 2009р., - 125,40грн., за 2010 рік - 1269,95 грн.. за 2011 рік - 640,94 грн. Отже, за рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 07.02.2008р., по справі №2-610/08, Боржником, починаючи з 23.10.2009р., прострочено виконання своїх грошових зобов'язань з погашення боргу в розмірі 13933,54 грн., а тому, у відповідності зі статтею 625 ЦК України, на вимогу Стягувача, Боржник зобов'язаний виплатити - 3 750,13 грн., в тому числі: - 2 187,55 грн., що є нарахуванням до суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за період з 23.10.2009р. по 31.12.2011р.; - 1562,58 грн., що є нарахуванням, за період 23.10.2009р., по 30.11.2013р., трьох процентів річних від простроченої суми (13 933,54 грн.) з урахуванням часткового погашення Боржником суми боргу. На підставі ст. 625 ЦК України,

Outcome: partial