Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Представник [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач є донькою [PERSON], яка померла [INFO] р.. На підставі свідоцтва про право на спадщину померлій належала квартира [ADDRESS]. Заповіту за свого життя мати позивача не склала. Крім позивача спадкоємцем першої черги є відповідач - рідна сестра. Після смерті [PERSON] і позивач і відповідач звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва було відмовлено, у зв»язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. Позивач вважає, що її рідна сестра - [PERSON] має бути усунута від спадкування відповідно до положень ст. 1224 ЦК України, оскільки близько 20-ти років проживає за кордоном і не цікавилась життям матері. Також відповідач жодним чином не надавала померлій необхідну допомогу, не телефонувала. За декілька років до смерті мати потребувала, зважаючи на хворобу постійної турботи та допомоги, яку надавав виключно позивач. За таких обставин представник [PERSON] просить суд усунути [PERSON] від права на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті [PERSON], котра померла [INFO] р. Провадження у справі відкрито 12.12.2017 р. та у зв»язку із набуттям чинності змін до ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) в судовому засіданні 12.03.2018 р. вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, відповідно д положень ст. 274 ЦПК України. Під час підготовчого засідання вирішено клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи Головне територіальне управління юстиції у м. Києві . На день розгляду справи по суті матеріали справи містять відзив представника відповідача де зазначено, що підстави для задоволення вимог [PERSON] відсутні з огляду на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18.08.2016 р. ухвалене за результатами розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON], 3-тя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності в порядку спадкування. Рішення суду набрало законної сили. Представник третьої особи направив в адресу суду пояснення по суті спору. Зазначив, що оскільки дії Головного територіального управління, його посадових осіб не оскаржуються, розгляд справи третя особа залишає на розсуд суду та просить розглянути справу за його відсутності. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON] підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] пояснила, що відповідач не має права отримувати спадщину від матері, так як 20 років не приймала участь у її житті. Всі витрати щодо поховання померлої взяла на себе саме позивач і докази цьому наявні в матеріалах справи. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, також зважаючи і на те, що відповідач реалізувала своє право встановлене рішенням суду, яке міститься в матеріалах справи і зареєструвала за собою право на ? частину спадкового майна. Також на питання головуючого щодо наявного у відзиві на позов прохання закрити провадження у справі, представник відповідача повідомив, що не підтримує останнє. Вислухавши пояснення учасників процесу, з»ясувавши обставини на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку зібраним в розумінні положень ЦПК України доказам, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено і підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про смерть, виданого [INFO] р. Віддлом реєстрації смерті, що [INFO] р. у віці 78 років померла [PERSON]. Як свідчать матеріали справи, і не оспорюється учасниками процесу, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними доньками померлої [INFO] р. [PERSON] Відповідно до положень ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими за час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до приписів ст. 1261 ЦК України у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В судовому засіданні встановлено, і з цього приводу відсутні заперечення сторін, їх представників, що з заявами про прийняття спадщини за померлою [PERSON] у встановленому законом порядку звернулись як позивач так і відповідач. При цьому надані учасниками справи докази не свідчать про те, що померла за свого життя зробила відповідне розпорядження та склала заповіт. Разом з тим, згідно до приписів ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Таким чином, можливість усунення від спадкування чинне законодавство України пов»язує з наявністю і доведеністю певних обставин, встановлення їх судом. Так, позивач, його представник вказують на те, що відповідач - донька померлої 20 років, проживала за межами України та не надавала відповідну підтримку матері, яка в цьому мала потребу. В свою чергу представник відповідача не заперечуючи ту обставину, що дочка померлої дійсно проживала за межами України вказав, що не можливо вважати доведеним обставини визначені ст. 1224 ЦК України за умови обставин встановлених судовим рішенням яке набрало чинності. Так, як свідчать матеріали справи, 18.08.2016 р. за результатами розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON], 3-тя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності в порядку спадкування Шевченківським районним судом м. Києва заявлені вимоги було задоволено. За [PERSON] визнано в порядку спадкування право власності на спадкове на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] р. [PERSON]. При цьому судом встановлено, що 23.07.2014 року державним нотаріусом Третьої київської державної контори [PERSON] позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки заявником не було надано правовстановлюючий документ на спадкове майно. Також судом зазначено, що оскільки [PERSON] є спадкоємцем першої черги за померлою [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно, і при цьому вона не в змозі отримати свідоцтво про право власності на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів, заявлені вимоги підлягають задоволенню. 08.12.2016 р. Колегією суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва відхилено апеляційну скаргу [PERSON], рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 р. залишено без змін. Як вбачається з наданого представником [PERSON] витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач 03.04.2018 р. у встановленому законом порядку зареєстрував право власності на спадкове майно. Так за приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Позивачем на підтвердження заявлених вимог долучено до матеріалів справи в якості доказів документи, які свідчать про те, що [PERSON] взяла на себе витрати по похованню матері. Проте, на думку суду, дані документи не свідчать про те, що відповідач ухилявся від утримання спадкодавця. Виключно пояснення [PERSON] надані в судовому засіданні та обставини викладені в позові, за відсутності інших доказів, які дають суду можливість зробити достовірний висновок щодо наявності обставин за наявності яких законодавець передбачає можливість постановлення судом рішення щодо усунення відспадкування не можуть бути покладені в основу рішення про задоволення позову. Крім того, суд, приймаючи рішення про залишення вимог [PERSON] без задоволення, бере до уваги, що відподач [PERSON] реалізувала право спадкоємця - за нею визнано право власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом за померлою [INFO] р. матір»ю [PERSON] та відповідачем право власності зареєстровано у встановленому законом порядку. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed