Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

позивач через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за надані телекомунікаційні послуги в сумі 3 767,86 грн, посилаючись на те, що 31.12.2002 між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання послуг мобільного зв'язку, відповідно до умов якого позивач надає відповідачу послуги мобільного зв'язку, а остання зобов'язана своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги. Однак відповідач не оплатила отримані нею послуги за період з 01.07.2012 по 01.11.2012, внаслідок чого має прострочену заборгованість в сумі 3 767,86 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав наведених у письмових запереченнях на позовну заяву, також подав заяву про застосування строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 31 грудня 2002 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір про надання послуг мобільного зв'язку (Договір), відповідно до умов якого позивач надає відповідачу послуги мобільного зв'язку, а остання зобов'язана своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги (а.с.13-14). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом було встановлено, що відповідач не належним чином виконувала свої зобов'язання за вищевказаним Договором, відповідач не оплатила отримані нею послуги за період з 01.07.2012 по 01.11.2012, внаслідок чого має прострочену заборгованість в сумі 3 767,86 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості наданої позивачем (а.с.11). Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що станом на день звернення позивача до суду (16.12.2015) сплили строки позовної давності,передбаченої ЦК України, оскільки у відповідача виник борг у розмірі 4 465,65 грн перед позивачем 01 серпня 2012 року, а останній платіж у розмірі 600,00 грн відповідач здійснила ще 14 серпня 2012 року. До суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] позивач через свого представника звернувся 31 серпня 2015 року, тобто також після пропуску строків позовної давності. Беручи до уваги наведене, та те, що сплив строк позовної давності, про застосування якого просив представник відповідача, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги необхідно відмовити. Враховуючи вищенаведене, ст.ст. 258, 261, 267, 509, 525, 526, 527, 530, 599, 610 ЦК України, та

Outcome: dismissed