Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Позивач у липні 2017 р. звернувся до суду з позовними вимогами, та з урахуванням заяви про зміну розміру позовних вимог від 05.03.2018 р., в яких просить стягнути: загальний розмір невиплаченої заробітної плати з лютого по червень 2015 р. в розмірі 6144,81 грн.; розмір не нарахованої і не виплаченої зарплати за 01.06.2015 р. становить 93,99 грн.; компенсацію за невикористану відпустку, що становить 1207,70грн.; компенсацію за затримку виплати заборгованості заробітної плати за час затримки, що становить 51643,75 грн.; компенсацію заборгованості за час затримки невиплаченої зарплати з урахуванням індексу інфляції за період затримки у сумі 2941,01 грн.; відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 05.05.2014 р. по 01.06.2015 р. він працював у відповідача ПП «Де Люкс Фло» та був звільнений, проте при розрахунку в день звільнення відповідач не виплатив заробітну плату та інші належні кошти, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 11.09.2017 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 05.03.2018 р. розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.відповвідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Відповідачем відзиву не надано. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Судом встановлено, що [PERSON] 05.05.2014 р. був прийнятий на посаду виконроба на ПП «Де Люкс Фло» згідно Наказу № 2 від 05.05.2014 р., що підтверджується наданим витягом з трудової книжки (а.с. 6). 01.06.2015 р. позивача було звільнено з даної посади за згодою сторін згідно п. 7 ст. 36 КЗпПУ. З наданих довідок ПП «Де Люкс Фло» № 004 від 01.06.2015 р., № 003 від 06.04.2015 р., та ін.., вбачається розмір посадового окладу [PERSON] та розмір заробітної плати. В наданих довідках також зазначено, що затримок по видачі заробітної плати не було (а.с. 8, 9, 10. Позивачем також надана довідка про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням № 005 від 01.06.2015 р., в якій зазначена заробітна плата [PERSON] з червня 2014 р. по травень 2015 р. (а.с. 36). 10.05.2016 р . Головним управлінням держпраці у Київській області надано відповідь № 2/4.3-С-1158 [PERSON], в якій вказано, що всі виплати по заробітній платі були виплачені, але з порушенням строків виплати (а.с. 11). Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Проте, за матеріалами справи позовні вимоги не знайшли свого правового обґрунтування, з наданих позивачем довідок вбачається лише те, що затримок по видачі заробітної плати не було. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням вищевикладеного та досліджених матеріалів справи в їх сукупності, суд вважає, що позивач всупереч вимог ст. 81 ЦПК України не надав доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтував позовні вимоги, а розрахунки заборгованості не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладено,

Outcome: dismissed