Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Експобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «КБ «Експобанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про виселення із житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 11.03.2008 року між [PERSON] та ВАТ «КБ «Експобанк», яке є правонаступником ПАТ «КБ «Експобанк» укладено договір кредиту № 20/08-USD-CK, згідно умов якого [PERSON] був наданий кредит в розмірі 105000 доларів США на умовах забезпеченості кредиту, його цільового використання, строковості, повернення та платності. 11.09.2008 року з метою забезпечення належного виконання зобов»язання, що випливає з кредитного договору, між банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено іпотечний договір, згідно умов якого відповідачі передали в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру [ADDRESS]. 09.11.2016 року Голосіївським районним судом м. Києва було ухвалено рішення, яким позовні вимоги банку задоволено та в рахунок погашення загальної заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором шляхом визнання за банком права власності на вказану квартиру. 21.08.2017 року позивач набув право власності на квартиру та зареєстрував своє право в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Після оформлення права власності на предмет іпотеки, позивачу стало відомо, що в ній зареєстровані, проживають відповідачі та на даний час, реєстрація останніх у квартирі унеможливлює реалізацію позивачем свого конституційного права на власність, тобто безперешкодно володіти, користуватись та розпоряджатись майном, що належить позивачу на законних підставах. На підставі викладеного позивач просить суд виселити без надання іншого житла відповідачів та зобов»язати зняти їх з реєстраційного обліку, а також стягнути з відповідачів судові витрати, пов»язані з розглядом справи. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом направлення судових повісток. Про причини неявки суд не повідомили. З клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертались. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується належними в матеріалах справи доказами, в судове засідання не з»явився, про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 11.03.2008 року між [PERSON] та ВАТ «КБ «Експобанк», яке є правонаступником ПАТ «КБ «Експобанк» укладено договір кредиту № 20/08-USD-CK, згідно умов якого [PERSON] був наданий кредит в розмірі 105000 доларів США на умовах забезпеченості кредиту, його цільового використання, строковості, повернення та платності. 11.09.2008 року з метою забезпечення належного виконання зобов»язання, що випливає з кредитного договору, між банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено іпотечний договір, згідно умов якого відповідачі передали в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09.11.2016 року, у справі № 752/12687/15-ц було ухвалено рішення, яким позовні вимоги банку задоволено та в рахунок погашення загальної заборгованості в сумі 8 736 130,45 грн. за договором кредиту № 20/08-USD-СК від 11.03.2008, укладеним між ПАТ «КБ «Експобанк» та [PERSON], з яких: прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 2 305 838,00 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 1 723 279,85 грн.; прострочена заборгованість за нарахованою щомісячною комісією за кредитне обслуговування в розмірі 152 515,15 грн.; пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості в розмірі 608 741,23 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 3 678 288,45 грн.; пеня за несвоєчасну сплату нарахованої щомісячної комісії в розмірі 267 467,67 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 11.03.2008 р., укладеним між ПАТ «КБ «Експобанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] шляхом визнання за ПАТ «КБ «Експобанк» права власності на нерухоме майно, котре є предметом іпотеки, а саме двокімнатну квартиру [ADDRESS], вартість якої згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності станом на 16.07.2015 р. складає 998125 грн. без ПДВ. Визнано за ПАТ «КБ «Експобанк» право власності на двокімнатну квартиру двокімнатну квартиру [ADDRESS], вартість якої згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності станом на 16.07.2015 р. складає 998125 грн. без ПДВ (а.с.8-10). 21.08.2017 року позивач набув право власності на квартиру та зареєстрував своє право в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11). Після оформлення права власності на предмет іпотеки, позивач вказує, що в квартирі зареєстровані та проживають сторонні особи, без будь-яких на те правових підстав. На даний час, реєстрація відповідача та його родичів у квартирі унеможливлює реалізацію позивачем свого конституційного права на власність, тобто безперешкодно володіти, користуватись та розпоряджатись майном, що належить Позивачу на законних підставах. Згідно із ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, в тому числі, на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеки житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Згідно із ч. 2 і 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється ш підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Враховуючи викладене, та, приймаючи до уваги те, що відповідачі безпідставно займають житлове приміщення, що порушує право позивача, як законного власника, вказане право підлягає захисту шляхом виселення зі спірної квартири відповідачів, а тому позов в частині виселення є обґрунтованим та законним в зв»язку з чим, підлягає задоволенню. В частині позовної вимоги про зобов»язання зняти відповідачів з реєстраційного обліку, суд вважає за необхідне зазначити про те, що відповідачі підлягають виселенню та згідно із ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи. Приймаючи до уваги те, що стороною позивача не надано доказів того, що з боку третьої особи Відділу з питань реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації порушені будь-які права позивача і у зв'язку з цим такі порушені права підлягають захисту, а тому дана позовна вимога є передчасною та необґрунтованою, в зв»язку з чим в її задоволенні слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн. З огляду на викладене, та

Outcome: partial