Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 22.07.1974 року по 20.03.2014 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 20.03.2014 року її було звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію . Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 26 від 07.03.2014 року їй були встановлені такі професійні захворювання: ХОЗЛ токсико- пилової етіології II ст. в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень ІІ ст., легенева недостатність II ст. Захворювання професійне. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. Захворювання професійне, від тривалого впливу виробничого шуму.(Основний діагноз). ІХС. Дифузний кардіосклероз. СНІ. Сечокам'яна хвороба. Хронічний пієлонефрит в фазі нестійкої ремісії. РОХП, переважно шийного та попереково-крижового відділу з полірадикулярним синдромом. Пресбіопія. Гіпертонічна ангіопатія сітківки.(Супутній діагноз). Згідно довідки спеціалізованої МСЕК м. Суми від 15.04.2015 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 60% первинно та встановлено III групу інвалідності. Отриманні нею професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних так і моральних страждань. Тому позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 60000 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та дала пояснення зазначені в позові. Представник відповідача ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» - Грек В.В. в судовому засіданні заперечувала проти позову та пояснила, що доказів спричинення позивачеві товариством моральної шкоди, розміру, порядку її оцінки не надано. Тому у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Судом встановлено, що позивач з 22.07.1974 року по 20.03.2014 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 20.03.2014 року її було звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію . (а.с. 6-7). Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці позивач отримала професійне захворювання,а саме: ХОЗЛ токсико- пилової етіології II ст. в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень ІІ ст., легенева недостатність II ст. Захворювання професійне. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. Захворювання професійне, від тривалого впливу виробничого шуму.(Основний діагноз). ІХС. Дифузний кардіосклероз. СНІ. Сечокам'яна хвороба. Хронічний пієлонефрит в фазі нестійкої ремісії. РОХП, переважно шийного та попереково-крижового відділу з полірадикулярним синдромом. Пресбіопія. Гіпертонічна ангіопатія сітківки.(Супутній діагноз), що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 26 від 07.03.2014 р. (а.с. 9). Відповідно до довідки спеціалізованої МСЕК м. Суми від 15.04.2014 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 60% первинно та встановлено III групу інвалідності (а. с. 11). Виходячи з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № № 26 від 07.03.2014 р . суд вважає, що ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» не створило належних умов праці на робочому місці позивача, внаслідок чого позивач отримала вказані професійні захворювання. З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано достатньо доказів, які свідчать про те, що небезпечні і шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілої, порушення її нормальних життєвих зв'язків, вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.8 ст. 36 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 року, - відшкодування моральної (немайнової шкоди) потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю. Згідно ст. 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв'язку. В зв'язку з професійними захворюваннями [PERSON] зазнає фізичних і моральних страждань, які полягають у погіршенні стану її здоров'я, і як наслідок необхідність тривалого лікування. Позивач має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Позивач змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу внаслідок професійного захворювання було заподіяно моральну шкоду, яка не відшкодована, тобто право позивача є порушеним і підлягає захисту. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, - на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, позовна давність не поширюється. Саме з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я звернувся позивач до суду, тому суд вважає, що до цих вимог позовна давність не застосовується. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, а також фізичних страждань, характер і тривалість цих страждань; стан здоров'я потерпілої та те, що їй встановлено 60 % втрати професійної працездатності та встановлено ІІІ групу інвалідності, вік, наслідки професійного захворювання, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням цих обставин суд визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачеві, в розмірі 10 000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» необхідно стягнути 243,60 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: partial