Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позовна заява мотивована тим, що 1\~травня 2014\~року між\~ТОВ «Агропромислова\~компанія «Чорноземи\~Зіньківщини» та\~ [PERSON] \~укладено договір\~оренди землі.\~За умовами\~цього договору\~ [PERSON] \~передала,\~а позивач\~прийняв у\~строкове платне\~користування земельну\~ділянку для\~ведення товарного\~сільськогосподарського виробництва\~площею 2.90\~га,\~кадастровий номер\~5321385000:00:009:0120,\~яка розташована\~на території\~Проценківської сільської\~ради,\~Зіньківського району,\~Полтавської області.\~На підставі\~укладеного договору\~оренди землі\~в державному\~реєстрі речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень за\~номером запису:\~6896611\~(спеціальний\~розділ)\~від 04.09.2014\~р.\~зареєстровано право\~оренди зазначеної\~земельної ділянки\~за ТОВ\~«АПК «Чорноземи\~Зіньківщини» строком\~до 31.12.2018\~року. Земельна ділянка\~щодо якої\~укладено договір\~оренди землі\~була передана\~її власником\~за актом\~приймання-передачі\~до договору\~оренди земельної\~ділянки,\~який є\~його невід`ємним\~додатком.\~З моменту\~передачі земельної\~ділянки позивач\~використовує її\~за цільовим\~призначенням з\~дотриманням режиму\~природоохоронного використання\~земель та\~вимог протиерозійної\~організації території.\~ 21\~червня 2016\~році [PERSON] \~померла.\~Протягом строку\~дії договору\~оренди землі\~позивач належним\~чином і\~в повному\~обсязі виконував\~перед орендодавцем,\~до часу\~її смерті,\~взяті на\~себе зобов`язання\~обумовлені договором\~оренди землі.\~Орендодавцю у\~повному обсязі\~і в\~строки встановлені\~договором оренди\~землі внесено\~орендну плату\~у заявленій\~нею формі.\~Пропозицій внести\~зміни до\~договору оренди\~землі від\~орендодавця не\~надходило,\~претензій з\~приводу недотримання\~договірних зобов`язань\~не заявлено.\~Судових спорів\~щодо визнання\~недійсним договору\~оренди землі\~чи його\~дострокового припинення,\~орендодавцем не\~ініційовано. Після смерті [PERSON] , спадщину щодо орендованої земельної ділянки, прийняв [PERSON] , про що в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зроблено відповідний запис про право власності: 20189568 від 27.04.2017 р. Про перехід права власності на земельну ділянку в порядку встановленому ст. 148 1 Земельного\~Кодексу,\~ч.5\~ст.31\~Закону України\~«Про оренду\~землі» відповідач\~не повідомив\~орендаря. Пунктом 8\~договору оренди\~землі передбачено\~переважне право\~орендаря на\~ його\~поновлення на\~новий строк.\~Для цього\~орендар не\~пізніше ніж\~за 90\~днів до\~закінчення строку\~дії договору\~оренди повідомляє\~письмово орендодавця\~про намір\~продовжити його\~дію.\~Слідуючи цьому\~пункту 02.10.2018\~р.\~позивач поштовою\~кореспонденцією з\~описом вкладення\~надіслав на\~адресу місця\~проживання [PERSON] \~лист-повідомлення\~про поновлення\~договору оренди\~землі і\~додав до\~нього два\~автентичних примірника\~додаткової угоди\~до договору\~оренди землі\~про поновлення\~договору оренди\~на 7\~(сім)\~років та\~два автентичних\~примірника додаткової\~угоди до\~договору оренди\~землі про\~поновлення договору\~оренди на\~10\~(десять)\~років.\~Лист-повідомлення\~з додатками\~отримано відповідачем\~04.10.2018\~р.\~Відстеженням реєстрації\~речових прав\~на земельну\~ділянку кадастровий\~номер 5321385000:00:009:0120\~станом на\~1.02.2019\~року речового\~права відмінного\~від права\~власності,\~крім права\~оренди земельної\~ділянки ТОВ\~«АПК «Чорноземи\~Зіньківщини» за\~номером запису:\~6896611\~(спеціальний\~розділ)\~не зареєстровано.\~Зазначена земельна\~ділянка знаходиться\~у користуванні\~позивача і\~не вибувала\~з його\~відання протягом\~строку дії\~договору оренди\~землі.\~Станом на\~1.02.2019\~року,\~за обліковими\~даними бухгалтерського\~обліку по\~рахунках розрахунки\~з кредиторами\~обліковується дебетове\~сальдо 1150.88\~грн.,\~яке виникло\~по причині\~ зайво\~нарахованої та\~внесеної позивачем\~орендної плати\~за 2015-2017\~р.р.,\~з яких\~1150,89\~грн..\~за 2015\~р.;\~3187,07\~грн.\~за 2016\~р.;\~3187,07\~грн.\~за 2017\~р.\~Здійснено перерахунок\~внесеної суми\~орендної плати. Орендована земельна ділянка включена позивачем до податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2018 р. за номером запису 1.1.83 3 у Відомості про наявність земельних ділянок. На орендованій земельній ділянці позивачем здійснюється господарська діяльність, що підтверджується звітами про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід, і винограду станом на 1 грудня 2017-2018 р.р. Так у 2017 р. позивачем оброблено 906.00 га земель сільськогосподарського призначення, а в 2018 р. обробітку піддано 911.44 га сільськогосподарських земель. 06.02.2019 р. нами надіслано відповідачу лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі і додано два автентичних примірники додаткової угоди на поновлення договору\~на тих\~самих умовах\~і на\~той самий\~строк.В\~тім,\~відповідач зволікає\~з укладенням\~додаткової угоди\~до договору\~оренди землі.\~Після закінчення\~строку зазначеного\~у листі-повідомленні\~відповідач проігнорував\~ пропозицію\~і не\~виконав наших\~вимог щодо\~укладення додаткової\~угоди,\~ що\~і стало\~підставою звернення\~до суду\~з цим\~позовом. Враховуючи вищевикладене позивач звернувся до суду з позовом в якому просив суд ухвалити рішення, яким визнати додаткову угоду до договору оренди землі між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Чорноземи Зіньківщини» про поновлення строку дії договору оренди землі від 1 травня 2014 року про оренду земельної ділянки площею 2.8983 га, кадастровий номер 5321385000:00:009:0120, яка розташована на території Проценківської сільської ради, Зіньківського району, Полтавської області, цільове призначення (використання) якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, (запис про державну реєстрацію речового права права оренди ТОВ «Агропромислова компанія «Чорноземи Зіньківщини» за номером 6896611 (спеціальний розділ), в наступній редакції: додаткова угода до договору оренди землі, c. Проценки, Зіньківський район, Полтавська область. Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Чорноземи Зіньківщини», далі у тексті «Орендар», в особі його генерального директора Удовиченка Андрія Вікторовича, який діє на підставі Статуту товариства та згідно з ч.6. ст. 33 Закону України «Про оренду землі», з однієї сторони та [PERSON] ,\~реєстраційний номер\~облікової картки\~платника податків\~ фізичної\~особи [NUMBER] ,\~далі у\~тексті «Орендодавець»,\~з другої\~сторони,\~уклали цю\~додаткову угоду\~до договору\~оренди землі\~від 1\~травня 2014\~року,\~на підставі\~якого в\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень\~за номером\~запису:6896611\~(спеціальний\~розділ)\~зареєстровано речове\~право Орендаря\~на земельну\~ділянку площею\~2.8983\~га,\~кадастровий номер\~5321385000:00:009:0120,\~що розташована\~на території\~Проценківської сільської\~ради Зіньківського\~району Полтавської\~області на\~умовах оренди\~строком на5\~(п`ять)\~років,\~до 31.12.2018\~р.,\~про наступне:\~Поновити строк\~дії договору\~оренди землі\~від 1\~травня 2014\~року про\~оренду земельної\~ділянки площею\~2.8983\~га,\~кадастровий номер\~5321385000:00:009:0120,\~строком на\~5\~(п`ять)\~років до\~31.12.2023\~року.Усі інші пункти договору оренди землі від 1 травня 2014 року залишаються без змін. Відповідно до ч. 4\~ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1\~ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 26.02.2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Агропромислова компанія «Чорноземи Зіньківщини», адвокат Петренко В.П. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представник відповідач [PERSON] , адвокат Кумечко М.С. позов не визнала, послалася на відзив, який приєднано до матеріалів справи. Суд, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що 1 травня 2014 року між ТОВ «Агропромислова компанія «Чорноземи Зіньківщини» та [PERSON] укладено договір оренди землі. За умовами цього договору [PERSON] передала, а позивач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2.90 га, кадастровий номер 5321385000:00:009:0120, яка розташована на території Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області (а.с.5-6). На підставі укладеного договору оренди землі в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за номером запису: 6896611 (спеціальний розділ) від 04.09.2014 р. зареєстровано право оренди зазначеної земельної ділянки за ТОВ «АПК «Чорноземи Зіньківщини» строком до 31.12.2018 року. Відповідно до п. 8 Договору, договір було укладено на п`ять років. Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та положень договору, ТОВ «Агропромислова компанія «Чорноземи Зіньківщини» направило лист-повідомлення від 02.10.2018 р. про поновлення договору оренди землі і додав до нього два автентичних примірника додаткової угоди до договору оренди землі про поновлення договору оренди на 7 (сім) років та два автентичних примірника додаткової угоди до договору оренди землі про поновлення договору оренди на 10 (десять) років. У першому випадку зміна істотних умов договору в частині строку дії договору оренди землі обумовлена законодавчо встановленим мінімальним строком на який укладаються договори про оренду земель сільськогосподарського призначення. В іншому випадку зважаючи на економічну доцільність оренди землі строком на 10 років відповідачу пропонувалась і більша сума стимулюючого платежу (а.с.11-13), лист-повідомлення з додатками отримано відповідачем 04.10.2018 р.(а.с.15), проте додаткова угода не була підписана. 06.02.2019 р. позивачем надіслано відповідачу лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі і додано два автентичних примірники додаткової угоди на поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк (а.с.19-20). Лист-повідомлення з доданими примірниками додаткової угоди відповідач отримав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , в тому числі і земельної ділянки площею 2.8983 га, розташованої на території Проценківської сільської ради, Зіньківського району, Полтавської області (а.с.79). Відповідач [PERSON] 04.05.2017 року повідомив позивача про смерть матері [PERSON] та просив в подальшому проводити виплату орендної плати на його ім`я ( а.с.81). Відповідно до \~ст. 32 Закону України «Про оренду землі»\~перехід права\~\~власності\~\~на\~\~орендовану\~\~земельну ділянку до іншої особи,\~\~а також реорганізація юридичної особи-орендаря не\~\~ є підставою\~\~\~для\~ зміни\~\~\~умов або розірвання договору,\~\~якщо інше не передбачено договором оренди землі. З часу прийняття спадщини після cмерті [PERSON] з 27.04.2017 року відповідач [PERSON] став стороною спірного договору оренди землі, а саме орендодавцем. До того ж, відповідно до п.39 договору оренди землі, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Відповідно до ст.31 Закону України Про оренду землі договір оренди землі припиняється у разі смерті фізичної особи - орендаря. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України\~гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 4 ст. 373 Цивільного кодексу України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Частиною четвертою\~статті 124 ЗК України\~передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до вимог частини другої статті 792\~ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України та Законом України «Про оренду землі». Відповідно до статей\~125,126 ЗК України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно із частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі»\~право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125,126 ЗК України\~договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16. Відповідно до частин першої - п`ятої\~статті 33 цього Закону\~по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. З аналізу вищенаведеної норми закону випливає, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою\~статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків. Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі »\~та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Тобто, переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, і відсутності протягом місяця повідомлення орендодавця про наявність заперечень та свого рішення. Зазначений висновок містить постанова Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц. Тобто, відповідно до положень\~статті 33 Закону України «Про оренду землі»\~реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Разом з тим, відповідач [PERSON] з часу прийняття спадщини після cмерті [PERSON] з 27.04.2017 року став стороною спірного договору оренди землі, після чого 04.05.2017 року повідомив позивача ТОВ «Агропромислова компанія «Чорноземи Зіньківщини» про смерть матері [PERSON] та просив в подальшому проводити виплату орендної плати на його ім`я ( а.с.81). Договір оренди землі від 1 травня 2014 року укладений між ТОВ «Агропромислова компанія «Чорноземи Зіньківщини» та [PERSON] припинив свою дію 01.05.2018 року, а лист повідомлення про поновлення договору оренди землі від 01.10.2018 року з проектами додаткових угод надійшов на адресу відповідача 04.10.2018 року, а тому позивачем пропущено строк звернення до відповідача з пропозицією продовжити дію договору від 01.05.2014 року. В свою чергу [PERSON] повідомив про намір не продовжувати дії договору оренди землі від 01.05.2014 року укладеного з ТОВ «Агропромислова компанія «Чорноземи Зіньківщини» та 14 грудня 2018 року звернувся до орендаря з листом-повідомленням про намір самостійно використовувати земельну ділянку після закінчення строку дії договору, тобто висловив свою волю щодо небажання продовжувати дію укладеного договору, а тому у даному випадку відсутнє волевиявлення орендодавця (а.с.86), а тому твердження позивача про те, що [PERSON] не повідомив про смерть матері [PERSON] спростовується матеріалами справи, крім цього у зв`язку з припиненням договору оренди землі від 01.05.2014 року позивачу було направлено лист повідомлення про встановлення (відновлення) меж земельних часток паїв в натурі на місцевості . 06.03.3019 року межі спірної земельної ділянки в присутності землевпорядника Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області [PERSON] . закріплено в натурі на місцевості , межові знаки передано [PERSON] на зберігання (а.с.97). Всупереч волі власника земельної ділянки ТОВ «Агропромислова компанія «Чорноземи Зіньківщини» 06.02.2019 року надіслало відповідачу лист про поновлення договору оренди земельної ділянки. Як вбачається з правового висновку, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року №594/376/17-ц для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про те, що дії позивача були направлені на укладення договору оренди землі на новий строк на нових умовах за нормами частин 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», однак враховуючи відсутність згоди відповідача [PERSON] на укладення додаткової угоди до договору оренди, таке право позивача не може бути реалізовано, і така додаткова угода не може бути визнана судом укладеною, оскільки зміни, запропоновані позивачем, стосуються істотних умов - орендної плати, строку дії договору, що є абсолютним правом на вільне волевиявлення відповідача. Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги те, що, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною першою\~статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність такого юридичного факту, як повідомлення до закінчення строку дії договору орендодавця в установлені строки про небажання укладення договору на новий строк. Оскільки в матеріалах справи є докази своєчасного неодноразового надання відповідачем [PERSON] до закінчення строку дії укладеного з ТОВ «Агропромислова компанія «Чорноземи Зіньківщини» договору оренди землі заяви про не бажання продовжувати строк його дії, та враховуючи, що позивачем ТОВ «Агропромислова компанія «Чорноземи Зіньківщини» запропоновано укласти додаткову угоду після закінчення строку дії договору, тобто не дотримано вимог п. 8 договору оренди землі та ст. 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі з примірниками додаткової угоди до договору оренди землі направлено відповідачу 02.10.2018 р., а тому позивачем порушено строк 90 днів в який він повинен був повідомити власника про продовження строку дії договору, крім цього враховуючи, що позивач не користується земельною ділянкою, дана земельна ділянка виділена в натурі, про що завчасно повідомлено позивача , що підтверджується матеріалами справи, відсутні підстави для поновлення зазначеного договору на той самий строк, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Позивачем по справі було понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. 00 коп. ( а.с.1). Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Що стосується судових витрат [PERSON] на професійну правничу допомогу до суд виходить з наступного: Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» п. 47, 48 також роз`яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями\~8,\~59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у статті\~133, статтях\~137,\~141 ЦПК України. Витрати на правничу допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Також, відповідно до абз. 5 п. 3.1 та п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року (Справа N 1-23/2009) конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Відповідно до\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27\~Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Так, аналізуючи норми чинного законодавства та встановлені по справі обставини, враховуючи, що [PERSON] скориставсь своїм правом, на правову допомогу, та уклав договір з адвокатом (Ордер серія ПТ [NUMBER] ) від 04 квітня 2019 року ( а.с.117-118), в якому зазначено обсяг та форми надання правничої допомоги, розмір витрат на оплату такої допомоги з яким погодилася позивач, обставини щодо сплати клієнтом адвокату коштів в розмірі 10450 гривень та 2500 грн. за професійну правничу допомогу, які підтверджуються квитанцією від 27.05.2019 року та 18.11.2019 року ( а.с.142,170). За таких підстав, витрати за надання професійної правничої допомоги підлягають задоволенню. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Оцінюючи обставини справи, реальну участь перебування адвоката Кумечко М.С. у судових засіданнях 04.04.2019 року час перебування 0 год 49 хв., 28.05.2019 року час перебування 0 год 09 хв. та 19.11.2019 року час перебування 1 год. 15хв. та

Outcome: approved