Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач у січні 2017 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу у розмірі 7 000 гривень за Договором позики від 30.12.2015 року та судові витрати по справі в сумі 640 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 30 грудня 2015 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким він передав у борг відповідачу грошові кошти у сумі 7\~000 гривень зі строком повернення до 01 червня 2016 року. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки. У визначений договором строк та пізніше відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконав і кошти не провернув. Просив суд: стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 7 000 грн. та сплачену суму судового збору у розмірі 640 грн. Позивач в судове засідання не зявився, 21.03.2017 року надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 224-226 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. За договором позики [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 7 000 гривень, а [PERSON] зобовязувався повернути кошти до 01.06.2016 року.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підтвердження отримання коштів відповідачем позивач надав розписку від 30.12.2015 року (а.с. 4). У відповідності до\~ст. 1046 ЦК України\~одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. На підтвердження своїх доводів позивачем було надано розписку, як це передбачено ст. 1047 ЦК України (а.с. 4). У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем порушені законні права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, щодо невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по поверненню боргу в розмірі 7 000 гривень у встановлений в розписці строк, а тому позов знайшов своє доведення, ґрунтується на чинному законодавстві і підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved