Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

Представник [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі - 795 327,00 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги представник в інтересах позивача обґрунтовував тим, що на підставі платіжного доручення від 10.10.2010 року на ім'я [PERSON] від [PERSON] перераховано кошти в сумі 40 000 доларів США, а згідно розписки від 12 вересня 2011 року відповідач зобов'язався повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 38 000 доларів США у строк до 12.11.2001 року. Ухвалою Ужгородського міського суду Закарпатської області від 06 грудня 2013 року, що набула законної сили, між [PERSON] та [PERSON] у справі про поділ спільної сумісної власності затверджено мирову угоду, де окрім іншого майна, спільною сумісною власністю були грошові кошти передані відповідачу [PERSON] За умовами мирової угоди визнається право грошової вимоги до боржника [PERSON] в сумі еквівалентній 78 000 доларів США, які виникли на підставі заяви про перерахування коштів від 10.11.2010 року, а також розписки від 12.09.2011 року. Вимоги про повернення коштів відповідачем залишена без задоволення, а тому позивач у відповідності до вимог ст.ст.11, 509,526, 1054, 1046, 1047 ЦК України звертається до суду із цим позовом. До судового засідання сторона позивача подала на адресу суду клопотання, в якому заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу у відсутність свого представника. Відповідач про час і місце судового розгляду оповіщалися у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, не просив розглядати справу у його відсутність, представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що платіжним дорученням від 10.11.2010 року [PERSON] перерахувала на картковий рахунок [NUMBER] відповідача [PERSON] грошові кошти в сумі - 40 000 доларів США (а.с.5). Згідно розписки відповідача [PERSON] від 12.09.2011 року, останній зобов»ячався повернути [PERSON] отримані грошові кошти в розмірі - 38 000 доларів США до 12.10.2011 року (а.с.6). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.12.2013 року, зо набула законної сили 12.12.2013 року, було визнано мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] від 05.12.2013 року у справі про поділ спільної сумісної власності, де окрім іншого, за [PERSON] було визнано право грошової вимоги до відповідача в сумі еквівалентній 78 000 доларів США, які виникли на підставі заяви про перерахування коштів від 10.11.2010 року та розписки від 12.09.2011 року (а.с.7-8). Згідно ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов»язані може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а у відповідності до ст..514 ЦК України вказано, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов»язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З врахуванням вказаної ухвали суду від 06.12.2013 року та вказаних вимог закону у цій справі належним позивачем дійсно є [PERSON], до якого перейшло право вимоги від первісного кредитора [PERSON]. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Статтею 207 ЦК України передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі кошів і їх отримання відповідачем згідно розписки між правонаступником позивача і відповідачем укладено правочин, який по суті є договором позики. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК). Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Так, згідно розписки відповідача [PERSON] від 12.09.2011 року, останній зобов»язався повернути отримані грошові кошти в розмірі - 38 000 доларів США до 12.10.2011 року (а.с.6). Між тим, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.12.2013 року було визнано мирову угоду, де за [PERSON] було визнано право грошової вимоги до відповідача в сумі еквівалентній 78 000 доларів США, які виникли на підставі заяви про перерахування коштів від 10.11.2010 року та розписки від 12.09.2011 року (а.с.7-8). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Позивачем направлялась на адресу відповідача вимога щодо погашення заборгованості у визначеному розмірі, але залишилась ним поза увагою (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що Відповідач позичив у Позивача кошти в доларах США, розмір яких в сумі - 78 000 доларів США встановлено ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.12.2013 року суду, що на час подання позову станом на 24.03.2014 року згідно офіційного курсу Національного банку України становить - 795 327 грн. 00 коп. (10,1965 грн.за 100 доларів), а Відповідач зобов'язався повернути отримані грошові кошти до 12.10.2011 року, однак, свої зобов'язання щодо повернення коштів у встановлені терміни не виконав, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення коштів в розмірі - 795 327 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі - 3 654 грн.

Outcome: approved