Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Представник [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позову посилається на те, що на підставі дубліката Свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації [PERSON] заводу АТС 26.04.1993 року, квартира [ADDRESS] (Леніна) в м. Ромни належала на праві спільної частково власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині кожному. Право власності було зареєстроване [PERSON] МБТІ у реєстрову книгу за № 4, реєстр. 350. До дня смерті [PERSON] (18.07.1993 року) проживала у вказаній квартирі зі [PERSON], який доводився їй зятем. [PERSON] мав намір успадкувати належну [PERSON] 1/2 частину квартири, отримав довідку-характеристику [PERSON] МБТІ для предявлення в нотконтору на предмет оформлення спадкоємства на 1/2 частину квартири. Оскільки діючим на той час законодавством не передбачалося право спадкування для осіб, які не перебувають у кровному спорідненні, [PERSON] не міг спадкувати після [PERSON] Родичів, які б могли бути спадкоємцями першої, другої черги, утриманців у [PERSON] на момент смерті не було. Заповіт [PERSON] не складала. 05.10.2003 року [PERSON] помер. За життя він склав заповіт, яким все своє майно заповідав матері позивача - [PERSON] Остання отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24 червня 2004 року за реєстровим номером 482, на 1/2 частину квартири в буд. 2 по вул. Леніна в м. Ромни. Після смерті матері, власником 1/2 частини квартири в будинку № 2 в м. Ромни по вул. Соборній (Леніна) стала позивачка. Протягом усього часу позивачка проживала у вказаній двокімнатній квартирі разом з матірю. У квартирі нею зроблено ремонт, поклеєно шпалери, змінено вхідні замки, демонтовано старі деревяні віконні рами, змінено склопакети, балконні двері. Після смерті [PERSON] (більше 20 років) 1/2 частина квартири за вказаною адресою зареєстрована за померлою особою. Ніхто вимог про повернення вказаного нерухомого майна до позивачки не заявляв, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. [PERSON] міська рада не вчиняла будь-яких юридично значимих дій, які б вказували на інтерес до вказаної частини квартири. Жодних дій щодо виявлення і обліку нерухомого майна, що залишилося після смерті [PERSON] податковими органами вчинено не було, що свідчить про неприйняття державою вказаної спадщини після її смерті. Тому просить визнати за [PERSON], [INFO] право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] (колишня вулиця Леніна) у м. Ромни Сумської області, загальною площею 52,1 м кв., житловою площею 31,2 м кв., яка належала [PERSON], померлій 18.07.1993 року, на підставі дубліката свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації виконкому [PERSON] міської ради 10.01.2003 року. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради Сумської області [PERSON] позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. В звязку з цим суд вважає, що рішення по справі можливо постановити без дослідження доказів по справі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, викладених в пунктах 9, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно зі ст. 11 ч. 2 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб і є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов.

Outcome: approved