Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач ТОВ «АВ Сервіс Груп» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за спожиті житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позову зазначає, що згідно рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради №192 від 23.09.2015 року «Про визначення виробника та постачальника теплової енергії для будинку [ADDRESS] » виробником та постачальником теплової енергії для будинку [ADDRESS] визначено ТОВ «АВ Сервіс Груп». Відповідно до рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради №219 від 08.08.2019 ТОВ «АВ Сервіс Груп» погоджено тариф з утримання будинку і споруд та прибудинкової території для будинку [ADDRESS] як постачальникові послуг. Відповідач проживає в квартирі [ADDRESS] та на її ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . За час надання послуг ТОВ «АВСГ» від відповідача до ТОВ «АВСГ» не надходило жодного звернення щодо зміни порядку чи/та строків оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, розстрочки по виниклому боргу тощо. Станом на 11.08.2020 року у відповідача перед ТОВ «АСВГ», як перед постачальником послуг, виникла заборгованість в сумі 35088 грн. 94 коп. З метою досудового врегулювання спору, позивачем відповідачеві було направлено претензію про несплату за спожиті житлово-комунальні послуги станом на 11.08.2020 року. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення «Укрпошти» відповідач не отримав претензію, надіслану їй позивачем, у зв`язку з закінченням строку зберігання кореспонденції. Станом на 01.10.2020 відповідач не погасила заявлену в претензії заборгованість. Крім того, зазначають, що відповідачем не було надано на адресу позивача претензій щодо суми боргу, незгоди з нарахуванням тощо. Таким чином, позивач вважає, що відповідач, маючи строк для оскарження боргу, його реструктуризації, не вчинила вищевказаних дій, фактично погодилася з нарахованою сумою боргу. Враховуючи факт наявності боргу та необхідність його погашення, надання відповідачу розумного строку для досудового врегулювання спору, а також факт впливу наявності боргу на фінансовий стан позивача, який ставить його в скрутне матеріальне положення, небажання відповідача добровільно сплатити борг, позивач вважає за необхідне звернутися до суду з позовом про стягнення боргу в судовому порядку. У зв`язку з вищенаведеним, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ Сервіс Груп», код ЄДРПОУ 39702102, борг за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 35088 грн. 94 коп., судовий збір у сумі 2102 грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу. Представник позивача ТОВ «АВ Сервіс Груп» Грицай В.О. до початку проведення судового засідання надав суду заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи без його участі та відсутність заперечень проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не надала. Оскільки позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, надавши їм належну оцінку, встановив наступне. Рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради №192 від 23.09.2015 року «Про визначення виробника та постачальника теплової енергії для будинку [ADDRESS] » виробником та постачальником теплової енергії для будинку [ADDRESS] визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «АВ Сервіс Груп», а рішенням цієї ж ради за №219 від 08.08.2019 року погоджено тарифу, шляхом коригування, на послуги з утримання будинку і прибудинкової території для будинку [ADDRESS] (а.с.11, 21-22). Відповідач [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , має відкритий на своє ім`я особовий рахунок № [NUMBER] . З особового рахунку № [NUMBER] абонента [PERSON] по квартирі [ADDRESS] , підтверджується наявність заборгованості по сплаті за житлово-комунальні послуги станом на 11.08.2020 року у сумі 35088 грн. 94 коп. (а.с.8-9). Матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від споживання вказаних послуг у встановленому порядку. З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача [PERSON] було направлено претензію від 01.03.2020 року про несплату за спожиті житлово-комунальні послуги (а.с.7). Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення - відповідач не отримала претензію надіслану їй позивачем у зв`язку із закінченням строку зберігання кореспонденції. Станом на 11.08.2020 відповідач не сплатила заявлену в претензії заборгованість. Договір про надання послуг централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення між ТОВ «АСВГ» та [PERSON] не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачу надавалась. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч. 2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Позивач є виробником та постачальником теплової енергії для будинку [ADDRESS] за місцем проживання відповідача. Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлення тарифів на комунальні послуги відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Згідно ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін\\тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженим и в установленому порядку. Тариф з утримання будинку і споруд та прибудинкової території для будинку [ADDRESS] , як постачальникові послуг встановлено відповідно до рішень виконавчого комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської області. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно зі ст.67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають до оплати крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Враховуючи вищевикладене, суд вважає , що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] боргу за спожиті житлово-комунальні послуги на користь ТОВ «АВ Сервіс Груп» є обґрунтованими, повністю підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню. Щодо розгляду вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як передбачено ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч.4 ст.137 ЦПК України). У відповідності до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «АВ Сервіс Груп» та адвокатським об`єднанням «Ліга Альянс» 15 жовтня 2020 року укладено договір №15/10/20-1 про надання правової допомоги, а також цієї дати підписано додаткову угоду №2 до договору про надання правової допомоги. Додатковою угодою № 2 встановлено розмір витрат на правову допомогу та визначено вартість наданих послуг, в якій зазначено вартість наданих послуг, а саме : консультація клієнта - 1000 грн., підготовка до ведення справи - 2000 грн.; представництво інтересів в суді - 2000 грн. Однак, на підтвердження сплати позивачем за правову допомогу надані платіжні доручення №650,651 від 19.10.2020 року, в яких зазначено, що позивач ТОВ «АВ Сервіс Груп» сплатив за послуги суму у розмірі 1000,00 грн.,+ 1000,00 грн., згідно Договору №15/10/20-1 Додаткова угода №4 та згідно Договору №15/10/20-1 Додаткова угода №5. Таким чином, Додаткова угода №2 до Договору №15/10/20-1 про надання правової допомоги від 15.10.2020 року, якою було б визначено розмір та порядок сплати послуг за надання правової допомоги, документально не підтверджена, у зв`язку з чим вимоги про стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката задоволенню не підлягають. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «АВ Сервіс Груп» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн. 00 коп.

Outcome: partial