Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 21.02.2011 року він обіймав посаду командира роти міліції особливого призначення «Беркут», підпорядкованої УМВС. 10.09.2012 року заступником прокурора Сумської області відносно нього було порушено кримінальну справу за ст. 364 ч. 3 КК України, в жовтні 2012 року позивача було притягнуто в якості обвинуваченого, обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Згідно з вироком Зарічного районного суду м. Суми від 03.06.2014 року його виправдано та визнано не винуватим у вчиненні злочину, а справу закрито. Вказаний вирок ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 02.09.2014 року, а справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 11.04.2016 року кримінальну справу відносно нього закрито на підставі ст. 6 ч. 1 п.2 КК України (в редакції 1960 року) у звязку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ст. 364 ч. 3 КК України у звязку з декриміналізацією діяння. Таким чином, досудове слідство та судовий розгляд у даній справи тривали понад 3 роки 6 місяців з жовтня 2012 р. по квітень 2016 року. Незаконними діями органів прокуратури йому було завдано матеріальну шкоду у виді витрат на правову допомогу в сумі 30\~000 грн., а також значні моральні страждання. Моральну шкоду оцінює в сумі 250\~000 грн. та просить стягнути на свою користь з Державного бюджету. В судовому засіданні представник позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги. Позивач пояснив, що був притягнутий до кримінальної відповідальності незаконно, був підданий незаконному застосуванню запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, тобто позбавлений можливості вільно пересуватися, проводити відпочинок з родиною. Крім того, все це негативно вплинуло на його життя, завдало тривалих моральних страждань, оскільки він змушений був змінити роботу на менш оплачувану, внаслідок притягнення його кримінальної відповідальності постраждала його ділова репутація. За вказаний період ним понесені витрати на правову допомогу в сумі 30\~000 грн. Просив задовольнити позовні вимоги. Представники відповідачів у судове засідання не зявилися, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у їх відсутність не надходили. Відповідач прокуратура Сумської області подав письмові заперечення, вважав, що правові підстави для задоволення позову відсутні, оскільки кримінальна справі відносно позивача була закрита з нереабілітуючих підстав, а саме, у звязку з декриміналізацією діяння. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення позивача та його представника, дійшов висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні, з 21.02.2011 року він обіймав посаду командира роти міліції особливого призначення «Беркут», підпорядкованої УМВС. 10.09.2012 року заступником прокурора Сумської області відносно нього було порушено кримінальну справу за ст. 364 ч. 3 КК України, в жовтні 2012 року позивача було притягнуто в якості обвинуваченого, обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Згідно з вироком Зарічного районного суду м. Суми від 03.06.2014 року його виправдано та визнано не винуватим у вчиненні злочину, а справу закрито. Вказаний вирок ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 02.09.2014 року, а справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 11.04.2016 року кримінальну справу відносно нього закрито на підставі ст. 6 ч. 1 п.2 КК України (в редакції 1960 року) у звязку з відсутністю в його діях складу злочину. Передбаченого ст. 364 ч. 3 КК України у звязку з декриміналізацією діяння (а.с.5, 7-16). Позивач на момент виникнення спірних правовідносин одружений, мав двох неповнолітніх дітей (а.с.4, 6). Правовідносини, що виникли, регулюються нормами ЦК України, Законом України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду . Статтями 1166, 1167 ЦК України визначені загальні підстави відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно з ст. 2 зазначеного Закону Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Вказані норми закону, на які послався в обґрунтування свої позовних вимог позивач, підлягають, на думку суду, застосуванню до спірних правовідносин. З наданих суду доказів вбачається також, що позивач був притягнутий до кримінальної відповідальності, проте, постановою Зарічного районного суду м. Суми від 11.04.2016 року кримінальну справу відносно нього закрито на підставі ст. 6 ч. 1 п.2 КК України (в редакції 1960 року) у звязку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ст. 364 ч. 3 КК України у звязку з декриміналізацією діяння. Отже, на думку суду, неможливо погодитися з письмовими запереченнями відповідачів, які вважали, що у позивача не виникає права на відшкодування шкоди відповідно до Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, оскільки кримінальна справа відносно нього була закрита у звязку з декриміналізацією діяння. При цьому суд виходить з того, що в самому Законі України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду не зазначено, що таке право виникає з підстав, визначених ст. 2 зазначеного Закону, зокрема, воно виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Тобто, вказана норма не містить виключень щодо випадків закриття кримінального провадження у разі декриміналізації діяння. Як вбачається з самої постанови Зарічного районного суду м. Суми про закриття кримінального провадження, суд постановив закрити кримінальне провадження відносно [PERSON] на підставі ст. 6 ч. 1 п.2 КК України (в редакції 1960 року) у звязку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ст. 364 ч. 3 КК України у звязку з декриміналізацією діяння. Позивач, з огляду на наведене, довів, що настали обставини, передбачені Законом України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. В той же час в судовому засіданні позивачем суду не надано належних доказів на підтвердження вимоги про стягнення матеріальної і моральної шкоди на користь позивача, надана суду копія довідки від адвоката [PERSON] про надання правової допомоги [PERSON] не підтверджує, що правова допомога надавалася позивачу саме в межах кримінального провадження, яке в подальшому було закрито судом. Отже, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди за необґрунтованістю. Вирішуючи вимогу щодо відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку про наявність факту завдання такої шкоди позивачу. При цьому суд враховує характер та ступінь моральних страждань, х тривалість, а саме те, що протягом тривалого часу - понад 3 роки 6 місяців з жовтня 2012 р. по квітень 2016 року тривало досудове розслідування та судовий розгляд кримінальної справи відносно позивача. В цей час позивач був обмежений у праві вільно пересуватися, оскільки відносно нього був застосований запобіжний захід підписка про невиїзд. Таким чином, він був позбавлений можливості у вільний від роботи час виїхати на відпочинок та оздоровлення з родиною та неповнолітніми дітьми. Крім того, змінився його звичний життєвий уклад, притягнення його до кримінальної відповідальності негативно вплигнуло на його ділову репутацію та змусило змінити роботу на мнеш оплачувану. Притягнення до кримінальної відповідальності викликало у позивача переживання та хвилювання за себе та за долю своєї родини, тобто весь цей час він перебував у стані психологічного напруження і стресу. Суд також враховує тривалість завданих позивачеві моральних страждань та значний час, який потрібен йому для відновлення порушених життєвих звязків. На думку суду, вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, та на користь позивача необхідно стягнути з Державного бюджету України 100000 грн., відмовивши в іншій частині вимог про відшкодування моральної шкоди за необґрунтованістю.

Outcome: partial