Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач та представник позивача звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, а саме: компенсацію втрати частини доходу; 3 % річних за користування грошовими коштами, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.03.2003 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 30594,20 грн. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2010 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення компенсації втрати частини доходу та 3% річних за користування коштами було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.12.2010 року рішення суду від 13.05.2010 року було скасовано та ухвалено нове, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації втрати частини доходу в сумі 32951,59 грн. та судові витрати в сумі 179,71 грн. Постановою ВП № 25029014 від 11.03.2011 року державним виконавцем Клименко Р.В. ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа № 2-144 виданого 04.03.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації втрати частини доходу в сумі 32951,59 грн. та судові витрати в сумі 179,71 грн. Станом на 31.10.2016 року відповідачем не було виконано рішення суду від 07.03.2003 року та 01.12.2010 року. Згідно листа головного державного виконавця Дніпровського районного ВДВС міста Києва Головного ТУЮ у м. Києві О.М. Торбинської заборгованість [PERSON] станом на 20.09.2016 року становить 33131,30 грн. , що підтверджується наданим розрахунком інфляційних збитків. Позивач в судове засідання не з'явився. Представником позивача до суду було подано заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання не з′явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.03.2003 року з [PERSON] на користь [PERSON] за договором позики було стягнуто грошові кошти в сумі 30594,20 грн. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2010 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення компенсації втрати частини доходу та 3% річних за користування коштами було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.12.2010 року рішення суду від 13.05.2010 року було скасовано та ухвалено нове, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію втрати частини доходу в сумі 32951,59 грн. та судові витрати в сумі 179,71 грн. Постановою ВП № 25029014 від 11.03.2011 року державним виконавцем Клименко Р.В. ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа № 2-144 виданого 04.03.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації втрати частини доходу в сумі 32951,59 грн. та судові витрати в сумі 179,71 грн. Згідно листа головного державного виконавця Дніпровського районного ВДВС міста Києва Головного ТУЮ у м. Києві О.М. Торбинської від 20.09.2016 року заборгованість [PERSON] станом на 20.09.2016 року становить 33131,30 грн. , що підтверджується наданим розрахунком інфляційних збитків. Згідно листа головного державного виконавця Дніпровського районного ВДВС міста Києва Головного ТУЮ у м. Києві О.М. Торбинської від 31.03.2017 року на виконанні у відділі державної виконавчої служби перебуває зведене виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 33131,30 грн. та 30594,20 грн. Рішення суду від 07.03.2003 року та 01.12.2010 року відповідачем не виконано. У відповідності до ч. 1 ст. 14 ЦПК України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, зокрема у ч. 2 п. 17 роз'яснив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. При цьому, за правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. А статтею 599 цього Кодексу передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Водночас, статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, за змістом якої, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині понесених інфляційних втрат у сумі 33558,63 грн. та 3% річних у сумі 5800,25 грн. знайшли своє підтвердження, що обґрунтовується наданим позивачем розрахунок та є підставою для їх задоволення і стягнення з відповідача на користь позивача боргу у сумі 39358,63 грн. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у сумі 33131,30 грн. не підлягають до задоволення оскільки рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.12.2010 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію втрати частини доходу в сумі 32951,59 грн. та судові витрати в сумі 179,71 грн.

Outcome: partial