Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася до суду із позовом, який в подальшому уточнила та остаточно просила вселити її та доньку [PERSON] у житловий будинок №45 по вул.. Станціонній в смт. Хорошево Харківського району Харківської області, усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні зазначеним будинком шляхом передачі позивачу ключів від вхідних дверей та вхідної калитки та зобовязати відповідачів в подальшому не чинити перешкоди в користуванні та розпорядженні позивачем спірним будинком, судові витрати просила покласти на відповідачів. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 29 серпня 2003 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу недобудованого житлового будинку №45 по вул.. Станціонній в смт. Хорошево Харківського району Харківської області, на час укладення зазначеного договору позивач та відповідач [PERSON] перебували в шлюбі та спільно мешкали у вищевказаному будинку, від шлюбу у останніх народилася донька [PERSON], [INFO]. Однак 30 червня 2010 року рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова шлюб між ними був розірваний, після чого позивач разом з дитиною переїхала проживати до м. Харкова. 18 жовтня 2013 року позивач звернулася до КП «ХРБТІ» з метою отримання нового технічного паспорту на спірний будинок, у звязку з чим було призначено його замір на 22 жовтня 2013 року, однак, прийшовши у призначений час до вищевказаного будинку, позивач з цивільним чоловіком побачили, що будинок відчинено, всі речі з нього зникли, зі стін були зірвані шпалери, а через деякий час до будинку підїхала невідома жінка, якою була як пізніше зясувалося [PERSON], та пояснила, що придбала спірний будинок у відповідачів, про що мається письмова розписка останніх, після чого вигнала позивача з подвіря будинку. На даний час [PERSON], вважаючи себе власницею будинку, робить добудову та перепланування спірного будинку без дозволу позивача, нікого в будинок не пускає. З приводу зазначених дій третьої особи позивач зверталася до правоохоронних органів, якими їй рекомендовано було звернутися до суду. Враховуючи викладене, позивач вважає, що [PERSON] та відповідачі позбавили її права користуватися спірним житлом, у звязку з чим вона з дитиною вимушена проживати у батьків цивільного чоловіка. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснила про обставини, викладені вище, а також зазначила, що іншого житла на праві власності не має, в цей час з сімєю змушена проживати в орендованому житлі. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, вважав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з тих підстав, що він вважає себе єдиним власником спірного будинку, оскільки він був придбаний на кошти, які вони з дружиною отримали від продажу іншого будинку в Росії, включення в договір купівлі-продажу спірного будинку сина [PERSON] та позивача відбулося внаслідок обману останніми його та дружини. Після того, як дружина довідалася про те, що вона не була включена до зазначеного договору, вона захворіла та невдовзі померла, а відповідач виїхав проживати в Росію та періодично навідувався до спірного будинку, при цьому проживати в будинку залишилися його син та позивачка з дітьми. Через деякий час, приблизно у 2013 році, у звязку з наявністю великої заборгованості за комунальні послуги [PERSON] продав вищевказаний будинок [PERSON] Відповідач вважає, що позивач не має жодного права на цей будинок у звязку з тим, що ніяким чином не приймала участь у його придбанні, а тому не має підстав для користування ним. Крім того, надав суду письмові заперечення в яких зазначив, що житловий будинок після придбання не добудовувався, його готовність складає 84 відсотка, тобто він є непридатним для проживання та не відповідає ознакам житла, передбаченим ст. 379 ЦК України. Позивачу ніколи не чинилося перешкод у користуванні спірним житловим будинком, вона не проживаю у ньому у звязку з відсутністю належних умов для проживання, порушення права користування житловим будинком останньою не доведено, з боку позивача не надходило ждожних пропозиції щодо порядку спільного користування будинком. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, будучи належним чином та своєчасно повідомленими, у судове засідання повторно не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили. Відповідач [PERSON] не заперечував проти розгляду справи у відсутність представника. Третя особа [PERSON] у судове засідання повторно не зявилася, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі змісту рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований 18 липня 1993 року Головчинською сільською радою Грайворонського району Бєлгородської області, актовий запис №19, від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], шлюб між сторонами розірваний на підставі вищевказаного рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 29 серпня 2003 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу недобудованого жилого будинку, за яким останні купили в рівних частинах кожний недобудований жилий будинок, готовність якого складає 84 відсотків з надвірними будівлями, що знаходяться в смт. Хорошево Харківського району та області по вул.. Станціонна, №45. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області 29 серпня 2003 року за реєстровим №3449. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №50525773 від 22 грудня 2015 року, право власності на будинок №45 по вул.. Станційній в смт. Хорошеве Харківського району Харківської області не зареєстроване. Згідно ч.ч.2,3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо завершення будівництва спірного будинку, прийняття його до експлуатації, а також щодо реєстрації договору купівлі-продажу цього будинку та права власності в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації». Таким чином, сторони є власниками обєкта незавершеного будівництва - недобудованого жилого будинку №45 по вул.. Станціонній в смт. Хорошеве Харківського району Харківської області. Доводи відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] є власником спірного будинку, суд вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути оформлений у відповідності до вимог ст.ст. 203, 208-210, 657 ЦК України. Крім того, судом встановлено, що власниками спірного будинку в рівних частинах є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження укладення з [PERSON] будь-якого правочину щодо відчуження спірного будинку. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частинами 1,2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. \~Власник майна, відповідно до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки, позивач дійсно має перешкоди у користуванні та розпорядженні спірним будинком, її позбавлено доступу до будинку. Зазначені обставини підтверджуються зверненнями позивача до правоохоронних органів (а.с.8-12) та поясненнями допитаних в ході судового розгляду свідків [PERSON] та [PERSON], які відповідно є чоловіком та донькою позивача, та пояснили, що, починаючи з 2013 року позивач не може потрапити до спірного будинку, оскільки там змінені двері та замки, кожного разу, коли вони з позивачем приїжджають до будинку, зявляється [PERSON], яка не пускає їх, посилаючись, що будинок належить їй. Крім того, під час пояснень у судовому засіданні відповідач [PERSON] висловив свої заперечення щодо користування позивачем спірним будинком та підтвердив факт наявності перешкод з боку [PERSON] в доступі позивача до будинку, надавши їм позитивну оцінку, що спростовує його письмові пояснення в частині відсутності перешкод в користуванні позивачем будинком. Щодо доводів відповідача про невідповідність спірного будинку житловому приміщенню, придатному для проживання, суд зазначає наступне. Згідно ст.ст. 379, 380 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Як вбачається з пояснень сторін у судовому засіданні, після придбання недобудованого житлового будинку сторони проживали в цьому будинку, для чого мали всі необхідні умови. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до його приватного i сiмейного життя, до житла і до таємницi кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здiйснення цього права iнакше ніж згiдно із законом, і коли це необхiдно в демократичному суспiльствi в iнтересах нацiональної i громадської безпеки або економiчного добробуту країни, з метою запобiгання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралi або з метою захисту прав i свобод iнших осіб. Термін «житло» в тлумаченні Європейського суду з прав людини означає, насамперед, місце, де особо є «вдома», тобто наголос робиться на аспекті важливості обєкту помешкання для особи, задоволення її потреб, а не характеристиці самого обєкту, його відповідності певним вимогам, в той час, коли ст. 379 ЦК України визначає, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. У подібному випадку Європейський суд з прав людини у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» зазначив, що ніщо у ст. 8 Конвенції та у попередніх рішеннях Суду не свідчить на користь того, що концепція житла має обмежуватися резиденцією, яка об лаштована відповідно до чинного законодавства та визнав, що захистом ст. 8 Конвенції охоплюється циганська кибитка (шатро). Позивач у судовому засіданні зазначила, що має намір проживання разом з дитиною у спірному будинку, іншого житла ані на праві власності, ані на праві постійного користування не має. Зазначені доводи відповідачами не спростовані. Таким чином, право позивача на проживання у недобудованому житловому будинку №45 по вул.. Станціонній в смт. Хорошеве Харківського району Харківської області підлягає захисту, виходячи з положень ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні та розпорядженні зазначеним будинком шляхом передачі позивачу ключів від вхідних дверей та вхідної калитки та зобовязання відповідачів в подальшому не чинити перешкоди в користуванні та розпорядженні позивачем спірним будинком задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом вирішено питання щодо усунення перешкод в користуванні та розпорядженні позивачем спірним житловим будинком шляхом її вселення. Визначений позивачем спосіб усунення перешкод шляхом передачі ключів від вхідних дверей та вхідної калитки не є прийнятним, оскільки не містить визначення способу та порядку такої передачі. Також позивачем не надано доказів щодо наявності ключів від вхідних дверей та вхідної калитки саме у [PERSON] та [PERSON], при цьому суд виходить з того, що у судовому засіданні судом встановлено, що спірним будинком користується [PERSON] Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судовому захисту підлягають права особи, порушення яких відбулося. Цивільне законодавство України не передбачає можливості захисту прав, порушення яких може виникнути у майбутньому, у звязку з чим вимоги позивача, які стосуються зобовязання відповідачів чинити будь-які дії у подальшому задоволенню не підлягають. Позивачем при предявленні позову до суду були сплачені судові витрати, а саме судовий збір у сумі 243,60 гривень, що підтверджується квитанцією №71388628 від 03 червня 2015 року. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України: документально підтвердженні судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial