Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

Позивач у травні 2018 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що вона є власником будинку з господарськими спорудами, який набутий нею у власність за договором купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Вказаний будинок було придбано у [PERSON] разом з двома земельними ділянками за цією адресою площею 0,04 та 02 га. Крім позивача в будинку зареєстровано сторонню для неї особу - [PERSON], [INFO], який є сином продавця будинку. Він має інше прізвище, оскільки народжений від попереднього шлюбу. Позивачу відомо, що відповідач мешкає в [ADDRESS]. Відповідно до пункту 3.1.4 Договору купівлі-продажу продавець зобов'язується звільнити (в тому числі повинні бути зняті з реєстраційного обліку всі зареєстровані особи) вищезазначений житловий будинок для вільного і безперешкодного користування ним Покупцем до 07.11.2015 року. Восени 2015 року продавець не вжила відповідних заходів щодо зняття з реєстрації місця проживання відповідача, не знявся він сам і на даний час. Відповідач не проживає у будинку більше трьох років, його особистих речей в будинку немає і не було від часу укладення договору. Відповідач не з'являвся жодного разу за місцем своєї реєстрації протягом останніх трьох років, не проявляв бажання проживати в ньому, не сплачує частину комунальних послуг та не займається утриманням житла. Продавець від спілкування уникає та не виконує умов договору. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: будинок [ADDRESS] Ухвалою суду від 11.06.2018 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду, у тому числі шляхом публікації оголошення на веб-сайті судової влади. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України (а.с.31,33,46). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, позивач [PERSON] є власником будинку та земельних ділянок площею 0,0400 га, 0,2000 га, по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 07.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник З.Д. та зареєстровано в реєстрі № 299. Договір купівлі-продажу житлового будинку зареєстрований в КП «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» (а.с.8-17, 18). Відповідно до довідки наданої Боромлянською сільською радою Тростянецького району Сумської області №981 від 16.05.2018 року [PERSON], 1984 року народження, з 26.03.2003 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та не є родичем позивача (а.с.19, 41). Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, суд виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина 1 статті 383 ЦК України). При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Положення статті 391 ЦК України визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Приписи статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь - яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Указаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16. У постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 зроблено висновок, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Право користування будинком за адресою: [ADDRESS] у відповідача було похідним від прав колишнього власника будинку, членом сім'ї якого він був, з припиненням [PERSON] права власності на указаний будинок, відповідач втратив право користування ним як член її сім'ї, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, а тому ураховуючи, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, з відповідача на користь останньої слід стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн., сплачений при зверненні до суду.

Outcome: approved