Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» пред'явив до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 14 122,84 гривні за кредитним договором № б/н від 30 грудня 2013 року, який складається з наступного: 218,10 грн. - заборгованість за кредитом; 9 556,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 648,71 грн. - штраф (процентна складова). Позов обґрунтовано тим, що 30 грудня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов вказаного договорувідповідач отримав кредит у розмірі 800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На погашення заборгованості за кредитом відповідач зобов'язаний був сплачувати борг за кредитом, проценти за його користування та комісії, в порядку і в терміни, встановлені договором, проте зобов'язання за договором не виконав та має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 04 грудня 2016 року складає 14 122,84 гривень, в тому числі: заборгованість за кредитом - 218,10 гривень, заборгованість за процентами за користування кредитом - 9556,03 гривень, заборгованість за комісією - 3200 гривень, у зв'язку з чим йому нараховано штраф у розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 648,71 гривень (процентна складова). З цих підстав позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 122,84 гривень та понесені судові витрати. Ухвалою судді від 01 березня 2017 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] в користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 14122 гривні 84 копійки заборгованості за кредитним договором від 30 грудня 2013 року. Стягнуто з [PERSON] в користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1600 гривень понесеного судового збору. При постановленні зазначеної ухвали та рішення суд керувався вимогами ЦПК України, в редакції, яка була чинною станом на день їх постановлення. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до вимог п. 9 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 травня 2018 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення від 23 березня 2017 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 22 травня 2018 року. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та у відзиві на заяву про перегляд заочного рішення, зазначивши, що зміст кредитного договору, укладеного 30 грудня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах банку, оскільки відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, у якій зазначено, що позивальник ознайомлений та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Окрім того, вказує, що вищевказані Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті Банку. Щодо викладення умов і правил надання банківських послуг російською мовою, вказує, що це не суперечить чинному законодавству, оскільки вказані Умови і правила, які долучені до позовної заяви, затверджені Наказом Банку СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, тому положення ЗУ «Про засади державної мовної політики», який набрав чинності 10 серпня 2012 року, та яким встановлено вимогу подавати до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою, не поширюється на спірні правовідносини. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, вказав, що анкету від 30 грудня 2013 року, підписану [PERSON] не можна розцінювати як частину договору, вона є лише пропозицією однієї сторони укласти договір, оскільки її зміст містить лише умови майбутнього договору, тому наступним кроком до укладення кредитного договору мав би бути факт укладення у письмовій формі такого договору з додержанням істотних умов та підписання цього договору його сторонами, однак сторонами такого договору укладено не було. Долучені до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг не містять умов про розмір кредиту, який надається позичальнику та кінцевий термін його повернення, підпис [PERSON] у зазначеному документі відсутній і складений іноземною (російською) мовою, якою останній не володіє в повній мірі, тому вказані Умови і Правила не можуть вважатися частиною кредитного договору, оскільки не відповідають вимогам ст. 207, 638, 1054 ЦК України. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши представників сторін, встановив такі обставини: 30 грудня 2013 року між публічним акціонерним товариство комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON]укладено кредитний договір, який складається із Заяви про надання банківських послуг, Пам'ятки клієнта, Тарифів банку та Умов і правил надання банківських послуг. Заява позичальника про надання банківських послуг підписана 30 грудня 2013 року особисто відповідачем, і в цій заяві зазначено, що [PERSON]ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому у письмовій формі. Своїм підписом він підтвердив факт про надану йому повну інформацію про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк». Як вбачається з Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», відповідачу був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою: відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць (30% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом, з розрахунку 360 днів в році; щомісячних платежів в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості; пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі базової відсоткової ставки за договором (2,5 % на місяць), яка нараховується за кожен день прострочки кредиту та 1 % від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, яка нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочки по кредиту чи процентах 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн.; штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більше, ніж на 120 днів - 500 грн. + 5 від суми позову. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений договором строк. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Всупереч вказаним вимогам закону [PERSON]умов договору належним чином не виконував. Зокрема, як слідує з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 30 грудня 2013 року, станом на 04 грудня 2016 року заборгованість [PERSON]за кредитом складає 218,10 гривень. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до п. 2.1.1.12.6. Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів у році. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно п. 2.1.1.5.6 умов боржник зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Як слідує з розрахунку заборгованості за договором від 30 грудня 2013 року, станом на 04 грудня 2016 року загальна заборгованість [PERSON]за процентами становить 9556,03 гривень, в тому числі: несплачені проценти на поточну заборгованість - 9,70 гривень, несплачені проценти на прострочену заборгованість - 9546,33 гривень. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, та встановлений договором розмір нарахованих процентів. Зазначених вимог закону [PERSON]належним чином не виконав, заборгованість за кредитним договором та суми нарахованих процентів не сплатив. Відповідно до ст. 550 ЦК України, незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, у нього виникає право на неустойку (штраф, пеню). З цих підстав позивач має право на одержання від відповідача неустойки за прострочення сплати обумовлених договором платежів. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Як установлено з наданого позивачем розрахунку, за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором[PERSON]нараховано штраф в розмірі 1148,71 гривень, в тому числі: 500 гривень - фіксована частина та 648,71 гривень - процентна складова. Також, як убачається з зазначеного розрахунку заборгованості за договором від 30 грудня 2013 року, заборгованість [PERSON]з пені та комісії за користування кредитом становить 3200 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором відповідачем жодним чином спростовано не було. Разом з тим, вирішуючи позовну вимогу щодо одночасного стягнення штрафу і пені, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами та Правилами надання банківських послуг, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1. передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договором, унаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушеня строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш, ніж на 30 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15. З урахуванням зазначених мотивів, суд, визначаючи розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, не бере до уваги розрахунок заборгованості в частині нарахування суми боргу з урахуванням пені та комісії в розмірі 3200 гривень, оскільки його одночасне застосування разом з штрафом є порушенням вищевказаних вимог законодавства щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. При цьому, суд вважає необгрнутованими доводи представника відповідача про те, що анкету від 30 грудня 2013 року, підписану [PERSON] не можна розцінювати як частину договору, оскільки вона є лише пропозицією однієї сторони укласти договір, а також, що Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису [PERSON] написані іноземною (російською) мовою, у зв'язку з чим їх теж не можна вважати частиною договору, укладеного у письмовій формі, виходячи з наступного. Як вбачається із заяви позичальника, яка була підписана особисто [PERSON], останній погодився, що «дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір з надання банківських послуг». Окрім того, згідно вказаної заяви, [PERSON] «ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і погоджується з його умовами. Екземпляр договору про надання банківських послуг погоджується отримати шляхом роздрукування з сайту http://privatbank.ua. Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Зобов'язується виконувати вимоги Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх зміною на сайті Приватбанку www.privatbank.ua.». Отже, своїм підписом на вказаній заяві [PERSON] підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк», а також підтвердив згоду, що заява позичальника про надання банківських послуг із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складає між ним та банком кредитний договір. Так, відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши вказану заяву, [PERSON] приєднався до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом, та з цього моменту між ним та Банком було укладено договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України. При цьому, як вбачається з виписки по кредитній картці [PERSON] за період з 01 грудня 2013 року по 14 травня 2018 року, останній частково сплачував заборгованість за договором, що свідчить про визнання ним факту укладення кредитного договору між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», та те, що йому були відомі умови кредитування. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з [PERSON]заборгованості за кредитом - 218,10 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом - 9556,03 гривень, штрафу: 500 гривень -фіксована частина, та 648,71 гривень - процентна складова, загалом - 10 922 гривень 84 копійки. Окрім того, враховуючи те, що позов задоволено частково, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1232 грн. сплаченого судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 550, 625, 634, 1054 ЦК України,

Outcome: partial