Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

Позивач ставить питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у Статутному капіталі ПП «Джем-М» від 31 серпня 2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; протоколу №5 зборів засновників ПП «Джем-М» від 31 серпня 2018 року в частині питання другого порядку денного та питання третього порядку денного; Статуту ПП «Джем-М» затвердженого протоколом Зборів засновників ПП «Джем-М» №5 від 31.08.2018 року, скасувати реєстраційну дію №201816321050017003592 від 08.09.2018 року відносно ПП «Джем-М» про внесення змін до установчих документів юридичної особи; зміна складу засновників. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08.12.2017 року з [PERSON] на його користь було стягнуто 210 293,42 грн. боргу та 2102,93 грн. на відшкодування судових витрат. Постановою апеляційного суду Сумської області від 21.08.2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін, стягнуто з [PERSON] на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. На момент відкриття виконавчого провадження [PERSON] був засновником та кінцевим бенефіціарним власником ПП «Джем-М» та володів 50% статутного капіталу номінальною вартістю 500 000,00 грн. 8 вересня 2018 року частка [PERSON] була відчужена його дружині [PERSON] . Відповідачем була відчужена належна йому частка в статутному капіталі під час обтяження всього майна боржника. Вважає, що відповідач уклав оспарюваний договір з метою приховування майна від стягнення в рахунок погашення боргу, його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином, а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідача проти позову заперечив, надав письмовий відзив (Т. 3 а.с.139-144), в якому зазначив, що на момент продажу частки, належної [PERSON] , арешт на неї не був накладений, а тому він мав всі законні підстави для її відчудження. У відповідача не було умисного наміру приховати майно від стягнення в рахунок погашення боргу та передача такої частки була реальною. Крім цього, приватним виконавцем не вжито було жодних заходів щодо арешту корпоративних прав. Тому вважає, що це бездіяльність саме приватного виконавця, а не умисел відповідача. Зазначає, що до лютого 2021 року не погашав заборгованість, оскільки не мав жодного доходу. Тому в задоволенні позову просить відмовити. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 3 червня 2021 року заочне рішення скасовано, призначено справу до розгляду на 6 липня 2021 року. Протокольною ухвалою головуючого від 6 липня 2021 року оголошено перерву в судовому засіданні до 3 серпня 2021 року у зв`язку з витребуванням документів. Протокольною ухвалою головуючого від 3 серпня 2021 року відкладено розгляд справи до 6 серпня 2021 року за клопотанням відповідача. Вислухавши пояснення з`явившихся учасників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 8 грудня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 210293,42 грн. боргу та 2102,93 грн. відшкодування понесених по справі судових витрат (Т.1 а.с.7). Постановою Апеляційного суду Сумської області від 21 серпня 2018 року, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 8 грудня 2017 року залишено без змін. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати за професійну правову допомогу у розмірі 5000 грн. (Т.1 а.с.13-14). Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції була подана безпосередньо [PERSON] , про результати розгляду справи в суді апеляційної інстанції його було повідомлено. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукорезом О.Л. відкрито виконавче провадження ВП№55851283 від 20 лютого 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] 210293,42 грн. боргу та 2102,93 грн. відшкодування понесених по справі судових витрат (Т.1 а.с.17) Постановою приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукорезом О.Л. накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] (а.с.19). Внесено відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (Т.1 а.с.20). Відповідно до акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ПП «Джем-М» від 1 серпня 2018 року, [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла частку у статутному капіталі ПП «Джем-М» у розмірі 50%, яка в грошовому еквіваленті становить 500 000 грн. (Т.1 а.с.25). Згідно протоколу №5 Зборів засновників ПП «Джем-М» від 31 серпня 2018 року, відповідно до питання 2 порядку денного задоволено заяву [PERSON] про вихід зі складу учасників ПП «Джем-М» та передачу належної йому частки у статутному капіталі ПП «Джем-М» у розмірі 500 000 грн., що становить 50% від загального розміру статутного капіталу на користь [PERSON] . Згідно питання 3 порядку денного розподілено частки учасників у Статутному капіталі ПП «Джем-М» наступним чином: [PERSON] - 50%, що становить 500 000 грн., [PERSON] - 50%, що становить 500 000 грн. (Т.1 а.с.26). Державна реєстрація змін зареєстрована державним реєстратором Управління «ЦНАП у м. Суми» Сумської міської ради 8 вересня 2018 року за №16321690016003592 та 9 вересня 2018 року №16321070018003592 (Т.1 а.с.27-30). [PERSON] з 12 грудня 2015 року являється дружиною [PERSON] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (Т.1 а.с.31-33). Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Тлумачення статті 234 ЦК України, свідчить, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним». Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Аналогічні правові висновки висловлені в Постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі №754/5841/17. З вищевикладеного вбачається, що [PERSON] , відчужуючи належну йому частку у статутному капіталі ПП «Джем-М», був обізнаний про наявність рішення Зарічного районного суду м. Суми від 8 грудня 2017 року про стягнення боргу та наявність відкритого виконавчого провадження та передбачав негативні наслідки для себе у випадку невиконання судового рішення. На момент вчинення оспорюваного договору [PERSON] перебував у Єдиному реєстрі боржників та відносно нього 21 лютого 2018 року було внесено відомості про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно. Боржник, який відчужує майно після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики діє недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Відтак, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам. Оскільки відомості про обтяження відносно [PERSON] були наявні у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 21 лютого2018 року, при відчуженні рухомого майна боржника, який не мав права на його відчуження, особа, що придбала це майно за відплатним договором не вважається його добросовісним набувачем. [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ПП «Джем-М» від 31 серпня 2018 року зі своєю дружиною [PERSON] з метою приховування цього майна під час стягнення в рахунок погашення боргу, а тому його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином, а тому цей правочин є фіктивним. Аналогічний правовий висновок висловлений в постанові Великої Палати від 3 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір. Однак, згідно постанови про закінчення виконавчого провадження, борг зі сплати судового збору погашений боржником при виконанні заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 березня 2021 року, яке в подальшому було скасоване судом. (а.с.176 Т.3) , тому суд вважає, що витрати по оплаті судового збору стягненню не підлягають .

Outcome: approved