Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач у квітні 2017 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця. Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03.08.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000, 00 грн. у вигляді встановленого кредиту ліміту на картковий рахунок. 24.09.2015 року позичальник - [PERSON] помер. [INFO] року була направлена претензія кредитора до Харківської державної нотаріальної контори, а 13.04.2016 року позивачем було отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємцями померлого [PERSON], що звернувся із заявою про прийняття спадщини, є [PERSON] та [PERSON] 18.07.2016 року до спадкоємця [PERSON], 18.11.2016 року до - [PERSON] було направлено листи претензії, згідно якої позивач пред'явив свої вимоги, проте жодних дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором №б/н від 03.08.2010 року становить 6988,52 грн. Просить позов задовольнити, стягнути в солідарному порядку заборгованість зі спадкоємців [PERSON] - [PERSON], [PERSON], вирішити питання про розподіл судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з'явився, при подачі позову подав до суду заяву щодо розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином та своєчасно, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надавала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03.08.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредиту ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором № б/н від 03.08.2010 року виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит, у розмірі, встановленому зазначеним договором. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції . Станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором № б/н від 24.09.2014 року становить 6988,52 грн. На адресу Шостої Харківської державної нотаріальної контори за вих. №SAMDN51000117355275 від 05.01.2016 була направлена претензія кредитора в порядку статті 1281 Цивільного кодексу України, яка в подальшому була перенаправлена до Пятої Харківської державної нотаріальної контори. Листом Пятої Харківської державної нотаріальної контори від 07.04.2016 року №926/02-17 кредитора повідомлено про те, що 21.05.2015 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] 05.04.2016 року вказаним спадкоємцям було додатково видано свідоцтва про право на спадщину, попередньо доведено до відома та ознайомлено з вимогами щодо невиконання умов Кредитного договору між спадкодавцем та ПАТ «ПриватБанк». На адресу [PERSON] за вих. № SAMDN51000117355275 від 18.07.2016 року банком направлено лист-претензію з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором. На адресу [PERSON] за вих. № SAMDN51000117355275 від 18.11.2016 року банком направлено лист-претензію з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором. Згідно вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.ч. 1,4 статті 1231 Цивільного кодексу України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. Відповідно до частини 1 статті 608 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Статтею 1281 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Згідно роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-2962цс16 від 12 квітня 2017 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Вимога може бути пред'явлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Даний строк не є строком, у який кредитор має звернутися до суду з позовом про стягнення боргу зі спадкоємця. З'явлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам частини 2 статті 1281 ЦК України. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов'язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один зі спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. При цьому, вимоги кредитора до спадкоємця, є обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на дату смерті заборгованість позичальника [PERSON] перед банком за кредитним договором № б/н від 03.08.2010 року становить - 6988 грн. 52 коп. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідачів [PERSON] та [PERSON], які є спадкоємцями [PERSON] та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом у рівних частках, підлягає стягненню на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» сума заборгованості за кредитним договором №б/н від 03.08.2010 року в розмірі 3494 грн. 26 коп. з кожного. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 88 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позивач не надав суду доказів наявності та вартості майна, отриманого відповідачем у спадщину, пропущення позивачем строків, визначених статтею 1281 Цивільного кодексу України, для звернення з вимогою до спадкоємців, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості.

Outcome: approved