Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Представник [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON]відносно своєї доньки- [PERSON], [INFO], у зв'язку із невиконанням ними обов'язків по вихованню, утриманні та забезпеченні необхідними умовами життя. В обґрунтування вимог зазначила, що з 2006 року відповідач вихованням доньки не займається, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.12.2016 року становить 18116,13грн. У 2014 році позивачка вже зверталася до Жовтневого райсуду м.Луганськ з аналогічним позовом, але у зв'язку із початком проведення АТО справа не була розглянута по суті. В судовому засіданні позивач та її представник присутніми не були, звернулися до суду з клопотанням розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач до суду не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення в газеті « Урядовий кур'єр» №66 від 07.04.20176 року. та у газеті « Вісті Луганщини» від 05.07.2017 року. Згідно до ст.. 74 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи. У відповідності зі ст. 225 ЦПК України суд визначив заочно розглянути справа у відсутності відповідача. 3-я особа- орган опіки та піклування Станично-Луганської РДА Луганської області надав до суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав., з заявами до суду не зверталися. Дослідивши письмові матеріали справи , суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Згідно до ст. 10,11 ,60 ЦПК України сторони та інші особи, які приймають участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 1 цього Кодексу визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 3,8,9, 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. В Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків , як позбавлення батьківських прав.Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При цьому, відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В суді встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому 09.10.1998 році шлюбі, від якого мають доньку- [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дій (арк..спр.6-9). З 2006 року відповідач вихованням доньки не займається, її інтересами не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання позивачці не надає. 18 листопада 2010 року шлюб між сторонами розірваний, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, видане Жовтневим відділом ДРАЦС Луганського МУЮ. Рішенням Жовтневого райсуду м.Луганська від 07.05.2013 року з відповідача на користь [PERSON] на утримання доньки, [PERSON], стягнуті аліменти в розмірі 400грн. щомісячно, починаючи з 22.02.2013 року, однак вказане рішення відповідачем не виконується, заборгованість за аліментами станом на 01.12.2016 року становить 18116,13грн. Борг станом на 10.06.2014року в сумі 6116,13 грн. підтверджено довідкою ВДВС Станично-Луганського РУЮ ГУЮ у Луганській області. Згідно ухвали Жовтневого районного суду м.Луганська від 18.06.2014 року позивачка вже зверталася до суду з вимогою позбавлення відповідача батьківських прав, позов був прийнятий до розгляду, призначено день проведення попереднього судового засідання, яке не відбулося у зв'язку із початком проведення на території Луганська антитерористичної операції. Вказане свідчить про те, що ставлення відповідача до виховання, навчання та забезпечення малолітньої дитини у 2014 році , що було підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом., не змінилося. Згідно досліджених письмових доказів, наданих до позову - характеристики на [PERSON], складеної сусідами позивача, остання за місцем проживання зарекомендувала себе з позитивної сторони, виховує доньку [PERSON], яка постійно ходить до школи у супроводі матері, займається спортом, приймає участь у спортивних змаганнях, завжди акуратно та охайно одягнута. Мати, [PERSON], постійно здійснює контроль вільного часу дитини,між матір'ю та донькою довірливі стосунки. Між тим вказано, що батька [PERSON] за час їх проживання з 2006 року ніхто із сусідів не бачив і їм невідомі випадки його участі в вихованні дитини. Позитивна характеристика надана позивачці з місця роботи -ТОВ « Супер позика», де позивачка працює головним бухгалтером. [PERSON], заслужений тренер України зі стрибків у воду, у якої займається [PERSON], підтвердила те, що у спортивну школу дівчинку привела саме мама, [PERSON], яка приймає активну участь в спортивному житті доньки, відвідує батьківські збори, підтримує зв'язок з тренером. Крім того, [PERSON] постійно оплачує спортивні тренування дівчинки,несе всі витрати, пов'язані зі зборами та виїздом дитини на змагання. Батька дівчинки ніхто у спортивній школі ніколи не бачив, ніякої участі в житті дитини він не приймає. Орган опіки та піклування Станично-Луганської РДА Луганської області , вивчивши письмові докази, прийшов до висновку про доцільність позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно своєї малолітньої доньки [PERSON], [INFO] За правилами ст.19 СК України висновок органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Відповідач до суду з заявами або запереченнями на позов не звертався, тому суд вважає обставини, які викладені в позові, такими, що відповідають дійсності. Позивач належними і допустимими доказами в передбаченому законом порядку довів беззаперечні підстави для застосування крайнього заходу до батька, [PERSON], як позбавлення батьківських прав. На підставі вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судового збору на користь позивача відповідно до вимог Закону України « Про судовий збір» зі змінами та доповненнями в сумі 551,20грн та витрати, пов'язанні з оплатою оголошення в газеті про виклик відповідача до суду в сумі 200,00грн, що станове 751,20грн..

Outcome: approved