Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Позивач ставить питання про стягнення з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку в безспірному порядку на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 250\~000 грн за надмірну тривалість досудового розслідування по кримінальному провадженню №12018200440002535. Свої вимоги мотивує тим, що являється потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, яке триває понад 2 роки, винні особи досі не встановлені. Слідчими ігноруються його клопотання, не проведено допити свідків. Неодноразово кримінальне провадження закривалося постановами слідчих, які в подальшому були скасовані судом. Вважає, що слідство є упередженим, затягує строки досудового розслідування. Вказана бездіяльність завдає моральних страждань позивачу. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити. Представники відповідачів проти позовних вимог заперечили. Головне управління Національної поліції України в Сумській області подало письмовий відзив, в якому просило в задоволенні позову відмовити. Зазначило, що в кримінальному провадженні проводяться слідчі дії. Вважає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження протиправної бездіяльності поліцейських Сумського ВП ГУНП в Сумській області під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12018200440002535. В позові відсутнє обгрунтування в чому саме полягає моральна шкода, відсутній розрахунок розміру грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 250\~000,00 грн. Сумська обласна прокуратура надала письмовий відзив, в якому зазначила, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували наявність заподіяної прокуратурою шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача. Факт прийняття слідчим рішення про закриття кримінального провадження та подальше скасування його постанови судом не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння шкоди та наявності причинно-наслідкового зв`язку між цими діями та шкодою. Будь-які факти спричинення душевних страждань, втрати здоров`я внаслідок бездіяльності Сумської обласної прокуратури , її посадових осіб відсутні. Тому в задоволенні позову просить відмовити. Представник Державної казначейської служби України у Сумській області подав письмовий відзив, в якому зазначив, що позивачем належним чином не обгрунтовано факт заподіяння моральної шкоди та не наведено розрахунків розміру такої шкоди. В задоволенні позову просить відмовити. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2020 відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання на 16 січня 2020 року. Протокольною ухвалою головуючого від 16 січня 2021 року оголошено перерву в судовому засіданні до 17 лютого 2021 року у зв`язку з вирішенням питання щодо суб`єктного складу. Протокольною ухвалою головуючого від 17 лютого 2021 року відкладено підготовче судове засідання до 24 березня 2021 року за клопотанням представника відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 24 березня 2021 року оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 14 травня 2021 року у зв`язку з витребуванням документів. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 травня 2021 року призначено справу до судового розгляду на 6 липня 2021 року. Протокольною ухвалою головуючого від 6 липня 2021 року відкладено розгляд справи до 30 липня 2021 року за клопотанням позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 30 липня 2021 року відкладено розгляд спарви до 24 вересня 2021 року надано час позивачу та його представнику для надання пояснень. Протокольною ухвалою головуючого від 24 вересня 2021 року за клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено до 2 листопада 2021 року. Суд, вислухавши пояснення з`явившихся учасників, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Як вбачається з наданих суду матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №12018200440002535 від 05.08.2018, 17 липня 2018 року [PERSON] звернувся до Сумської місцевої прокуратури з заявою (дата вхідного документу до Сумського ВП ГУНП в Сумській області 19 липня 2018 року) про вчинення на нього нападу 13 липня 2018 року близько 18.50 год. за адресою: [ADDRESS] в під`їзді будинку з застосуванням в його обличчя газового балончика, чим завдано фізичного болю. 5 серпня 2018 року було внесені дані до ЄРДР щодо вчинення кримінального правопорушення за вказаним фактом за ч. 1 ст. 126 КК України. Згідно рапорту від 27 липня 2018 року до матеріалів кримінального провадження було приєднано матеріали ЖЄО №48634 від 14.07.2018р., ЖЄО№48590 від 13.07.2018р., та вх. 1139 від 19.07.2008 року: заяву, протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 13.07.2018 року, пояснення [PERSON] та [PERSON] . В ході досудового розслідування слідчим вчинено наступні дії. Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 вересня 2018 року за клопотанням слідчого призначено у вказаному кримінальному провадженні судово-медичну експертизу. Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2018 року за клопотанням слідчого призначено у вказаному кримінальному провадженні додаткову судово-медичну експертизу. Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 5 грудня2018 року за клопотанням слідчого призначено у вказаному кримінальному провадженні додаткову судово-медичну експертизу. 8 листопада 2018 року проведено допит свідка [PERSON] . 8 листопада 2018 року проведено два слідчих експерименти. 4 вересня 2018 року допитаний потерпілий [PERSON] 17 серпня 2019 року слідчим СВП ГУНП в Сумській області Скуба М.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження №12018200440002535 від 05.08.2018 у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України. Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 5 грудня 2019 року скасовано постанову слідчого СВП ГУНП в Сумській області Скуба М.М. про закриття кримінального провадження №12018200440002535 від 05.08.2018 року. Постановою прокурора Сумської місцевої прокуратури від 27 жовтня 2020 року скасовано постанову слідчого СВП ГУНП в Сумській області Скуба М.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження №12018200440002535 від 05.08.2018, оскільки рішення слідчого про закриття кримінального провадження скасовано ухвалою слідчого судді, проте в матеріалах кримінального провадження відсутнє рішення про скасування. 27 жовтня 2020 року т.в.о. начальника слідчого відділення СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області надано слідчому СВП ГУНП в Сумській області Перезві М. доручення про проведення досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення №12018200440002535 за ч. 1 ст. 126 КК України26 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до прокуратури Сумської області зі скаргою на недотримання розумних строків досудового розслідування слідчим Охтирського відділу поліції ГУНП в Сумській області (а.с.25-26). Головне управління Національної поліції в Сумській області направило адвокату Гримайла С.О. Стаднику С.В. повідомлення про те, що кримінальне провадження №12018200440002535 від 05.08.2018 року за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України відновлено 27 жовтня 2020 року. Вищевказане кримінальне провадження передано до Сумської місцевої прокуратури (а.с.27). 9 листопада 2020 року адвокат [PERSON] - Стадник С.В. звернувся до Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області з клопотанням про проведення додаткового допиту потерпілої особи (а.с.30). Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 листопада 2020 року зобов`язано дізнавача Сумського ВП ГУНП в Сумській області по кримінальному провадженню №12018200440002535 від 05.08.2018 року Шуляка Б.В. розглянути клопотання від 19.11.2020 року представника потерпілої особи [PERSON] адвоката Стадника С.В. про додатковий допит потерпілого. Зобов`язано дізнавача Сумського ВП ГУНП в Сумській області по кримінальному провадженню №12018200440002535 від 05.08.2018 року [PERSON] надати письмову відповідь на клопотання від 19.11.2020 року представника потерпілої особи [PERSON] адвоката Стадника С.В. про додатковий допит потерпілого (а.с.31-32). Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, копія якого надана суду, після скасування слідчим суддею постанови про закриття кримінального провадження5.12.2019 року, слідчим не проведено жодних слідчих дій. Згідно зі статтею 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17, в якому зазначено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 1\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави. Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (див. mutatis mutandis $. 135 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 1999 року у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. the UK), заяви № 33985/96 і № 33986/96; $. 95 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням. ЄСПЛ, оцінюючи ефективність різних національних засобів правового захисту у зв`язку з надмірною тривалістю провадження, розробив кілька критеріїв та принципів, які сформулював у своїх рішеннях. Так, ЄСПЛ вказав, що вирішальним питанням при оцінюванні ефективності засобу правового захисту у випадку скарги щодо тривалості провадження є те, чи може заявник подати цю скаргу до національних судів з вимогою конкретного відшкодування; іншими словами, чи існує будь-який засіб, який міг би вирішити його скаргу шляхом надання безпосереднього та швидкого відшкодування, а не просто опосередкованого захисту його прав, гарантованих статтею 6 Конвенції (див. mutatis mutandis § 59 рішення ЄСПЛ у справі «Меріт проти України» (Merit v. Ukraine) від 30 березня 2004 року, заява № 66561/01). Cуд також постановив, що цей засіб вважатиметься «ефективним», якщо його можна використати, щоб прискорити постановлення рішення судом, який розглядає справу, або надати скаржникові належне відшкодування за зволікання і затримки, що вже відбулися (§ 78 того ж рішення). Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави. Встановлені в процесі слухання факти свідчать про надмірну тривалість досудового розслідування у справі. Розслідування триває з 5 серпня 2018 року і не закінчено на день ухвалення рішення у справі, тобто триває понад 3 роки. За такий строк орган досудового розслідування мав би або закрити провадження, або звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Частиною другою статті 113\~КПК України визначено, що будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідними положеннями цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 28\~КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Безпідставним є посилання відповідачів на обов`язкову наявність неправомірних дій або бездіяльності посадових осіб державних органів, встановлених рішенням суду в іншій справі, як необхідної підстави для відшкодування збитків. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції). Засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції»; рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції», заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду від 9 червня 2021 року у справі №№ 761/27648/19. Отже, суд визнає факт заподіяння моральної шкоди позивачу діями відповідача, а саме винесенням незаконних рішень, тривалої бездіяльності посадових осіб пов`язаних з невиконанням своїх обов`язків, не проведенні комплексу дій передбачених\~КПК України. Проте враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 250000 гривен завищеними, їх розмір не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. Так, позивачеві були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, проте інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тощо) до суду не надано, а тому

Outcome: partial