Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

позивач просить суд шлюб між нею, [PERSON] , та відповідачем, [PERSON] , зареєстрований 04 грудня 2013 року, зареєстрований Виконавчим комітетом Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 3 - розірвати, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. щомісячно, з моменту звернення до суду з даним позовом до досягнення нею повноліття, обґрунтовуючи позов наступним. 04 грудня 2013 року між нею та відповідачем, [PERSON] , було укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 3. За час перебування в шлюбі, мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Окрім того, разом з ними проживала її дитина від попереднього шлюбу - [PERSON] , [INFO] . Вона, [PERSON] та відповідач, [PERSON] , прожили у зареєстрованому шлюбі більше шести років, однак вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини ще з 2006 року. За час спільного проживання ними за кошти сімейного бюджету було придбано будинок за адресою: [ADDRESS] . За час спільного проживання вони не можуть як сім`я проживати разом, виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечалися та принижували один одного. Постійні сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності їхньої спільної дитини та дитини від її попереднього шлюбу. Оскільки, як вона вважає, їхня спільна дитина є ще маленькою і багато речей не розуміє, але в подальшому це може суттєво вплинути на її психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування її світогляду, особливо, щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою в будь якої сім`ї. Вона неодноразово звертала увагу на це свого чоловіка, але відповідач повністю ігнорував та ніяк не реагував на її зауваження. Вона та відповідач неодноразово, протягом останніх років проживання, намагалися говорити один з одним про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося. Хоча вона прикладала для цього максимально зусиль, їхні відносини переросли у ще більш ворожі. Під час однієї з останніх сварок вона з чоловіком не спілкувалися. 27 грудня 2018 року, коли її чоловік перебував в стані алкогольного сп`яніння, він почав у грубій формі, при неповнолітніх дітях, змушувати її до статевих зносин, застосовуючи при цьому до неї грубу фізичну силу та після її відмови, почав погрожувати їй фізичною розправою із застосуванням ножа. Після даного випадку, їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Вважає, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між нею та відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування. Продовжувати такі шлюбні відносини вона не бажає. Вважає також, що надання строку на примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними минулому не принесли жодних результатів. Тому, це лише погіршить стан їхніх відносин з відповідачем та продовжить їх перебіг в часі. Шлюбні відносини фактично припинилися з 31 грудня 2018 року, коли вона разом зі своїми дітьми переїхала проживати до її рідного брата в смт. Ворзель Київської області. Наразі вона з дітьми постійно проживає в будинку брата, офіційно працевлаштована в смт. Ворзель, магазин «Фора» на посаді продавець-консультант. Її молодший син [PERSON] ходить до дитячого садочку в смт. Ворзель, старший син [PERSON] переведений на навчання до Ірпінської загальноосвітньої школи І-Ш ступенів № 5 в сел. Ворзель , вул. Курортна, 37. В результаті їхніх розмов вона прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю їхньої спільної дитини. Тому, у відповідності до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Крім того, ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки укладання шлюбу здійснюється на засадах взаємної любові та поваги, то збереження подружніх відносин неможливо, якщо втрачена їх основа. Тому вказана вище норма закону надає їй право звернутись до суду з відповідним позовом, в якому вимагати розірвання шлюбу. Підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу передбачених ст. 110 Сімейного кодексу України, зокрема таких як вагітність або ж недосягнення їхньої спільної дитини одного року, - відсутні. Тому вважає за необхідне, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України, просити постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки їхнє подальше спільне життя як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить як її інтересам, так неповнолітньої дитини. Крім того, їхня спільна дитина, що була народжена за час шлюбу, проживає та буде проживати з нею, а питання майна, набутого в період перебування її та відповідача в шлюбі, будуть вирішуватись поки що в позасудовому порядку шляхом спільного порозуміння, взаємних поступок та інтересів кожного з подружжя. Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, зокрема ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Всупереч зазначеним вимогам, відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини. Між нею та відповідачем на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Таким чином, з положення ст. 181 Сімейного кодексу України випливає, що вразі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. На момент подання цього позову вона не маю достовірних відомостей про розмір заробітної плати чоловіка. Більше того, за останні роки вони спільно з чоловіком утримували домашнє господарство (свині, велику рогату худобу) та чоловік самостійно здійснював її продаж та отримував кошти від їх продажу, що в значній частині становили доходи від неофіційних джерел. У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду аліменти на утримання дитини можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Також ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. До обставин, які надають суду право визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, належать, зокрема, випадки, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Крім того, відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку. В той час, вона змушена сама утримувати та виховувати їхню спільну малолітню дитину, має неповнолітнього сина, котрий є інвалідом, окрім того вимушена одночасно працювати задля матеріального забезпечення себе та своїх дітей, при тому, що вона отримує заробітну плату лише в розмірі 6500 - 7000 грн., якої недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання як неповнолітніх дітей так і її особисто проживання. При таких умовах, враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial