Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Позивач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» (далі - ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» ) звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що між ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту АС №07/07/3/1-012492 від 17.01.2019 року, відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб «Subaru Forester», номерний знак [NUMBER] . 26.11.2019 року по вул. Волошкова в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Subaru Forester», номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , під керуванням водія [PERSON] , та транспортного засобу «Toyota RAV4», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Subaru Forester», номерний знак [NUMBER] . Вина [PERSON] у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.01.2020 року. Позивачем здійснено виплату страхового відшкодування на підставі договору добровільного страхування [PERSON] у розмірі 134087,86 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в Акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» (приватне) (далі - АТ «СГ «ТАС» (приватне). Частину вартості відновлювального ремонту в розмірі 101 270,40 грн. було відшкодовано позивачу страховиком [PERSON] - АТ «СГ «ТАС» (приватне) згідно з умовами полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності № АО/6450239 та Договору добровільного страхування цивільної відповідальності №FO/491800. Таким чином, на теперішній час сума невідшкодованих збитків, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, складає 32817,46 грн., які позивач в порядку суброгації просить стягнути з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою від 28.04.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення слухання справи або відзиву суду не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, яка не повідомила про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього процесуальний кодекс України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 17.01.2019 року між ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» (страховиком), [PERSON] (страхувальником) та АТ «ОТП Банк» (вигодонабувачем) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту АС №07/07/3/1-012492, відповідно до умов якого ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» взяло на себе зобов`язання здійснити відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захист майнових інтересів страхувальника за транспортним засобом «SubaruForester», номерний знак [NUMBER] . Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.01.2020 року по справі №369/15830/19 (провадження № 3/369/172/20), яка набрала законної сили 07.02.2020 року, [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Як вбачається з тексту вказаної постанови, 26.11.2019 року о 11.05 годині водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Toyota RAV4», д/н [NUMBER] , по вул. Волошкова в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, виїжджаючи на нерегульоване перехрестя з вулицею Південна, не надала перевагу в русі автомобілю «Subaru Forester», номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався головною дорогою, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів, при зіткненні автомобілі отримали механічні пошкодження. 11.12.2020 року [PERSON] звернувся до ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» з заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, яка мала місце 26.11.2019 року і яка є страховим випадком відповідно до умов добровільного страхування цивільної відповідальності. Відповідно до звіту №05-26/02 про оцінку автомобіля від 26.02.2020 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Subaru Forester», номерний знак [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та урахуванням ПДВ склала 136 044,33 грн. Відповідно до Рахунку №СРфС-0010430 від 11.12.2019; Акту виконаних робіт №СРфСА-007104 від 31.01.2020, страхового акту №5083 від 20.12.2019 розмір страхового відшкодування склав 134087,86 грн., які позивачем було сплачено для проведення відновлювального ремонту ТОВ «ВІДІ СТАР» згідно платіжного доручення №6014 від 24.12.2019. Частину вартості відновлювального ремонту в розмірі 101270,40 грн. було відшкодовано позивачу АТ «СГ «ТАС» (приватне), що підтверджується листом АТ «СГ «ТАС» №08151/9120 від 04.06.2021 та випискою з банківського рахунку ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ». Таким чином, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору про добровільне страхування, ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» набуло право вимоги до [PERSON] про відшкодування витрат, пов`язаних зі страховою виплатою потерпілому, які залишилися невідшкодованими після процедури прямого врегулювання збитків, у розмірі 32817,46 грн. 26.06.2020 року ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» звернулося до [PERSON] з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП № 15/04/8.10/229-20 в сумі 32817,46 грн., проте [PERSON] надано відповідь на вимогу, з якої вбачається, що остання не бачить правових підстав для звернення ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» до неї з вимогою про відшкодування шкоди. 04.08.2020 та 16.09.2020 ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» на адресу відповідача були повторно направлені вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,проте кошти на рахунок позивача від [PERSON] не надійшли, збитки відповідачем до теперішнього часу не відшкодовані. Правовідносини між сторонами врегульовані положеннями глави 67 ЦК України та Законом України «Про страхування». Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Із роз`яснень, викладених у п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, у межах виплаченого відшкодування переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що отримала страхове відшкодування, має до особи. Також, у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні (кредитора), тому, з урахуванням статті 515 ЦК України, суброгація застосовується лише до майнового страхування. Таким чином, відповідно до вказаних норм законодавства від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. Зважаючи на ту обставину, що позивач (страхова компанія), виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки, то спірні правовідносини між сторонами у справі регулюються саме положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Виконання страховиком обов`язку з виплати страхового відшкодування страхувальнику відповідно до умов договору добровільного страхування породжує у позивача право вимоги сплачених коштів із заподіювача шкоди у порядку суброгації (Постанова ВС у справі № 752/9026/16-ц від 06.02.2019 року). Оскільки у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація). Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved