Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач свої уточнені вимоги мотивує тим, що з 26.10.1997 р. перебуваючи у відносинах з відповідачем, вона народила дочку [PERSON], батьком якої згідно свідоцтва про народження записано відповідача. Донька проживає разом з нею та навчається на обліково-фінансовому факультеті за напрямком підготовки облік та аудит, денної форми навчання ДВНЗ «Українська академія банківської справи НБУ». Навчання у навчальному закладі продовжується з 01.09.2015 р. по 30.06.2019 р., загальна вартість освітньої послуги становить 49600 грн. На даний час [PERSON] навчається другий рік та нею було внесено оплату за навчання доньки за чотири семестри у сумі 20500 грн. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.12.2015 р. стягнуто з відповідача аліменти з усіх видів його заробітку (доходу) в твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. щомісячно, на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], на період її навчання у ДВНЗ «Українська академія банківської справи НБУ» без врахування часу канікул до 30.06.2019 року та аліменти вирішено сплачувати матері [PERSON], починаючи з 30.10.2015 р. На момент ухвалення вказаного рішення суду вона була працевлаштована та отримувала заробітну плату. На даний час вона звільнилася з роботи та була знята з обліку Державного центра зайнятості МСП України у звязку з відкриттям підприємництва, яка не приносить їй взагалі ніяких доходів. За таких обставин утримувати самотужки дитину вона не має можливості. У позасудовому порядку вирішити питання щодо участі відповідача в утриманні доньки їй не вдалося. Просить суд: збільшити розмір аліментів, а саме стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], як повнолітньої дитини, що продовжує навчання у розмірі 1610 грн. щомісячно від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення з моменту подання позову до суду і до закінчення дитиною навчання до 30.06.2019 р.; стягнути з відповідача на її користь витрати фактично понесені нею по сплаті за навчання дочки [PERSON], у розмірі 50 % від загальної суми, в період з 01.09.2015 р. по 21. 01.2017 р. у сумі 10250 грн.; стягнути з відповідача на її користь витрати понесені нею по розгляду справи по суті у сумі 2000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначили, що на підставі рішення суду від 01.12.2015 р. з нього стягують аліменти у твердій грошовій сумі у сумі 700 грн. на утримання доньки на період її навчання. Зазначає, що з донькою [PERSON] перебуває у добрих стосунках, надає кошти окрім аліментів. На даний час він офіційно не працює, має на утриманні іншу дитину від іншого шлюбу [PERSON], [INFO], на яку він також виділяє кошти за домовленістю з її матірю. Крім того, він має на утриманні пристарілу матір [PERSON], [INFO], за якою здійснюється догляд. Діючим законодавством не передбачено збільшення розміру аліментів з-за законодавчої зміни розміру мінімальної заробітної плати. Зазначає, що позивач прохає стягнути з відповідача фактично понесені нею витрати по сплаті за навчання дочки [PERSON] у розмірі 50 % від загальної суми в період з 01.09.2015 р. по 21.01.2017 р. у сумі 10250 грн., тобто крім аліментів просить суд стягнути ще і додаткові витрати на утримання дитини. Позивач посилається на ст. 185 СК України, однак ця вимога закону розповсюджується на неповнолітніх дітей. Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлено, позивач з 26.10.1997 р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] /а.с.13/. Згідно Договору № 61-ОА-51 про надання освітньої послуги від 12.08.2015 р. [PERSON] зарахована на факультет обліково-фінансовий, за напрямом підготовки облік і аудит студентом денної форми навчання, з 01.09.2015 р. по 30.06.2019 р. Загальна вартість освітньої послуги становить 49600 грн. /а.с.14-15/. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.12.2015 р. позов [PERSON] задоволено частково; стягнуто з [PERSON] аліменти з усіх видів його заробітку (доходу) в твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. щомісячно, на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], на період її навчання у ДВНЗ «Українська академія банківської справи НБУ» без врахування часу канікул до 30.06.2019 року та аліменти вирішено сплачувати матері [PERSON], починаючи з 30.10.2015 р. /а.с.9/. Позивачем [PERSON] було внесено оплату за три семестри: 21.08.2015 р. у сумі 4750 грн.; 28.01.2016 р. у сумі 4750 грн.; 15.08.2016 р. у сумі 5500 грн.; 24.01.2016 р. у сумі 5500 грн., тобто 20500 грн., що підтверджується відповідними чеками /а.с.16/. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивач [PERSON] заявляючи позовну вимогу про збільшення розміру аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, не надала суду довідку про навчання дочки на теперішній час у навчальному закладі. Відповідно до ч. 1 ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] був вдруге одружений, від другого шлюбу має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], має на утриманні престарілу матір [PERSON], [INFO]. Крім того, відповідач [PERSON] сплачує аліменти, що підтверджується наявними у справі розписками. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6 СК України). З матеріалів справи вбачається, що донька [PERSON], [INFO] є повнолітньою /а.с.12/. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обовязку сплати аліментів, обовязку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.12.2014 р. № 6-186 цс 14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених останньою по розгляду справи по суті у сумі 2000 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 84, 88 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Витрати на правову допомогу відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України належать до судових витрат. Статтею 12 ЦПК України передбачається, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. За нормами ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Згідно розяснень, наданих у п. 47 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05.07. 2012 р. № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Представник [PERSON] адвокат [PERSON] приймала участь як представник [PERSON] за договором про надання юридичних послуг від 01.12.2016 р. /а.с.5-7/. На підтвердження витрат на правову допомогу представник позивача надала суду лише квитанцією прибуткового касового ордера № б/н від 20.12.2016 р. Проте, на підтвердження витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн. не надано суду акт виконаних робіт, як це передбачено п. 1.2 Договору про надання юридичних послуг від 01.12.2016 р. /а.с.5-7/, тому у стягненні витрат на правову допомогу слід відмовити.

Outcome: approved