Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

позивач та його представник просять суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO]; призначити позивача [PERSON] опікуном над онуком [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] [INFO] аліменти на його користь на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку та доходів [PERSON], але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до повноліття дитини посилаючись на те, що позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з малолітнім онуком [PERSON] [INFO], здійснює нагляд за ним, утримання та представляє його інтереси у зв'язку з тим, що мати хлопчика, [PERSON] померла [INFO], а батько [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Шлюб між собою батьки [PERSON] не реєстрували, а реєстрація народження [PERSON] була проведена відповідно до статті 126 СК України на підставі заяви про визнання батьківства. До 2015 року [PERSON] проживав спільно з [PERSON] та їхнім сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Однак, постійні сварки між батьками негативно впливали на виховання сина, у зв'язку з чим стосунки між ними були припинені. Весь тягар утримання та виховання [PERSON] ліг на плечі [PERSON], яка у зв'язку зі слабким здоров'ям не мала можливості повноцінно працювати, перебуваючи з 10.11.2015 і по день смерті на обліку міського центру зайнятості. [PERSON] коштів на утримання сина не надавав, ніколи до нього не приходив, не телефонував, не цікавився його навчанням, здоров'ям, не вітав із святами, не купував одяг, не забезпечував продуктами харчування, не прагнув спілкування. Навіть після смерті [PERSON], [PERSON] не поцікавився, хто надалі буде піклуватись про його сина та утримувати, не виявив бажання забрати до себе, не доклав жодних зусиль для відновлення родинних стосунків з ним, що свідчить про його безвідповідальність та байдужість до долі дитини. Через таке ставлення [PERSON] до сина, [PERSON] тепер уникає розмови про нього та навіть не припускає можливості проживання з батьком. Позивач та старший брат [PERSON] - [PERSON], [INFO] піклуються про нього, створили належні умови для його проживання, забезпечують першочергові потреби, що підтверджується актами обстеження умов проживання. Позивач має змогу бути опікуном для онука, оскільки перебуває з [PERSON] у родинних стосунках, отримує пенсію у розмірі 8508 грн. 21 коп., є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], за станом здоров'я може виконувати обов'язки опікуна, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Належне виховання дитини неможливе без достатнього матеріального забезпечення її потреб. Оскільки малолітній [PERSON] не має особливого статусу та не отримує державної допомоги, а його батько не забезпечує ніякої матеріальної допомоги сину, вважають за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина. А тому за таких обставин позивач і змушений був звернутися до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, а подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Представник третьої особи, Органу опіки та піклування Ватутінської міської ради Черкаської області, позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, розвитком, здоров'ям, умовами навчання та проживання дитини не цікавиться. Суд, заслухавши позивача та його представника, представника третьої особи, які не заперечують проти розгляду даної справи без участі відповідача, заслухавши свідка та вивчивши письмові докази, вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити повністю. Вимоги позивача законні, обґрунтовані та підтверджуються належними доказами. Відповідно до ст. 4 ЦПК України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO] проживала спільно з [PERSON], [INFO] без реєстрації шлюбу. [INFO] року у них народився син [PERSON], у свідоцтві про народження якого батьком записаний [PERSON]. Згідно витягу Ватутінського відділу ДРАЦС від 04.01.2018 (а.с.14-15) реєстрація народження дитини була проведена відповідно до ст. 126 СК України на підставі заяви про визнання батьківства. Своє спільне проживання [PERSON] та [PERSON] припинили у 2015 році. Син [PERSON] залишився проживати з матір'ю у трьохкімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS], співвласником якої вона є на підставі свідоцтва про право власності від 08.04.1997. Відповідно до довідки Павлівської сільської ради від [INFO] (а.с.35) відповідач з 19.01.2017 зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] [PERSON] тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні у Черкаській міській інфекційній лікарні, вказане підтверджено довідкою від 21.12.2017 (а.с.32). 18.12.2017 спеціалісти міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді відвідали [PERSON] за місцем проживання та здійснили початкову оцінку потреб дитини, за результатами якої сім'я була взята під соціальний супровід, в ході якого надано допомогу продуктами харчування, сприяння проведенню благодійної акції по збору коштів на лікування [PERSON] (а.с.21). Відповідача було повідомлено про ситуацію, що склалася з його сином, та запрошено до служби у справах дітей. 02.01.2017 [PERSON] особисто з'явився до служби у справах дітей та надав письмові пояснення, в яких зазначив, що він не може забрати сина до себе, оскільки не має належних умов для проживання дитини та не може матеріально забезпечити потреби дитини. Спілкування з [PERSON] припинив у 2015 році, участі в його утриманні дійсно не приймав і не приймає, родинні стосунки з [PERSON] не підтримує протягом тривалого часу та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. [INFO] [PERSON], після тривалої хвороби померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] Після смерті матері [PERSON] проживає разом із своїм дідусем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується актом депутата Ватутінської міської ради Черкаської області від 11.01.2018 року (а.с.17). Як вбачається із подання адміністрації спеціалізованої школи №1 від 15.01.2018 (а.с.25), [PERSON] навчається у школі з 01.09.2013. За час навчання його батько [PERSON] ніколи не приходив до школи, не цікавився його навчанням, не забезпечував харчування, не відвідував класних зборів, не спілкувався з класним керівником щодо успіхів і потреб свого сина, не приймав участі у його вихованні, не відвідував сина у школі, не спілкувався з ним, не піклувався про його фізичний та духовний розвиток. Відповідно до актів обстеження умов проживання від 20.12.2017, 09.01.2018, 10.01.2018 (а.с.41,44,45) дитина проживає з дідусем [PERSON] та старшим братом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у трьохкімнатній квартирі з усіма зручностями. [PERSON] займає окрему кімнату, де є окреме спальне місце, куточок для навчальної та ігрової діяльності, умови проживання задовільні. В сім'ї доброзичлива атмосфера, дідусь піклується про онука, забезпечує першочергові потреби, дбає про повноцінний розвиток, члени сім'ї оточили хлопчика турботою. В актах обстеження також зазначено, що батько з [PERSON] не проживає. Як зазначено у довідці Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Ватутіне Черкаської області» від 11.01.2018 (а.с.43), на прийом до лікарів [PERSON] приходив у супроводі матері або дідуся, батько ніколи до медичних працівників з приводу здоров'я сина, проходження медичних оглядів, щеплення або організації оздоровлення не звертався. Відповідно до довідки про результати бесіди з малолітнім [PERSON] та з'ясування думки дитини від 10.01.2018 (а.с.33) [PERSON] під час довгої хвороби мами і після її смерті проживає з дідусем [PERSON], який займається його вихованням та утриманням. Питань про батька, хлопчик уникав та пояснив, що більше двох років батько з ним не проживає, не спілкується, не відвідує ні вдома, ні у школі, не телефонує, не вітає із святами, не цікавиться життям, навчанням, захопленнями, тому він не бажає проживати з ним. Начальник служби у справах дітей [PERSON] у своєму висновку, щодо доцільності встановлення опіки від 23.01.2018 (а.с.51) зазначила, що служба у справах дітей виконкому Ватутінської міської ради вважає доцільним призначити [PERSON] опікуном над [PERSON], оскільки між ними склалися доброзичливі стосунки, в родині позитивний психологічний мікроклімат, [PERSON] докладає зусиль для забезпечення моральних та матеріальних потреб онука. [PERSON] проживає сам за адресою: [ADDRESS] у будинку з двох кімнат, який йому не належить, та перебуває у аварійному стані, для проживання у певній мірі придатна лише одна кімната. У другій кімнаті впала стеля та осипаються стіни. В помешканні немає побутової техніки, лише старі меблі в обмеженій кількості, умови для перебування дитини відсутні, вказане підтверджується довідкою-характеристикою Павлівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області від [INFO] та актом обстеження матеріально-побутових умов від [INFO] (а.с.39, 42). Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються, зокрема, Конвенцією про права дитини, Сімейним Кодексом України та Цивільним Кодексом України. Так, згідно зі ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У пункті 49 рішення від 18 грудня 2008 року Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначено, що Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.1ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини , стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів , наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідач має постійний дохід, працює в СФГ «Дружба» підсобним працівником, що стверджується довідкою про доходи від 11.01.2018 (а.с.40), за станом здоров'я спроможний утримувати дитину, інших утриманців не має, на даний час ухиляється від виконання свого обов'язку. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]; призначити позивача [PERSON] опікуном над онуком [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON], [INFO] аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного, ст. 141, 150, 164, 166, 180, 182, 244 СК України, ст. 60 ЦК України та

Outcome: approved