Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

позов мотивований тим, що 14 грудня 2018 року між позивачем та відповідачем була укладена угода про завдаток на покупку (встановлення) метало пластикових вікон № 234-340Аі/1. Відповідно до умов договору завдатку позивач сплатив 400 грн., проте договір на купівлю та встановлення метало пластикових вікон не був оформлений, строки і ціна конструкцій не погоджені. Відповідно до ст. 570 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму авансу в розмірі 400 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав за викладених в позові обставин, пояснив, що представники ФОП [PERSON] в грудні 2018 року ходили по квартирах і «нав`язували» свої послуги по встановленню металопластикових вікон. Він повідомив, що грошей у нього немає для придбання таких конструкцій, проте представник переконав його сплатити лише аванс 400 грн. і подумати з приводу подальшого оформлення замовлення. Обіцяв, що в разі відмови ця сума йому буде повернута. Ні угоди на придбання вікон, ні замірів, ні схем-креслень вони не складали. Наступного дня він передзвонив і прийшов до офісу, щоб відмовитись від встановлення вікон, але аванс йому не повернули. Просив позов задоволити. В судове засідання відповідач - ФОП [PERSON] повторно не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подала. Про день та час розгляду справи була повідомлена повістками, надісланими рекомендованими листами з повідомленням за місцем здійснення підприємницької діяльності - [ADDRESS] , а також за місцем реєстрації - [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд дійшов висновку про заочний розгляд справи, оскільки у справі достатньо матеріалів про правовідносини, що виникли між сторонами, і позивач не заперечив проти такого порядку розгляду справи. Враховуючи пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. 14.12.2018 року між ФОП [PERSON] (постачальник) та [PERSON] (замовник) була укладена угода про завдаток на покупку, встановлення металопластикових вікон, відповідно до якої замовник сплатив постачальнику завдаток в сумі 400 грн. Даний договір був підписаний ФОП [PERSON] та [PERSON] , але інші істотні умови основного договору в письмовій формі не викладені. В судовому засіданні також було встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних умов основного договору: порядку, строків оформлення договору купівлі-продажу та встановлення металоконструкцій, порядку розрахунку, вартості виробів та робіт постачальника тощо. Станом на день розгляду справи по суті сторони не уклали договір купівлі-продажу металопластикових вікон, крім того, постачальником - ФОП [PERSON] . не були виконані роботи по замірам, складанням схем-креслень конструкцій, не вручена замовнику схема майбутніх виробів, не погоджена ціна майбутніх виробів. Конструкції в квартирі [PERSON] не встановлені. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, визначенні його умов. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦК України одними із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавством щодо захисту прав споживачів визначено, що споживач завжди є більш вразливою, слабкою стороною в договірних відносинах з постачальником товарів і/або послуг, а тому потребує більшого захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Однією з встановлених ч. 2 ст. 11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання могло мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу металопластикових виробів. Авансом є спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, але має функцію попередньої оплати. У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються у тому розмірі, в якому вони видавалися. Оскільки договір купівлі-продажу металопластикових конструкцій між сторонами укладений не був, а сторони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, передана ФОП [PERSON] грошова сума в розмірі 400 грн. є авансом, який підлягає поверненню замовнику. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідач не подала відзиву на позов і обґрунтовані заперечення щодо позовних вимог [PERSON] , а також не спростувала обставини, наведені позивачем. Тому справа вирішена на підставі тих доказів, що надав позивач. Таким чином, оскільки сторони не уклали основний договір купівлі-продажу квартири, сплачена позивачем сума авансу підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Оскільки позивач є особою з інвалідністю ІІ групи і звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. Витрати позивача на правничу допомогу в сумі 600 грн., що підтверджуються договором про надання правничої допомоги від 14.01.2019 року (а.с. 15-17), актом виконаних робіт від 28.03.2019 року (а.с. 19), квитанцією про оплату гонорару адвокату в сумі 600 грн. (а.с. 18), підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved