Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач, через свого представник, звернулася до суду з позовом про визнання недійсним спадкового договору, посилаючись на те, що позивач була власником земельної ділянки площею 10,92 га, цільове використання - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером [NUMBER]. 19.11.2012 між нею та відповідачем [PERSON] був укладений спадковий договір, посвідчений державним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Негра Л. А. та зареєстрований в реєстрі за №2336. Відповідно до умов даного договору відповідач зобов'язалася виконати розпорядження відчужувача після її смерті, а саме здійснити її поховання, а натомість після її смерті вона отримує у власність належні відчужувачу земельну ділянку площею 10,92 га, що знаходиться на території Нововолодимирівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області. Посилаючись на невиконання відповідачем умов спадкового договору, а також порушення вимог земельного законодавства при його укладенні, представник позивача просить визнати даний спадковий договір недійсним, зобов'язати відповідача повернути позивачеві земельну ділянку та визнати за [PERSON] право власності на вищевказану земельну ділянку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача позов підтримали та наполягали на його задоволенні. В судовому засіданні відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON], а також третя особа - приватний нотаріус Голопристанського районного нотаріального округу Негра Л. А. - заперечували проти позову, просили в його задоволенні відмовити. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав: Судом встановлено, що 19 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений спадковий договір, який посвідчений державним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Негра Л. А. та зареєстрований в реєстрі за №2336. Відповідно до умов даного договору [PERSON] зобов'язалася виконати розпорядження відчужувача після її смерті, а саме здійснити її поховання, а натомість після її смерті вона отримує у власність належні відчужувачу земельну ділянку площею 10,92 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться на території Нововолодимирівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує як на підставу недійсності спадкового договору те, що не виконуються умови договору, а саме: відповідач не надавала і не надає матеріальної допомоги, а також на те, що зобов'язання набувача за спадковим договором визначені не конкретно, не зазначено яка із сторін спадкового договору визначає необхідність надання допомоги, не вказано періодичність надання допомоги, її призначення, а також на порушення вимог законодавства при укладенні спадкового договору. Проте суд вважає, що стороною позивача у судовому засіданні не доведено наявність підстав для визнання спадкового договору недійсним. Статтею 1304 ЦК України визначено, що спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 1305 ЦК України, набувач у спадковому договорі може бути зобов'язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. Згідно зі статтею 1308 ЦК України, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір також може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача. Правові підстави визнання недійсними правочинів, у тому числі спадкового договору, визначені нормами глави 16 ЦК України, на що також вказує Пленум Верховного Суду Україну в п. 28 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування». Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Аналіз зазначених норм свідчить, що підставою для визнання правочину недійсним є його невідповідність вимогам закону, а неналежне виконання або невиконання умов договору чи умов, встановлених для такого договору законом, коли він не містить порушень закону на момент його укладення, - є підставою для його розірвання. Як вбачається зі змісту оспорюваного позивачем спадкового договору, під час його укладення набувач та відчужувач діяли добровільно, розуміли значення своїх дій, були ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину); сторони підтвердили свою дієздатність, вільність та усвідомленість свого волевиявлення, відповідність укладеного договору їх інтересам та внутрішній волі, реальній домовленості між ними. Сторони також підтвердили, що договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Даний спадковий договір був підписаний сторонами у присутності нотаріуса, яким якого посвідчено та зареєстровано у відповідному реєстрі. Отже укладений 19 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] спадковий договір відповідає усім вимогам законодавства, що звичайно ставляться до даного виду правочинів. Посилання позивача та його представника на те, що не виконуються умови договору, а саме: відповідач не надавала і не надає матеріальної допомоги, а також на те, що зобов'язання набувача за спадковим договором визначені не конкретно, не зазначено яка із сторін спадкового договору визначає необхідність надання допомоги, не вказано періодичність надання допомоги, її призначення, а також на порушення вимог законодавства при укладенні спадкового договору, суд вважає безпідставним, оскільки в судовому засіданні не доведено ці обставини відповідними доказами. Суду не надано доказів, які б підтвердили посилання позивача, викладені в позовні заяві, а тому підстави вважати спадковий договір недійсним відсутні. Враховуючи, що закон, який регулює спірні правовідносини, не містить прямої норми щодо недійсності спадкового договору внаслідок невиконання його умов однією зі сторін, суд вважає, що невиконання набувачем за спадковим договором його умов не може бути законною підставою для визнання такого спадкового договору недійсним. Така позиція узгоджується з роз'ясненнями, викладеними в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, в яких зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом; виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання спадкового договору недійсним є необґрунтованими та в їх задоволенні необхідно відмовити повністю.

Outcome: dismissed