Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Представляючи інтереси ТзОВ «Видавнича група «Основа» Гетьман П.С. звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь товариства суму заборгованості у розмірі 13 461 грн. та 229,40 грн. судового збору. В обґрунтування позову зазначає, що 09 березня 2011 року, [PERSON] отримав у ТОВ «Видавнича група «Основа» позику у розмірі 13 461 грн., що підтверджується борговою розпискою, відповідно до якої зобов'язався повернути грошові кошти у визначеному у розписці порядку, шляхом їх внесення на розрахунковий рахунок позивача. Оскільки у визначений строк відповідач кошти не повернув, просить позов задоволити. Представник позивача в судове засідання не з'явився. До початку судового засідання представник позивача Роженко Д.В., надіслав суду заяву у якій позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задоволити, справу розглянути без його участі. Представник відповідача [PERSON] позов заперечила та вказала, що жодних боргових зобов'язань у її довірителя перед позивачем не існує, оскільки позику у розмірі 13 461 грн. він не отримував. Розписку про заборгованість перед товариством [PERSON] не підписував, підпис на ній вчинений іншою особою. Також, пояснила що відповідач отримав у представника позивача під реалізацію книги, які він зобов'язувався реалізовувати, а кошти від реалізації переказувати позивачу. Свої зобов'язання [PERSON] виконав, перерахувавши позивачу 10 560 грн., що підтверджується відповідними довідками. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТзОВ «Видавнича група «Основа», існували договірні відносини та усна домовленість про реалізацію книжкової продукції. Кошти від реалізації, [PERSON] зобов'язувався переказувати товариству. Факт існування зазначених правовідносин між сторонами на підставі як і договору так і усної домовленості стверджується довідками Рівненської обласної дирекції АКБ «Правекс-Банк», про проведення [PERSON] оплати на користь ТОВ «Видавнича група «Основа» коштів з призначенням платежу - за книжкову продукцію у розмірі 700 грн., документ від 29 березня 2011 року № 18201з/18; за книжкову продукцію 17-1/07-2008 (781/15080) від 17.07.2008 в розмірі 2 200 грн., документ № 18201з8 від 16.02.2011 року; за книжкову продукцію за договором № 17-1/07-2008 у розмірі 1 000 грн. документ № 18202з16 від 24 лютого 2011 року; за книжкову продукцію за договором № 17-1/07-2008 (71/15080) від 17.07.2008 року у розмірі 1 000 грн., документ № 18201/з41 від 17.03.2011 року; за книжкову продукцію за договором № 17-1/07-2008 у розмірі 1 000 грн., документ № 18202/з24 від 31.05.2011 року; за книжки у розмірі 1 000 грн., документ № 18201/з12 від 17.05.2011 року; за товар у розмірі 340 грн., документ № 18201/з55 від 06.05.2011 року; за товар у розмірі 120 грн., документ № 18201/з56 від 06.05.2011 року; плата за книжкову продукцію по договору 17-1/07-2008 у розмірі 3 200 грн., документ № 18202/з18 від 13.04.2011 року. Допитаний в якості свідка батько відповідача [PERSON], суду показав, що [PERSON] у м. Харків не виїжджав, позики у товаристві не отримував, розписку про начебто отримання останнім коштів не писав та не підписував. Свідків, які стверджують факт отримання коштів, син не знає. Підпис на борговій розписці належить не сину, а іншій особі. Підпис особи на розписці від імені [PERSON] суттєво відрізняється від його особистого підпису. Між сином та товариством була домовленість про реалізацію книжкової продукції. Кошти від реалізації син постійно переказував на рахунок товариства, і жодної заборгованості у нього не має. Наведене спростовує доводи позивача про отримання позики відповідачем у позивача та наявну заборгованість за борговою розпискою. Крім цього, є очевидним різниця у підписі у згаданій борговій розписці від імені [PERSON] та його особистому підписі у паспорті громадянина України, угоди - дорученні з адвокатом [PERSON] від 18 березня 2014 року про надання правової допомоги та представництва в суді, що ставить під сумнів у її достовірності. Таким чином, позивачем в порушення ст. 60 ЦПК України, якою визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, не надав суду жодних належних і достовірних доказів щодо наявної заборгованості відповідача перед позивачем, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed