Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

Полтавське обласне комунальне виробниче підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. В обґрунтування позову вказує, що предметом діяльності Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» є надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Нарахування таких послуг здійснюється у відповідності до встановлених рішеннями Полтавської обласної ради тарифів. Також вказує, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.08.2011 року по 01.11.2014 року надавало послуги з централізованого теплопостачання в квартиру відповідача [PERSON] № 49 по вул. Квітучій, 6 в м. Полтава, загальною опалювальною площею 29,9 кв.м. Відповідно до п. 18 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених постановою КМУ від 17.05.2005 року № 76 відповідач зобовязаний своєчасно оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця. Однак, покладені законодавством зобовязання щодо оплати послуг з теплопостачання, відповідач виконував частково, що відповідно до ст. 264 ЦК України, свідчить про визнання відповідачем свого боргу та перериває перебіг строку позовної давності. В звязку з цим, за період з 01.08.2011 року по 01.11.2014 року у відповідача утворилася заборгованість в сумі 3263 грн. 70 коп. Крім того, вважає, що відповідно до\~ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. А тому, просить стягнути з відповідача [PERSON] за користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за отримані послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в сумі 3970 грн. 02 коп. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до Полтавського обласного комунально виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказує, що позивач по основному позову Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» безпідставно звернувся до нього з позовом про стягнення боргу, оскільки знав, що він не є власником квартири [ADDRESS], а відповідно і не отримував ніяких послуг з теплопостачання. А тому просить, визнати дії відповідача Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» незаконними; стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на його користь моральну шкоду в розмірі 60000 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси зустрічний позов [PERSON] обєднаний в одне провадження із основним позовом. Представник позивача по основному позову та відповідача по зустрічному позову ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в судове засідання не зявився, направивши до суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутність представника, в якому одночасно просить врахувати додаткове пояснення від 09.03.2016 року. Крім того, представником позивача неодноразово направлялися до суду додаткові пояснення до позовної заяви, які останній просив врахувати при розгляді справи. Також в своїх поясненнях представник ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» просив відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] в звязку з його безпідставністю. В судове засідання відповідач по основному позову та позивач по зустрічному позову [PERSON] не зявився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Заяв про розгляд справи в його відсутність чи про залишення зустрічного позову без розгляду до суду не подавав. Враховуючи, що неявка [PERSON] в судове засідання має місце не вперше та затягує розгляд справи, суд вважає за необхідне розглянути справу у відсутність відповідача-позивача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що позивач Полтавське обласне комунальне виробниче підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» надає послуги з теплопостачання мешканцям будинку № 6 по вул. Квітуча в м. Полтава, в тому числі і мешканцям квартири № 49. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 67 ЖК України\~плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 65 ЖК України передбачено обовязок споживача своєчасно вносити плату за комунальні\~\~послуги. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Статтею 162 ЖК України\~\~передбачено обовязок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні\~\~послуги. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо, та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, а відповідно до ст. 14, цього ж закону, ціни (тарифи) на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. В судовому засіданні встановлено, що вартість житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» затверджені постановою Національної комісії регулювання енергетики України від 14.12.2010 року №1773 «Про затвердження тарифу на теплову енергію ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та введені в дію з 01.01.2011 року рішенням Полтавської обласної ради від 01.02.2011 року. Вказані рішення є загальновідомими, не скасовані та не визнані незаконними, а тому є обовязковим до виконання, як ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» так і споживачами його послуг. Відповідно ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору. За положеннями ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються на договірних засадах. При цьому, п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону передбачено, що споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Вказана норма закріплена і у ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», в якій зазначено, що основним обовязком споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Однак відсутність договірних відносин не звільняє споживача від оплати фактично отриманих ним послуг, оскільки саме на споживача покладено обовязок по укладенню договору на надання житлово-комунальних послуг, в тому числі і послуг з теплопостачання. В судовому засіданні не доведено належними та допустимим доказами, що відповідач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] і що він, саме як власник, повинен нести тягар утримання даної квартири, в тому числі й з оплати послуг з теплопостачання, які надає позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». Так, з Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, отриманих судом, вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] ні за ким не зареєстроване. До того ж і за самим [PERSON] не зареєстровано будь-якої квартири. Згідно відповіді КП ПМБТІ ПМР від 10.08.2016 року (а.с. 216 том 1), отриманої на запит суду, в КП ПМБТІ ПМР, яке проводить державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно з травня 2016 року, в останнього відсутня інформація щодо реєстрації права власності, яка проводилася на паперових носіях (до впровадження електронних носіїв). Згідно відповіді ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 07.11.2016 року (а.с. 233 том 1), отриманої на запит суду, відомості щодо права власності на квартиру [ADDRESS] в ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» відсутні. Згідно відповіді Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради від 01.11.2016 року (а.с. 235 том 1), отриманої на запит суду, в Управлінні майном комунальної власності міста, яке є органом приватизації державного житлового фонду, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Полтави та обєктів комунальної власності територіальної громади міста Полтави, відсутня інформація щодо приватизації квартири [ADDRESS]. Довідка ГЖЕД від 08.2011 року, на яку посилається позивач, не є належним доказом, який підтверджує право власності відповідача [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. До того ж, з вказаної довідки не вбачається на підставі яких саме правовстановлюючих документів відповідач є власником вказаної квартири, а лише зазначено, що квартира є приватизованою, що суперечить офіційній інформації Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради від 01.11.2016 року. Крім того, до суду була надана лише копія вказаної довідки, яка навіть не засвідчена уповноваженою особою позивача, а її оригінал до суду для дослідження не надавався. З довідки ГЖЕД від 13.08.2008 року також не вбачається, що в період з 01.08.2011 року по 01.11.2014 року власником квартири [ADDRESS] був саме відповідач [PERSON], а лише вбачається, що станом на 13.08.2008 року останній проживав та був зареєстрований у вказаній квартирі і що квартира є приватизованою. Натомість в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з 12.08.2011 року по 30.08.2013 року був зареєстрований в [INFO], що стверджується довідкою ГЖЕД від 08.2011 року (а.с. 4 том 1), відомостями [PERSON] України в Полтавській області від 18.12.2014 року (а.с. 13 том 1), даними паспорта відповідача [PERSON] (а.с. 68 том 1). До того ж, в своєму запереченні на позовну заяву від 16.02.2016 року (а.с. 153-154 том 1) відповідач [PERSON] вказує, що він дійсно був зареєстрований з 12.08.2011 року по 30.08.2013 року у вказаній квартирі, як квартирант, без укладення письмового договору з власником квартири, але з 30.08.2013 року був вимушений знятися з реєстрації місця проживання та зареєструватися в м. Черкасах. Також вказує на те, що за послуги по теплу він сплачував власнику квартири так, як не мав правовідносин з позивачем, а також на те, що з 30.08.2013 року і по даний час він не отримує від позивача послуг по теплу, тому вимоги позивача до нього вважає безпідставними. Тобто з даних заперечень, вбачається, що [PERSON] фактично визнає, що він з 12.08.2011 року по 30.08.2013 року був споживачем послуг з теплопостачання, які надавалися позивачем в квартиру [ADDRESS], але вказує, що плату за них сплачував власнику квартири, однак доказів такої оплати суду не надав. Враховуючи, що в судовому засіданні, дослідженням письмових доказів, встановлено, що вказана квартира [ADDRESS] не була приватизована і ні в кого у власності не перебувала та не перебуває, а також враховуючи, що єдиним споживачем послуг з теплопостачання у вказану квартиру з 12.08.2011 року по 30.08.2013 року, які надавав позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», був саме відповідач [PERSON], що також вбачається з його заперечень на позов, суд вважає, що саме останній, як споживач послуг, повинен їх оплачувати, оскільки доводи останнього про те, що він сплачував такі послуги власнику, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 12.08.2011 року по 30.08.2013 року в загальній сумі 2146 грн. 43 коп., оскільки з 30.08.2013 року відповідач [PERSON] знявся з реєстрації у вказаній квартирі і на даний час зареєстрований та проживає за адресою: [INFO]. Разом з тим, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до [PERSON] і в частині стягнення 3% річних та інфляційних. За змістом\~ст. 526 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, та боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків. \~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобовязань, на них поширюється дія ч. 2\~ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Застосування положень ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1\~ст. 96 ЦПК України\~нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Оскільки відповідач [PERSON] не сплачував плату за надані послуги з теплопостачання, в звязку з чим у нього утворилася заборгованість за період з 12.08.2011 року по 30.08.2013 року в загальній сумі 2146 грн. 43 коп., суд вважає за необхідне застосувати вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнути з останнього на користь позивача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», крім основного боргу, 3% річних та інфляційні, оскільки відповідач порушив грошове зобовязання. 3% річних на прострочені суми щомісячних платежів за період з 01.09.2011 року по 01.11.2014 року складають 136 грн. 69 коп., а інфляційні 413 грн. 88 коп. Тому до стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» підлягає заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 2146 грн. 43 коп., 3% річних в сумі 136 грн. 69 коп., інфляційні в сумі 413 грн. 88 коп. Разом з тим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Полтавського обласного комунально виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди, оскільки в судовому засіданні не встановлено безпідставності звернення ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та завдання останньому моральної шкоди. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Крім того, суд вважає за необхідне, на підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», стягнути з державного бюджету України на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки відповідач [PERSON] являється інвалідом 1-ої групи та відповідно до ст.\~5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial