Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору № б/н від 26 липня 2012 року відповідач отримала кредит у розмірі 500, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. В подальшому кредитний ліміт змінювався. Оскільки відповідачем не були виконані належним чином прийняті на себе зобовязання за договором, станом на 25 жовтня 2016 року утворилася заборгованість 18660 грн. 62 коп., а тому просить стягнути борг по договору на свою користь та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав письмові пояснення, в яких просив позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, надав письмові заперечення, вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності. Тому просить залишити позовну заяву без задоволення. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення зявившихся учасників, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.ст. 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, тому позичальник зобовязаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Як було встановлено під час розгляду справи, відповідно до договору № б/н від 26 липня 2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 500, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 8) Згідно п.п. 3.2, 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг відповідач дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням позивача, і відповідач дав право позивачу в будь-який момент змінити ( зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позивальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Загальний розмір заборгованості згідно розрахунку (а.с. 6-7) станом на 25 жовтня 2016 року складає 18660 грн. 62 коп. з них: - 479 грн. 86 коп. - заборгованість за кредитом; - 13565 грн. 97 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3250 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 864 грн. 79 коп. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за субєктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній платіж з погашення заборгованості був внесений відповідачем 11 червня 2013 року (а.с.6, 82 зворот.). В подальшому, а саме 22 листопада 2013 року та 16 грудня 2013 року банком самостійно, без згоди позичальника, списувалися кошти з рахунку відповідача (а.с. 6, 83), про що не заперечують сторони. Однак суд вважає, що початком перебігу позовної давності є саме 11 червня 2013 року, оскільки після цієї дати боржник не вчиняв дій по сплаті, а той факт, що банком було проведено самостійне списання заборгованості не свідчить про визнання цього боргу відповідачем, а тому не може бути підставою для переривання позовної давності. Аналогічна позиція висловлена в Постановах Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 761/14514/14-ц, від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14 та від 18 червня 2014 року у справі №6-61цс14. Судом встановлено, що початком спливу позовної давності є 11 червня 2013 року. Банк звернувся до суду з позовом 1.11.2016 року. До основного зобовязання застосовується позовна давність в три роки. З огляду на це, строк позовної давності для вимог по кредиту та по відсоткам за користування кредитними коштами закінчився 11 червня 2016 року. До вимог про стягнення пені та штрафу встановлена спеціальна позовна давність строком в три роки, а тому її строк закінчився 11 червня 2014 року. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням викладеного, є підстави для ухвалення рішення про відмову позивачу в задоволенні позову у звязку з спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed