Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернувшись до суду з даним позовом, просить стягнути із відповідача [PERSON] заборгованість по кредитному договору № б/н від 05.01.2012 року в розмірі 78830 гривень 44 копійки та судові витрати по справі в сумі 1600 гривень 00 копійок, посилаючись на те, що 05 січня 2012 року між позивачем і відповідачем було укладено кредитний договір, згідно якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 8500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно зазначеної норми ЦК, договором приєднання є договір, умови якою встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач зазначає, що свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Уклавши з ПАТ [PERSON] «ПриватБанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, [PERSON] порушив свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 28.02.2017 року становить 78830 гривень 44 коп. Не виконуючи належним чином зобовязання відповідач порушив законні права позивача, що є підставою для позивача звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не зявився, але надіслав до суду письмові пояснення, в яких позов підтримав та надав розрахунок заборгованості за кредитом і довідку про отримання відповідачем кредитних карток із зазначенням терміну їх дії. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, подав заяву про застосування строку позовної давності з посиланням на те, що 05.01.2012 року у відділенні «ПриватБанку» він отримав кредитну картку «Універсальна» з кінцевим терміном дії грудень місяць 2013 року, а остання операція з кредитною карткою ним була проведена в липні 2013 року, тому вважає, що з моменту закінчення строку дії картки пройшло понад три роки, а отже закінчився строк позовної давності. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог, в тому числі з підстав, що банк не надав суду достатніх доказів про те, що кредитні картки, які зазначені в довідці, видавались відповідачу. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, повно і всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05 січня 2012 року між ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит в сумі 8500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Термін дії картки за номером 5211537407786882, яка була видана 05.01.2012 року, до листопада 2015 року (а.с. 86). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно зазначеної норми ЦК України, договором приєднання є договір, умови якою встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку відповідач повинен виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та [PERSON]), оплати винагороди Банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення [PERSON], згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Згідно розрахунку, наданого позивачем, відповідач [PERSON] станом на 28.02.2017 року має прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 78830 гривень 44 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 8440,00 грн., заборгованість по процентами за користування кредитом 62930,95 грн, заборгованість за пенею та комісією 3229,47 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: судові штрафи 4230,02 грн. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання с його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно п. 1.1.3.2.2 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення [PERSON] має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим Договором. Вирішуючи клопотання відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, суд враховуючи нижче вказані норми права, вважає за необхідне дане клопотання задовольнити частково. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частити перша та пята статті 261 ЦК України). Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як роз'яснив Верховний Суд України в правовій позиції, висловленій в постанові №6-14цс14 від 19 березня 2014 року, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Враховуючи правові висновки, що викладені в вищевказаній постанові Верховного Суду України №6-14цс14 від 19 березня 2014 року, та в постанові від 09.11.2016 року (по справі №6-2251цс16) та те, що позивач не предявляв відповідачу вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, оскільки не втратив інтерес до даних кредитних відносин, розраховуючи на те, що відповідач буде виконувати свої зобовязання періодичними щомісячними платежами, тому суд прийшов до висновку, що строк позовної давності починається з наступного дня після закінчення дії платіжної картки, тобто з листопада місяця 2015 року. Враховуючи те, що позов предявлено 11 травня 2017 року, позивач не пропустив трьохрічний строк позовної давності. Таким чином, суд відмовляє відповідачу у задоволенні його клопотання в частині застосування загального строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом, окрім вимог про стягнення пені, розмір якої становить 3229,47 грн. за період з 05 січня 2012 року по 28 лютого 2017 року. Враховуючи положення ч. 2 ст. 258 ЦК України, суд частково задовольняє клопотання відповідача і вважає за необхідне стягнути з останнього на користь позивача заборгованість по пені за один рік, а саме за період з 01.05.2016 року, що становить 1000,00 грн. Загальна заборгованість за кредитним договором від 05 січня 2012 року, яка підлягає стягненню із відповідача становитиме 76100 гривень 42 коп. (78830,44 грн. 2229,47 грн. = 76100,42 грн.) Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, суд приходить до наступного. Позивач предявивши до відповідача позов про стягнення заборгованості у сумі 78830,44 грн., сплатив судовий збір у розмірі 1600 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №PROM8BV9ND від 28.04.2017 року. Однак, враховуючи те, що судом позов задоволено частково, а саме: у розмірі 76100,42 грн., що становить 96,54 % (76100,42 грн. х 100% : 78830,44 грн.), тому у відповідності до ст. 88 ЦПК України, позивач має право на відшкодування витрат, понесених при сплаті судового збору в сумі 1544,96 грн. (1600,00 грн. х 96,54 % : 100%).

Outcome: partial