Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Буряк О.М. звернулась до суду з позовною заявою (в подальшому уточненою) до військової частини [NUMBER] та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, в якій просить зобов`язати військову частину [NUMBER] в особі її житлової комісії погодити зняття статусу «службове житло» з квартири [ADDRESS] , а командира військової частини [NUMBER] - затвердити вказане рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] для забезпечення постійним житлом підполковника [PERSON] та членів його родини; зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службових КЕВ м. Харкова квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що позивач є військовослужбовцем, він разом з дружиною і сином постійно проживають та зареєстровані у вищевказаній службовій квартирі КЕВ м. Харкова. В зазначену 2-х кімнатну квартиру він разом з сім`єю вселився на підставі службового ордера № 015291 від 06.08.2009, виданого виконавчим комітетом Чугуївської міської ради. На цей час позивач перебуває на військовій службі у в/ч [NUMBER] , має календарну вислугу на військовій службі 20 років, є учасником бойових дій ООС. Зважаючи на те, що службовий статус наданої квартири значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством прав та наявності права на отримання постійного житла шляхом зняття статусу «службове» з вказаної квартири, позивач звернувся до житлової комісії в/ч [NUMBER] з відповідним проханням. Рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради від 18.06.2019 № 369 завтерджено протокол засідання службової комісії від 09.06.2019 № 6 про включення до числа службових квартир у будинку [ADDRESS] , в тому числі квартиру [ADDRESS] . Але на звернення позивача з цього приводу до КЕВ м. Харкова він отримав відмову, яка мотивована тим, що заступником Міністра оборони України Марценюком О. винесено розпорядження № 19360/з від 12.12.2019 у вигляді Окремого доручення щодо зупинення подання командирами військових частин пропозицій (погодження виключення квартир з числа службових) щодо розгляду питань виключення квартири з числа службових. Тобто, на даний час КЕВ м. Харкова не визнає права [PERSON] на виключення займаного ним житла з числа службових. Позивач вважає, що дана відмова КЕВ м. Харкова не узгоджується з чинним законодавством, а саме п. п. 3, 11 22 «Порядку забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою КМУ від 03.08.2006 № 1081,\~п.\~10\~Інструкції з\~організації забезпечення\~військовослужбовців Збройних\~Сил України\~та членів\~їх сімей\~жилими приміщеннями\~та п.\~6\~Положення про\~порядок надання\~службових жилих\~приміщень і\~користування ними\~в Українській\~PCP,\~затвердженого постановою\~Ради Міністрів\~від 04.02.1988\~№ 37, тому звернувся до суду цим позовом. Не погоджуючись з даним позовом, представник відповідача надав відзив, в якому зазначено, що відповідно до п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» - держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим Кодексом УРСР. іншими законами, та в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Саме постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 р. затверджено «Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», де в п. 32 зазначено: військовослужбовцям житло надається згідно з чергою. Черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень). У відповідності до п. 10 розділу 7 наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 року № 380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» (далі Інструкція) військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я. віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи II групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісті під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу. П. 1 розділу 7 вищевказаної Інструкції передбачає, що особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, забезпечуються жилими приміщеннями згідно з чергою у військовій частині, що визначається часом зарахування на облік. Тобто, однією з обов`язкових підстав для розгляду питання щодо виключення квартири з числа службової та забезпечення нею для постійного проживання є настання черги військовослужбовця для отримання житла. Позивач у своєму позові помилково вважає, що обов`язковою умовою для виключення квартири з числа службових лише «є перебування військовослужбовців на квартирному обліку в Збройних силах України.» До матеріалів справи позивачем додано довідку № 2674 від 19.06.2020 про перебування на квартирному обліку, з якої вбачається стан його квартирної черги, відповідно до якої позивач перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні у загальній черзі з 24.09.2004 за № 174 та першочерговій черзі з 28.08.2017 за № 194. З даної довідки вбачається, що черга позивача не настала, отже не виконана одна з умов для отримання житла шляхом зняття статусу службового житла. З твердженням позивача, що його справу можливо вирішити шляхом зобов`язання «квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова подати до Чугуївської міської ради клопотання про виключення з числа службових» вищевказаної квартири категорично не можна погодитися, тому що у відповідності абз. 2 п. 10 розділу 7 Інструкції «виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ району за встановленим порядком.» Зазначав, що чинним законодавством не визначено правових норм, які зобов`язують підприємства, організації, яким належить службовий житловий фонд, змінювати статус окремої квартири у разі наявності у працівника відповідного трудового стажу. Згідно зі ст. 19 Конституції України «правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством». Згідно вимог пункту 3 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України № 380 від 31.07.2018 - Для прийняття рішення про надання житлових приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців. Після розгляду документів облікової справи житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання. Затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) разом з обліковою справою направляється військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, що є підставою для видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання. Виходячи з вищевикладеного, вважає що правові підстави для задоволення вимог позивача відсутні. Представник позивача адвокат Буряк О.М. надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, про дату судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно витягу з послужного списку підполковника [PERSON] про проходження дійсної військової служби у Збройних Силах України, останній проходить військову службу в Збройних Силах України з 25.07.1997 по теперішній час (а. с. 20). Таким чином, [PERSON] перебуває на військовій службі понад 20 років. [PERSON] зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] (а.с. 18). В зазначену квартиру позивач [PERSON] вселився на підставі службового ордера № 015291 від 06.08.2009, який видано виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, у зв`язку з проходженням військової служби (а.с. 24). [PERSON] звертався до КЕВ м. Харкова з проханням надати йому житло для постійного проживання, однак з відповіді № 2345 від 29.05.2020 КЕВ м. Харкова вбачається, що згідно окремого доручення заступника Міністра оборони України від 12.12.2019 № 19360/з з метою створення службового житлового фонду у гарнізонах ЗСУ в зв`язку з реформуванням шляхів забезпечення військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби в запас або у відставку, житлом в межах чинного законодавства, надано відповідне розпорядження стосовно неподавання командирами військових частин, керівниками установ та організацій ЗСУ до квартирно - експлуатаційних відділів пропозицій щодо виключення житла із числа службового до окремого розпорядження (а.с. 30). Отже позивач є військовослужбовцем, має календарну вислугу більше 20 років, є учасником ООС, ветераном війни - учасником бойових дій, на підтвердження чого надано посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 15), перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Харкова, що підтверджується довідкою про перебування на обліку (а.с. 29), але постійного житла до цього часу не отримав. Позивач мешкає в службовій квартирі, яка призначена для тимчасового проживання, а її службовий статус значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством житлових прав. Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (державних органів). Відповідно ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений\~Конституцією та законами України. Згідно ст.\~1\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~і членів\~їх сімей» (далі-Закон), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана з захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Відповідно ст. 2 цього Закону, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах визначених законами України. Згідно ч. 1 ст. 12 цього Закону, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом, іншими законами, в порядку, визначеному КМ України. Військовослужбовцям, які мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Відповідно ч. 1 п. 3 «Порядку забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою КМУ від 03.08.2006 № 1081, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 календарних років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Згідно ч. 3 п. 3 цього Порядку, забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей для постійного проживання провадиться шляхом: надання новозбудованого житла, виключеного з числа службових, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Тобто, законодавством прямо передбачено право військовослужбовців самостійно визначатись, яким способом (шляхом) вони бажають забезпечитись житлом для постійного проживання. Реалізація забезпечення постійним житлом шляхом його виключення з числа службових жодним чином не пов`язується законодавством з квартирною чергою особи, яка обрала такий спосіб забезпечення житлом. Зазначена правова позиція вже підтверджена розглядом аналогічних справ в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій. Відповідно ч. 2 п. 11 Порядку, виключення житлових приміщень з числа службового проводиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирного-експлуатаційного органу. Згідно п. 22 Порядку, облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться в військових частинах та квартирних-експлуатаційних органах. Згідно п. 10 Інструкції, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку з скороченням штатів, інваліди першої чи другої групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими жилими приміщеннями, незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на квартирному обліку. Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району встановленим порядком. На цей час, у встановленому порядку не видано жодних законодавчих норм, які б обмежували встановлену п. 10 Інструкції та ч. 3 п. 3 Порядку житлову пільгу щодо можливості реалізації права позивача на виключення його квартири з числа службових. Відповідно ч. 2 п. 6 Положення про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в УРСР, затвердженого постановою РМ УРСР від 4.02.88 № 37, виключення житлового приміщення з числа службових здійснюється на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідного районного, міського, районної в місті ради. Згідно ст. ст. 5, 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів Збройних Сил України, як в воєнний так і в мирний час. Учасникам бойових дій надається, зокрема, така пільга, як першочергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Конституційний Суд неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій держави, зокрема, гарантії соціального захисту. До них, насамперед, належать громадяни, які відповідно до ст.\~17\~Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах СБУ, податковій, міліції, прокуратурі, тощо (рішення КСУ від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій, гарантій). Касаційний цивільний суд в складі Верховного суду України від 04.03.2020 у справі № 636/1514/19 (провадження № 61-19985 св 19) повністю погодився з правовим висновком суду першої і апеляційної інстанції та підсумував, що визначальними обставинами - матеріальними підставами для задоволення позовних вимог (визнання права на виключення житла з числа службового та зобов`язання подання відповідного клопотання КЕВ м. Харків до Чугуївської міської ради) є: перебування позивача на військовій службі, наявність календарної вислуги від 20 років, перебування на квартирному обліку та, до того ж, наявність статусу учасника бойових дій, що надає право на забезпечення постійним житлом, в тому числі і шляхом виключення квартири з числа службових. Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2014 р. у справі «Суханов та Ільченко проти України» зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатись статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року (пункт 35). Вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»). «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам II проти Німеччини»). «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватись на законодавчому положенні або юридичному акті, такому, як судовий вердикт (рішення у справі «Конецький проти Словаччини»). Легітимні сподівання позивача [PERSON] на отримання постійного житла шляхом його виключення з числа службового під час проходження військової служби чітко визначені вказаними нормативно-правовими актами України та підтверджені існуючою судовою практикою Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду України на час його перебування на квартирному обліку, тобто, є конкретними. Таким чином на них поширюється режим «існуючого майна». За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності. Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань. На підставі викладеного,

Outcome: approved