Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

Позивач у лютому 2020 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що сторони 29.10.2016 року уклали шлюб. У сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована та проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Сторони протягом останніх шести місяців не проживають разом, не спілкуються, шлюбних відносин не підтримують. Кожен живе своїм життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила своє існування. Крім того, перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача та дитини/ [PERSON] на даний час не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною, єдиним джерелом доходу позивача є соціальна допомога на одну дитину одиноким матерям та щомісячна одноразова допомога при народженні дитини. Відповідач має нормальний стан здоров`я, працездатний, працює в місті Києві на будівництві та має можливість надавати допомогу на утримання дитини та позивача. Інших утриманців відповідачів не має. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд: 1) розірвати шлюб між нею та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 29.10.2016 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №140; 2) стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти на користь [PERSON] , [INFO] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі ј від заробітку (доходу) батька, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з моменту подання заяви та до досягнення дитиною повноліття; 3) стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. до досягнення сином [PERSON] , [INFO] трьох років. Ухвалою суду від 05.03.2020 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 29.10.2016 року було зареєстровано шлюб у Тростянецькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 140. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.12). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). У силу статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи відсутність згоди позивача на збереження шлюбу, примушування для збереження шлюбних відносин є порушенням прав чоловіка та дружини на свободу, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Суд відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Виходячи з вимог частини першої-третьої статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 Сімейного кодексу України. Отже, з огляду на наведені норми, утримання дитини може здійснюватись за домовленістю між батьками дитини. За відсутності такої домовленості право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Крім того, частиною 2 статті 84 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до частин четвертої та шостої статті 84 Сімейного кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, передбачене законом право жінки на її утримання чоловіком, який є батьком дитини, проте з яким вони разом не проживають, виникає за наявності в сукупності юридичних фактів: походження дитини від чоловіка; проживання дитини, яка не досягла трьох років з матір`ю та здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. При цьому матеріальне становище дружини не враховується. Відповідно до довідки Тростянецької міської ради Сумської області №775 від 24.02.2020 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з сином [PERSON] , 2017 року народження та донькою [PERSON] , 2013 року народження (а.с.14) Доходи [PERSON] за період з вересня 2019 року по лютий 2020 року складались із соціальної допомоги у зв`язку з народженням дитини в розмірі 860 грн. на місяць та допомогу на одну дитину одиноким матерям у розмірі з вересня 2019 по листопад 2019 у розмірі 1902,47 грн., з грудня 2019 по лютий 2020 у розмірі по 2002,47 грн. (а.с.15, 16). За даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків крім указаної соціальної допомоги позивач інших доходів не має. З урахуванням\~встановлених судом\~обставин,\~суд дійшов\~висновку,\~що позивач\~проживаючи разом\~із своїм\~малолітнім сином\~ [PERSON] , [INFO] , має право на утримання від відповідача - батька дитини, до досягнення сином трьох років. Також, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] у частці від його доходу щомісяця є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягнення з відповідача на користь дружини та сина, з урахуванням майнового стану сторін, відсутності у відповідача інших утриманців, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частини доходу відповідача до досягненням сином [PERSON] , [INFO] , трьох років, а також на утримання останнього на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти підлягають стягненню з дня пред`явлення позивачем позову, тобто з 26.02.2020 року. Отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову судовий збір стягується з відповідача. Ураховуючи, що позивач за позовами про стягнення аліментів відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, позивачем було заявлено дві вимоги, які підлягають задоволенню, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, який мав бути сплачений позивачем за кожну з вимог в сумі 1681,60 грн. (840,80 грн. + 840,80 грн.). Крім того, позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 840,80 грн., який підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. На підставі пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved