Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач у квітні 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижик Олександр Степанович про визнання заповіту недійсним.В ході розгляду справи позовні вимоги були уточнені. В обґрунтування позовних вимог, уточнених позовних вимог позивач в позовній заяві посилалася на те, що [INFO] померла його двоюрідна сестра [PERSON] [INFO]. Сестра була інвалідом першої групи з дитинства. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS]. Оскільки близьких родичів у сестри не залишилося, він завітав до моргу, щоб забрати тіло сестри, де зустрівся з [PERSON], який також приїхав за тілом його сестри. При собі останній мав довіреність на розпорядженням майном, яке належало його сестрі, квартири [ADDRESS] та заповіт, начебто складений сестрою, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МУЮ Чижик О.С. Пізніше він довідався, що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу була заведена спадкова справа №3/2017, щодо майна померлої [PERSON] Він розпочав з'ясовувати хто такий [PERSON]. Від знайомих сестри та її сусідів, він довідався про жахливі обставини життя сестри [PERSON] під час проживання разом зі своїм співмешканцем [PERSON]. Він переконаний, що з'ясовані ним обставини свідчать про те, що заповіт сестрою був складений під впливом фізичного та психологічного насильства і в діях [PERSON] є ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.15, ч.2 ст.115 КК України, ч.1 ст.127 КК України. У зв'язку з чим він, 27.02.2017 року звернувся до Індустріального відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, з заявою про кримінальне правопорушення. Крім того він довідався про те, що на каналі «Україна» [INFO] вийшла програма «[INFO]», в якій приймала участь його сестра [PERSON] та її співмешканець [PERSON]. Під час передачі найшли своє підтвердження факти, які свідчать про те, що [PERSON] неодноразово катував та знущався над його сестрою, що завдавало їй сильного фізичного болю. Вважає, що на момент складання та підписання вказаного заповіту як розпорядження на випадок своєї смерті щодо належних їй прав та обов'язків, та посвідчення його приватним нотаріусом, враховуючи психофізичний стан, складання заповіту його сестра [PERSON] знаходилася в уразливому стані, в стані емоційної напруги під примусом та жорстоким поводженням з боку [PERSON] Цей стан вплинув на прийняття нею рішення складання заповіту і можливості усвідомлено прийняти рішення і реалізувати його своїми діями. Просив суд: визнати заповіт [PERSON] (РНОКПП [NUMBER], паспорт серії [NUMBER] виданий Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 25 вересня 1997 року) згідно з яким на користь [PERSON] заповідано все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу приватним нотаріусом Яковлевою І.М. недійсним та всі витрати пов'язані з розглядом справи покласти на відповідача. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2017 року в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватних нотаріусів Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковенко І.М. та Чижик Ірину Олександрівну. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору залучено приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлеву Інну Миколаївну. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2017 року від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу витребувано копію спадкової справи №3/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON]. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд в задоволенні позову відмовити. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Чижик О.С. в судове засідання не з'явилася. Про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином. Про причину неявки суд не повідомила. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлева І.М. в судове засідання не з'явилася. Відповідно до клопотання просила суд розглядати справу без її участі. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижик І.О. в судове засідання не з'явилася. Відповідно до клопотання просила суд розглядати справу без її участі. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків, переглянувши відеозапис передачі «[INFO]», вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть [PERSON] [INFO] померла [INFO]. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта 384047591 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], реєстраційний номер майна [NUMBER]. Згідно із заповітом від 16 травня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М., зареєстрованого в реєстрі за №1114, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: всю належну їй на праві приватної власності житлову квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] заповідала [PERSON], [INFO]. Відповідно до Спадкової справи 3/2017, заведеної приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижик Іриною Олександрівною 21.03.2017 року, після смерті [PERSON], померлої [INFO], з заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] (за заповітом), [PERSON] (як спадкоємець п'ятої черги), [PERSON] ( як спадкоємець третьої черги). Позивач просив визнати заповіт недійсним у зв'язку із тим, що він не відповідав волі спадкодавця, оскільки враховуючи її психофізичний стан, [PERSON] знаходилася в уразливому стані, в стані емоційної напруги під примусом та жорстоким поводженням з боку [PERSON] Цей стан вплинув на прийняття нею рішення складання заповіту і можливості усвідомлено приймати рішення і реалізувати його своїми діями. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ). ВССУ в своїй узагальненій судовій практиці №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року вказав, що системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦКвиключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] познайомилась з [PERSON] на служінні в церкві «Відродження» в 2010 році. [PERSON] була інвалідом першої групи з дитинства (ДЦП), потребувала постійної допомоги і після смерті батька [PERSON] в 2013 році, [PERSON] найняв доглядальницю [PERSON] та оплачував її послуги навпіл з [PERSON] та став з нею жити в цивільному шлюбі. [PERSON] супроводжував [PERSON] на концерти, в музеї, у 2011 році їздив з [PERSON] в Крим (відвозив та забирав назад) в пансіонат ім. Бурденка в м. Саки. У лютому 2012 року вони їздили до Єгипту - м. Хургада, готель «СамакаБіч», у травні 2013 року їздили в Туреччину, м. Белек, в квітні 2016 року їздили до Єгипту м. Хургада готель «Міраж Аквапарк», що підтверджується фотокартками з відпочинку та показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні. В судовому засіданні також безспірно встановлено, що підтвердили всі допитані свідки в судовому засіданні, що [PERSON] була розумною та потайливою людиною, приймала активну участь в житті інвалідів, за участь в передачі «[INFO]» [PERSON] обіцяли надати путівку на лікування та відпочинок, а [PERSON] грошову винагороду, однак ні коштів, ні путівки вони не отримали. Ніхто зі свідків особисто не бачив жорстокого поводження [PERSON] з [PERSON], так все свідкам відомо зі слів [PERSON] Про складання заповіту знали лише декілька свідків. Так, свідок [PERSON]., вчитель, розповіла, що [PERSON] знає із серпня 2010 року. Познайомились вони з [PERSON] в санаторії Солоний Лиман, де вони лікувалися. Разом з [PERSON] був [PERSON]. [PERSON] вивозив [PERSON] на курорти, лікування. [PERSON] відносився до неї з необхідною турботою. Ніякого жорстокого поводження вона не бачила, [PERSON] веде здоровий спосіб життя і він слідкував, щоб [PERSON] також вела здоровий спосіб життя. В 2014 році помер батько [PERSON] і [PERSON] поселився в її квартирі. В [PERSON] була доглядальниця [PERSON]. Нікого з родичів [PERSON] вона не бачила. [PERSON] їздила з [PERSON] в Крим, Єгипет і Туреччину. Про синці їй нічого не відомо. Вона приїздила до [PERSON] один раз на місяць. Вона не бачила, чи приїздив до неї [PERSON] після передачі. [PERSON] не могла самостійно покинути квартиру. Вона була доглянута, нагодована, їжа завжди була. [PERSON] вміла користуватися телефоном і інтернетом. Про заповіт [PERSON] радилась з нею. Останні два роки з [PERSON] спілкувалися не часто. В [PERSON] було багато друзів-інвалідів. [PERSON] жила з [PERSON] постійно, вона добросовісно виконувала свої обов'язки, [PERSON] могла самостійно лягти, сісти, але в інвалідне крісло сісти не могла. Про передачу їй розповіла [PERSON] вже після того, як вона відбулася. Свідок [PERSON]., знайома [PERSON], розповіла про те, що [PERSON] їй зателефонувала сама десь за сім місяців до смерті. Вона приїхала до [PERSON], яка просила її допомоги, шукала спонсорів. Познайомились вони вже після шоу, [PERSON] обіцяли путівку, а іншим гроші, але їх обманули. [PERSON] розповіла їй про те, що після смерті батька її родичі хотіли здати її в інтернат для інвалідів. [PERSON] надавав гроші для придбання продуктів для останньої. [PERSON] могла самостійно намалювати синці на своєму тілі, виставити фотокартки в інтернеті і просити грошей. Про заповіт вона нічого їй не говорила. Була у [PERSON] ввечері перед її смертю. З [PERSON] вона познайомилась біля моргу. Так, свідок [PERSON]., знайомий, знає [PERSON] приблизно чотири роки. Разів 4-5 був в квартирі. [PERSON] розповідала йому про передачу «[INFO]», вони робили генеральне вбирання в квартирі перед передачею. Йому також пропонували бути учасником цього шоу, але він відмовився. [PERSON] повинні були надати путівку та грошову винагороду. Про заповіт нічого не знав. Свідок [PERSON]., доглядала [PERSON] після смерті її батька, допомагала їй як інваліду. Розповіла, що до [PERSON] приходили волонтери і вони ходили гуляти. Вона була людиною специфічною, її настрій постійно змінювався. [PERSON] ніколи з нею особистим не ділилася, вона була потайливою людиною, розповідала все тільки подругам [PERSON] та [PERSON] [PERSON] з [PERSON] жили в цивільному шлюбі, вони харчувалися разом. [PERSON] щомісячно платив їй гроші за те, що вона здійснювала догляд, також оплачував її послуги і після того, як перестав проживати разом з [PERSON]. З червня 2016 року [PERSON] виїхав з квартири і більше там не жив. [PERSON] не дали після передачі ні грошей, ні обіцяної путівки. Вона бачила синяки на тілі [PERSON], коли остання падала з коляски. До виходу передачі приїздили журналісти з каналу «Україна», встановлювали камери в квартирі. Свідок [PERSON]., сусід, проживав по сусідству з моменту заселення. [PERSON] знав з народження, добре знав її батьків. [PERSON] знає приблизно п'ять років. Вказав, що [PERSON] годувала [PERSON]. Він не бачив на [PERSON] синців та опіків, сварок ніколи не чув. Свідок [PERSON]., була знайома з [PERSON] приблизно 20 років. [PERSON] знала три роки. Приїздила до неї в гості та залишалася ночувати. Бачила на [PERSON] синці та опіки. Особисто не бачила жорстокого поводження [PERSON] з [PERSON], однак образи були. [PERSON] проживала в жахливих умовах, спала без постільної білизни, сама не могла нічого самостійно для себе зробити. [PERSON] товаришувала з інвалідами. Вказала, що говорила з нею про заповіт і [PERSON] казала їй, що хоче його змінити,також розповідала їй про те, що [PERSON] її бив. [PERSON] допомагала їй. Свідок [PERSON], знайома, познайомилася з [PERSON] в 90-х роках, розповіла про те, що допомагала [PERSON], прала білизну, прибирала квартиру, допомагала по господарству. Знає [PERSON], він проживав з [PERSON]. Вона не бачила, як [PERSON] бив [PERSON], однак бачила синці на її тілі. Після смерті батька [PERSON] вона перестала до неї ходити. Батько [PERSON] дав їй на зберігання документи, після його смерті до неї приїхали родичі [PERSON] і вона їм надала копії документів, на що [PERSON] дуже розсердилася і вони посварилися. [PERSON] думала, що вона віддала їм оригінали документів. [PERSON] сама їй говорила по телефону про те, що [PERSON] її бив. Щодо заповіту знає те, що [PERSON] не давав їй їсти тиждень і сказав, що якщо вона хоче їсти, то повинна зробити документи на квартиру. Сама [PERSON] не могла відкрити двері і вийти з квартири. [PERSON] виїхав з квартири після виходу передачі, з [INFO]. [PERSON] хотіла скасувати заповіт, але виникли проблеми, не було машини, волонтерів, помічників. Якщо були волонтери, то вона з ними їздила на тренування один раз в тиждень. Свідок [PERSON], знайома, розповіла про те, що [PERSON] знала протягом шести років. Свідком того, що [PERSON] її бив вона не була. Коли вони разом їздили відпочивати в Крим, вона бачила як він тягнув [PERSON] спиною по гальці. Їй особисто [PERSON] говорила про те, що [PERSON] її бив, погрожував, не давав їжу, щоб вона написала заповіт на нього. Вона була дуже залякана [PERSON]. Одного разу [PERSON] роздягнену і мокру [PERSON] виставив взимку на вулицю, на сніг, тоді викликали поліцію. [PERSON] неодноразово хотіла, щоб він пішов з квартири, але він не йшов і вона нічого не могла зробити. [PERSON] сама звернулася на передачу за допомогою. В квартирі були встановлені камери. У гостях у [PERSON] не була жодного разу. Після передачі [PERSON] пішов від [PERSON] та повернулася [PERSON]. [PERSON] особисто їй говорила про скасування заповіту, але вона чомусь нічого не зробила, не встигла скасувати заповіт. Свідок [PERSON]., знала [PERSON] приблизно двадцять років, її донька - інвалід дитинства спілкувалася та товаришувала з нею. Також вона добре знала її батьків. [PERSON] допомагав [PERSON], він проживав в її квартирі. Квартира була дуже занедбана, [PERSON] лежала в ганчірках. [PERSON] бив [PERSON], вона була вся в синцях, про це вона скаржилася їй. [PERSON] хотіла анулювати заповіт, але не могла, так як вона була ізольована в квартирі, а вона сама не могла навіть сходити в туалет. Її донька ночувала з [PERSON] в квартирі та була в неї часто в гостях. В передачі «[INFO]» говорили правду, ніякого сценарію не було. Сама вона не бачила, як [PERSON] бив [PERSON], але бачила синці. [PERSON] спілкувалася з такими ж людьми з обмеженими можливостями. При цьому, суд критично оцінює показання свідків: [PERSON], [PERSON]., [PERSON], допитаних в судовому засіданні з приводу того, що [PERSON] бив [PERSON] та погрожував їй з метою оформлення заповіту на нього, оскільки вказані свідчення суперечать наведеним вище наявним в матеріалах справи доказам у їх сукупності. Суд не може погодитись з доводами позивача та представника позивача в судовому засіданні, що заповіт не відповідав волі спадкодавця, і відповідно на момент складання заповіту не відповідав внутрішній волі його сестри, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] склала заповіт на [PERSON] 16 травня 2014 року, даний заповіт був складений та посвідчений Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М., заповіт підписаний особисто заповідачем. В заповіті є відмітка приватного нотаріуса про те, що особа заповідача встановлена, дієздатність перевірена та на прохання самого заповідача зміст заповіту було прочитано вголос. Суд критично ставиться до обґрунтування позовних вимог, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі щодо розпорядження майном на користь [PERSON] оскільки це спростовуються іншими доказами у справі. Як вбачається з матеріалів справи, з моменту складання заповіту (16 травня 2014 року) до дня смерті [PERSON] ([INFO]), беручи до уваги, що [PERSON] виїхав з квартири після передачі «[INFO]» з [INFO], остання за життя ніяких мір щодо скасування заповіту, визнання його недійсним або складання нового заповіту на користь позивача, чи іншої особи не приймала, що розцінюється судом, як волевиявлення спадкодавця на складання заповіту на користь відповідача і свідчить, що померла [PERSON] діяла відповідно до свого бажання, її намір був вільним і відповідав її внутрішній волі. Також суд не приймає до уваги твердження позивача щодо вчинення [PERSON]. відносно [PERSON] кримінального правопорушення за ознаками злочину передбаченого ст.ст.115,127 КК України, оскільки жодним належним доказом не доведено. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд вважає, що позивач не довів наявність підстав, передбачених частиною другою статті 1257 ЦК України для визнання недійсним заповіту та обставин, необхідних для задоволення його позову. У зв'язку із наведеним суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на матеріалах справи, суперечать встановленим обставинам, оскільки заповідач на момент складання заповіту мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним, відповідало його внутрішній волі та було спрямоване на настання наслідків, зазначених у заповіті на розпорядження належним йому майном на випадок своєї смерті, а позивачем не надано жодних доказів, які б вказували на те, що оспорюваний ним заповіт є недійсним з підстав, визначених статтею 1257 ЦК України. Таким чином, з врахуванням вищенаведеного судом не вбачається підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено у позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed