Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивач у березні 2014 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 16.06.2004 року між ним та [PERSON]М було укладено кредитний договір № K3R0RK00918380, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 4549 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 18,00% на рік з кінцевим терміном повернення 16.06.2006 року. Вимоги до відповідачки, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки. Відповідачка [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала. Станом на 24.10.2013 року заборгованість становить 100223,89 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 4549 грн., заборгованості по процентам за користуванням кредиту 28886,23 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 66788,66 грн. Просив стягнути [PERSON]М на користь позивача заборгованість за кредитним договором № K3R0RK00918380 від 16.06.2004 року у розмірі 90223,89 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3200 грн., судові витрати по справі, стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 10000 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Акцент-Банк» у судове засідання не зявився. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що є рішення суду, яке набрало законної сили, про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк». Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № K3R0RK00918380 від 16.06.2004 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4549 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 18,00% на рік з кінцевим терміном повернення 16.06.2006 року. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № K3R0RK00918380 від 16.06.2004 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року. Однак, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.12.2013 року було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором № K3R0RK00918380 від 16.06.2004 року, яка утворилася станом на 08.09.2013 року у розмірі 98434,15 грн. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22.01.2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.12.2013 року було скасовано та у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором було відмовлено. Підставою відмови у задоволенні позовних вимог було пропуск позивачем строку позовної давності. Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Виходячи з вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням того, що строк виконання зобовязання за кредитним договором № K3R0RK00918380 від 16.06.2004 року настав 16.06.2006 року, а договір поруки з ПАТ «А-Банк» було укладено 20.10.2010 року, тобто після закінчення дії основного договору, тому відсутні підстави для стягнення боргу за цим договором з поручителя. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 84 ЦПК України сплачені позивачем витрати на правову допомогу не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки документально не підтверджені. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати з відповідачів не стягуються.

Outcome: dismissed