Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач ТОВ «Київ Транспорт Груп» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свою позовну заяву позивач пояснює тим, що відповідач 24 травня 2019 року о 13-27 год. на 43 км автодороги Бориспіль-Дніпро керував автомобілем марки МАN 8.224, номерний знак [NUMBER] , перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно-справний стан транспортного засобу, що призвело до відриву лівого заднього колеса під час руху, яким було пошкоджено транспортний засіб марки HYUNDAI ELANTRA , номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який належить ТОВ «Київ Транспорт Груп», тобто позивачу. Своїми діями відповідач порушив пункти 2.3 а.) ПДР України, якими передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу. Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 05.06.2019 року в справі № 373/865/19 [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Дана постанова до суду апеляційної інстанції не оскаржувалась. Транспортному засобу Позивача в результаті вказаного вище ДТП було завдано механічних ушкоджень. Відповідно до звіту № 115-А про оцінку автомобіля HYUNDAI ELANTRA 1.6і, номерний знак [NUMBER] , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП складає 353 791,07 грн. Цивільна відповідальність Відповідача була застрахована в Страховій компанії UPSK. Дана компанія добровільно відшкодувала завдану Відповідачем шкоду в межах суми відшкодування за договором обов`язкового страхування - 100 000,00 грн. Різниця не відшкодованих збитків Позивачу становить 253 791,07 грн. Оскільки Відповідач добровільно шкоду відшкодовувати відмовляється, Позивач звернувся до суду для захисту своїх прав. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача [PERSON] на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання 11.03.2021 не з`явився, але надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою. Однак жодних доказів перебування на лікуванні відповідач не надав. Представник відповідача адвокат Манжара Д.С. в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій. (Постанова КЦС ВС від 06 вересня 2018 року, провадження № 61-43659ск18, справа № 552/2378/17) Враховуючи, що відповідач скористався правом на доручення представлення своїх інтересів адвокату, розгляд справи неодноразово відкладався за клопотання відповідача, його представника, з метою непорушення прав позивача на справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд спору, судом ухвалено продовжити розгляд справи у відсутність відповідача та його представника. При цьому суд наголошує на тому, що в судовому засіданні 09.03.2021 р., в якому був присутній відповідач, останній попереджався про недопущення зловживань процесуальними правами. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав: З постанови Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05.06.2019 р. по справі №373/865/19 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, встановлено, що [PERSON] 24.05.2019 р. о 13-27 год. перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан автомобіля, що призвело до відриву лівого заднього колеса під час руху, яким пошкоджено транспортні засоби «Nissan» д.н.з. [NUMBER] та «HYUNDAI ELANTRA» д.н.з. [NUMBER] . [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП та накладено адміністративне стягнення. Обставина наявності вини відповідача у заподіянні матеріальних збитків власникам автомобілів «NISSAN» д.н.з. [NUMBER] та «HYUNDAI ELANTRA» д.н.з. [NUMBER] відповідно до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до полісу № АМ/5400289 від 24.09.2018 р обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів., укладеного між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] вбачається, що вказаним договором застрахована цивільна відповідальність особи на автомобілі «МАN» д.н.з. [NUMBER] . Страхова сума на одного потерпілого за даним полісом становить 100000,00 грн. за шкоду, заподіяну майну. Відповідно до звіту № 115-А про оцінку автомобіля HYUNDAI ELANTRA 1.6і держномер [NUMBER] від 07.11.2019 р. матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля HYUNDAI ELANTRA 1.6і держномер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП складає 353791,07 грн. Жодних доводів та доказів щодо незгоди з сумою нарахованих збитків стороною відповідача не надано. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1ч.2 ст. 22 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Абзацом 2 частини 1 статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Положеннями п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Пунктами 5, 6 указаної постанови Пленуму визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що страхова виплата (100000,00 грн.) є недостатньою для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди, яка становить 353791,07 грн., тому з відповідача відповідно до вимог ст.1194 ЦК України підлягає до стягнення на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 253791,07 грн. Позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір в сумі 3806,87 грн., тому суд задовольняючи позов, на підставі ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача відшкодування по сплаті судового збору в сумі 3806,87.

Outcome: approved