Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач через свого представника у травні 2018 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення сплаченого страхового відшкодування, та просив стягнути на свою користь з відповідача 29 485 грн. 05 коп. та судові витрати у розмірі 1 762,00 грн. У обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 10 травня 2015 року в м. Києві по вул. Прирічній, автомобілем марки «КІА Cerato» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] було здійснено ДТП, у результаті якої застрахований ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» автомобіль марки «HONDA CIVIC» д.н.з. [NUMBER] (договір страхування № [NUMBER] ), що належить ПрАТ «Якобз Україна», під керуванням водія [PERSON] , отримав механічні ушкодження. Відповідно до довідок ДАІ та постанови Оболонського районного суду м. Києва від 05 червня 2015 року ДТП мала місце з вини відповідача. Позивач вказує, що для визначення розміру матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові застрахованого автомобіля було складено звіт № 226 від 17 червня 2015 року, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «HONDA CIVIC» д.н.з. [NUMBER] складає: 85 717 грн. 64 коп. За умовами договору страхування, страхова компанія відшкодовує фактичну вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, тому на підставі рахунків ФОП [PERSON] № КРК2-0163 від 15.05.2015 p., № КРК2-0163/1 від 08.06.2015 p., відповідно до страхових актів № 128621 від 18.05.2015 p., № 129243 від 08.06.2015 р. було сплачено страхове відшкодування в розмірі 79 485 гри. 05 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 4209 від 28.05.2015 р., № 5082 від 15.06.2015 р. Позивач зазначає, що автомобіль марки «КІА Cerato» д.н.з. [NUMBER] був забезпечений, а цивільно-правова відповідальність Відповідача, на момент ДТП, була застрахована в ПрАТ «СК «Альфа Страхування» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АІ/3480505. Відповідно до умов полісу № АІ/3480505 ліміт страхової відповідальності ПрАТ «СК «Альфа Страхування» становить 50 000 грн. 00 коп., франшиза 0,00 грн. Враховуючи те, що розмір заподіяних відповідачем збитків, перевищує ліміт відповідальності страховика за полісом № АІ/3480505, то відповідно до ст. 1194 ЦК України на відповідача покладається обов`язок відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 29 485 грн. 05 коп. (79 485 грн. 05 коп. - 50 000 грн.00 коп.). Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2018 року за вищевказаним позовом відкрито спрощене провадження. 25.09.2019 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення умов договору страхування №250506544.15. 03.10.2018 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому вказано, що доводи відповідача є безпідставними, оскільки умови договору страхування не відносяться до предмету розгляду даної справи, а стосуються відносин страхування, що склались між позивачем та страхувальником. 16.10.2018 року відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив. У судове засідання 15.11.2019 року представник позивача не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що не згода позивача зі страховою сумою, сплаченою йому ПрАТ «СК «Альфа Страхування» не є підставою покладення різниці в розмірі 29 485 грн. 05 коп. на відповідача, оскільки сума 79 485 грн. 05 коп. не перевищує страховий ліміт в розмірі 250 000 грн. Представник третьої особи ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» у судове засідання 15.11.2019 не з`явися, про час та місце повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 05 червня 2015 року №756/6215/15-п 10.05.2015 [PERSON] о 18 год. 05 хв. в м. Києві на вул.Прирічна, керуючи автомобілем марки «КІА», державний номерний знак « [NUMBER] », не врахував дорожньої обстановки, не вжив заходів для зменшення швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілями, в тому числі автомобілем марки «Honda», державний номерний знак « [NUMBER] », що призвело до пошкодження транспортних засобів, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП (а.с.60). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску» проти Румунії» встановлено, що «існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Враховуючи ті обставини, що постанова Оболонського районного суду м. Києва від 05 червня 2015 року, якою [PERSON] (відповідач) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що призвело до пошкодження автомобіля марки «Honda», державний номерний знак « [NUMBER] », набрала законної сили, суд вважає доведеним та таким, що не підлягає сумніву, факт завдання матеріальної шкоди відповідачем власнику зазначеного автомобіля. 25 березня 2015 року між позивачем та ПрАТ «Якобз Україна» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №250506544.15, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Honda», державний номерний знак « [NUMBER] ». У відповідності до умов даного Договору позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування (а.с.44-51). Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія засобу «КІА», державний номерний знак « [NUMBER] », була забезпечена як полісом №АІ/3480505 в ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» з лімітом майнової відповідальності в розмірі 50 000,00 грн., так і договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та добровільного страхування від нещасних випадків (на транспорті) № [NUMBER] в ПрАТ «СК«АЛЬФА СТРАХУВАННЯ», зі страховою сумою в розмірі 200 000 грн. (а.с.56, 140). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі страхових актів № 128621 від 18.05.2015 p. та № 129243 від 08.06.2015 р. та Договору добровільного страхування наземного транспорту №250506544.15 позивач виплатив страхувальнику ПрАТ «Якобз Україна» страхове відшкодування в загальному розмірі 79 485 гри. 05 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 4209 від 28.05.2015 р. та № 5082 від 15.06.2015 р. (а.с.88, 94). Відповідно до ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Постановою від 04 липня 2018 року, справа №755/18006/15-ц, провадження №14-176 цс 18, Верховний суд зазначив: Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги ті обставини, що цивільно-майнова відповідальність відповідача була застрахована як полісом №АІ/3480505 в ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» з лімітом майнової відповідальності в розмірі 50 000,00 грн., так і договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та добровільного страхування від нещасних випадків (на транспорті) № [NUMBER] в ПрАТ «СК«АЛЬФА СТРАХУВАННЯ», зі страховою сумою в розмірі 200 000 грн., та враховуючи, що завдані позивачу збитки складають 79 485 грн. 05 коп., а позовних вимог до страховика позивачем не заявлено, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного та ст. 993, 1166, 1191, 1194 ЦК України; ст. 3, 22, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; ст. 27 Закону України «Про страхування»;

Outcome: dismissed