Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

представник [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом до Новодмитрівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Драбівецької сільської ради від 16.02.1998, за яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право заповіла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5 га. Позивач, в особі представника за довіреністю [PERSON] , звернувся до Золотоніської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 07.07.2021 нотаріус відмовив у проведенні такої нотаріальної дії вказуючи на те, що державний акт на право власності вищезгаданої земельної ділянки був виданий 20.01.2004, тобто після смерті [PERSON] , а тому право власності у померлої на землю не виникло. Оскільки іншим шляхом оформити свої спадкові права позивач можливості не має, вона була змушена звернутися до суду з відповідним позовом для захисту своїх спадкових прав. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26.07.2021 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. У підготовче судове засідання представник позивача [PERSON] адвокат Брус С.М. не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, від керуючого справами В. Озірського надійшло клопотання про проведення судового розгляду без участі представника Новодмитрівської сільської ради. Проти позову не заперечують. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що дії відповідача щодо визнання позову не суперечать чинному законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.07.1998 [PERSON] , померла [INFO] . Відповідно до заповіту посвідченого секретарем Драбівецької сільської ради Золотоніського району від 16.02.1998, [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право заповіла [PERSON] . 27.12.2000 позивач звернулась з заявою до державного нотаріуса Гавриленко Н.Г. та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом: на будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] . Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,5 га, що розташована в межах Драбівецької сільської ради Золотоніського району Черкаської області, серія ЧР №096449, копія якого додана до матеріалів справи, виданий на ім`я [PERSON] [INFO] . Цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) площею 2,54 га, що розташована в межах Драбівецької сільської ради Золотоніського району Черкаської області, виданий КСП «Драбівецьке» Драбівецької сільської ради Золотоніського району Черкаської області 31.10.1997 на ім`я [PERSON] . 07.07.2021 представник позивача [PERSON] звернувся з заявою до державного нотаріуса Гавриленко Н.Г. про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 2,50 га надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ім`я [PERSON] . Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.07.2021, виданої державним нотаріусом Золотоніської районної державної нотаріальної контори Гавриленко Н.П., позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. В силу ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни та юридичні особи відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за житія спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. Стаття 125 ЗК України визначає, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права. Згідно роз`яснень, що містяться у п.п.3.1, 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналізуючи вищезазначені та досліджені докази, враховуючи те, що позивач має право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , однак не має можливості отримати свідоцтво про право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом у зв`язку з тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий після смерті спадкодавця, суд приходить до висновку про те, що порушені права позивача підлягають захисту, а позовні вимоги задоволенню.

Outcome: approved