Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], з урахуванням уточнень від 24.09.2014 р., про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 33572 дол. 61 цент США, що еквівалентно сумі 452884 грн. 60 коп., та нарахованої пені в сумі 1653029 грн. 35 коп.. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що 27.07.2006 р. АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого за всіма правами та обов»язками є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», уклав з [PERSON] кредитний договір № МL-001/176/2006, що складається з двох нероздільно пов'язаних між собою частин, за умовами якого надав позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 45500 дол. США, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 10,5 % річних. Кредитні кошти надавалися банком шляхом перерахування в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку. Виконання кредитних зобов»язань за цим договором забезпечене договором поруки № SR - 001/176/2006 від 27.07.2006 р., укладеним АКБ «Райффайзенбанк Україна» з [PERSON]. Позичальник взяті на себе зобов»язання щодо своєчасної та повної сплати кредиту і процентів за користування кредитом у валюті кредиту в строки, передбачені договором не виконав, тому згідно п. 4.1.1. частини № 2 цього договору зобов»язаний сплатити пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов»язань, за кожен день прострочення. Далі зазначив, що процесуальним правонаступником ПАТ «ОТП Банк» став на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 25.11.2011 р., відповідно до якого прийняв право вимоги за кредитним договором № CL-006/2082/2008 від 17.07.2008 р., набувши права первісного кредитора у зобов'язаннях в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Станом на 23.09.2014 р. за кредитним договором №МL-001/176/2006 від 27.07.2006 р. склалась заборгованість по залишку боргу за кредитом у сумі 33572 дол. 61 цент США, що еквівалентно сумі 452884 грн. 60 коп., та нарахована пеня за прострочення виконання зоборв»язань в сумі 1 653 029 грн. 35 коп.. Досудові вимоги від 04.11.2013 р. про усунення порушень, надіслані на адресу відповідачів, залишені ними без задоволення. Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №МL-001/176/2006 від 27.07.2006 р. в сумі 33572 дол. 61 цент США, що еквівалентно сумі 452884 грн. 60 коп., та нараховану пеня за прострочення виконання зоборв»язань в сумі 1 653 029 грн. 35 коп., всього суму 2 105 913 грн. 95 коп., а також судові витрати у сумі 3654 грн.. Представник позивача на підставі довіреності, Качура Л.В., подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з наведених підстав, просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання повторно не з»явилися, судові документи і повістки - повідомлення, надіслані за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернуті з відміткою пошти за закінченням терміну зберігання, тому в розумінні п. 5 ст. 74 ЦПК України вони вважаються такими, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, на підставі наявних даних і доказів, та ухвалити заочне рішення, оскільки проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені і підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, та у встановлений строк. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, відповідно до ст. 629 ЦК України. У відповідності з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Суд установив, що 27.07.2006 р. АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого за всіма правами та обов»язками є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», уклав з [PERSON] кредитний договір № МL-001/176/2006, що складається з двох нероздільно пов'язаних між собою частин, за умовами якого надав позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 45500 дол. США, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 10,5 % річних, з терміном повернення до 27.07.2021 р. ( а. с. 6-13). Кредитні кошти надавалися банком шляхом перерахування в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку. Виконання кредитних зобов»язань за цим договором забезпечене договором поруки № SR - 001/176/2006 від 27.07.2006 р., укладеним АКБ «Райффайзенбанк Україна» з [PERSON] ( а. с. 20-22). За умовами кредитного договору позичальник зобов'язався своєчасно та повністю сплатити кредит, проценти за користування кредитом, але порушив зобов'язання викладені в п. п. 1.1., 1.5.1., 1.5.1.1. частини № 2 договору, що на підставі п. 1.9.1. договору дає право достроково вимагати виконання боргових зобов'язань за кредитом в повному обсязі. 21.01.2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №77, про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], що належала позичальнику на праві власності, та пред»явлений для примусового виконання до ВДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві, кошти від реалізації в сумі 164975 грн. 50 коп. зараховано у рахунок погашення боргу за кредитним договором, яких виявилось недостатньо ( а. с. 73-76). За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочення, що передбачено п. 4.1.1. частини № 2 Кредитного договору. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ч. 3 ст. 549 ЦК України). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання ( ч. 1 ст. 550 ЦК України ) Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 512, ст. 514, ч. 1 ст. 516 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.11.2010 р., укладеного з ПАТ «ОТП Банк», прийняв право вимоги за кредитним договором № МL-001/176/2006 від 27.07.2006 р., набувши права первісного кредитора у зобов'язаннях в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав ( а. с. 31-45). Підпунктами а), б) ст. 3.3. договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.11.2010 р. передбачено, що ТОВ «ОТП Факторинг України» як покупець набув усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу; а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій; право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності. Станом на 23.09.2014 р. за кредитним договором №МL-001/176/2006 від 27.07.2006 р. залишку боргу за кредитом складає суму 33572 дол. 61 цент США, що еквівалентно сумі 452884 грн. 60 коп., та нарахована пеня за прострочення виконання зобов»язань за період з 23.09.2013 р. по 23.09.2014 р. в загальній сумі 1 653 029 грн. 35 коп. ( а. с. 80). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Досудові вимоги №№ 2506, 2507 від 04.11.2013 р. про усунення порушень, надіслані на адресу відповідачів, залишені ними без задоволення ( а. с. 23-26). При вирішенні даного спору суд виходить з правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 03.09.2014 р. за результатами розгляду справи N 6- 100цс14 про перегляд судового рішення, що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою до застосування, зокрема, що «за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання, суд вважає необхідним застосувати норму ч. 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України та ч. 4 ст. 10 ЦПК України зменшити розмір нарахованої пені до суми 226442 грн. 30 коп., що складає половину суми основного боргу, враховуючи валюту кредиту - дол. США. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача доведені та підлягають задоволенню частково, у частині солідарного стягнення з відповідачів на його користь за кредитним договором №МL-001/176/2006 від 27.07.2006 р. залишку боргу за кредитом у сумі 33572 дол. 61 цент США, що еквівалентно сумі 452884 грн. 60 коп., та нарахованої пені за прострочення виконання зобов»язань за період з 23.09.2013 р. по 23.09.2014 р. в сумі 226442 грн. 30 коп., у стягненні іншої частини пені відмовляє. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідачів на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн., по 1827 грн. з кожного. На підставі наведеного, ст. ст. 3, 15, 16, 512, 514, 516, 517, 525, 526, 530 , 549, 550, 551, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial