Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено частково. Рішення Надвірнянського районного суду від 06 серпня 2020 року в частині задоволення позовних вимог [PERSON] до Державної казначейської\~служби України про стягнення\~ моральної шкоди змінено. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською \~службою України з відповідного казначейського рахунку на користь [PERSON] 10\~000 грн моральної шкоди. Стягнуто з [PERSON] на користь держави 201 грн судових\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи\~в суді\~першої інстанції. Стягнуто з Державної Казначейської служби України на користь держави 1689,\~00\~грн судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції. Стягнуто з\~ [PERSON] \~на користь\~Державної\~Казначейської\~служби України\~464,30 грн судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції. \~ \~ \~ \~В решті рішення Надвірнянського районного суду від 06 серпня 2020 року та додаткове рішення Надвірнянського районного суду від 20 серпня 2020 року залишено без зміни. 14 грудня 2020 року представник [PERSON] [PERSON] звернувся до Івано-Франківського апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі про розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу адвоката) під час апеляційного розгляду справи в розмірі 4500,00 грн, оскільки в відзивах на апеляційні скарги на рішення Надвірнянського районного суду від 06 серпня 2020 року та на додаткове рішення від 20 серпня 2020 року представником позивача зроблено заяву про вирішення питання про розподіл судових витрат понесених позивачем на стадії розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] 4500 грн судових витрат на отримання професійної правничої допомоги пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції. Відповідно до п.3 ч. 1, ч. 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи у судове засідання. Апеляційний суд вважає за можливе розглянути заяву без участі сторін та інших учасників справи, так як вирішення заяви про ухвалення додаткового судового рішення в частині розподілу судових витрат можливе за наявності відповідних документів в матеріалах справи і не потребує надання додаткових доказів. Заслухавши суддю-доповідача,\~дослідивши матеріали\~справи суд\~приходить висновку,\~що заява\~представника [PERSON] [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Згідно із ч. 1 ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема вирішує питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Стаття 30 вищевказаного закону передбачає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В матеріалах справи міститься ордер серії ІФ №097753 на надання правової допомоги [PERSON] в Івано-Франківському апеляційному суді, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю [PERSON] серія ІФ №001380 та договір №36/2019 від 02 жовтня 2020 року про надання професійної правничої допомоги [PERSON] (а.с.173-175). 14 грудня 2020 року представником позивача [PERSON] подано заяву про розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу адвоката), до якої додано рахунок №02/36/2019 від 07 грудня 2020 року, акт №02/36/2019 про надання послуг професійної правничої допомоги від 08 грудня 2020 року, в яких вказано розмір гонорару, порядок проведення розрахунків, перелік наданих [PERSON] послуг із зазначенням кількості годин роботи адвоката та їх вартості, та квитанцію до прибуткового касового ордера №02/36/2019 від 08.12.2020 року за договором №36/2019 від 02.10.2019 року та актом акт №02/36/2019 на суму 4500 грн. Згідно з актом №02/36/2019 наданих послуг [PERSON] були надані послуги професійної правничої допомоги на загальну суму 4500 грн (а.с.193). Як зазначила Велика Палата Верховного суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до акту №02/36/2019 від 08 грудня 2020 року про надання послуг професійної правничої допомоги пункти 3, 4 двічі зазначена участь в судовому розгляді справи судом апеляційної інстанції 07 грудня 2020 року. Однак 07 грудня 2020 року апеляційний суд розглянув апеляційні скарги Державної казначейської служби України на рішення Надвірнянського районного суду від 06 серпня 2020 року та на додаткове рішення Надвірнянського районного суду від 20 серпня 2020 року в одному судовому засіданні. Таким чином не доведені витрати в сумі 500 грн за участь [PERSON] в судовому розгляді справи судом апеляційної інстанції 07 грудня 2020 року. Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги Державної казначейської служби України, з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути 3560 грн (4000 грн*89%). З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, про часткове задоволення заяви представника [PERSON] [PERSON] .

Outcome: partial