Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Позивач у квітні 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкодивнаслідок отримання тілесних ушкоджень, та просив стягнути з відповідача на свою користь витрати пов'язані з лікуванням та підтриманням фізичного здоров'я в сумі 2 215,78 грн, моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що 03.12.2009 між ним та відповідачем виник конфлікт, під час якого відповідач спричинив позивачу тілесні ушкодження. В рамках досудового розслідування позивача було визнано потерпілим. Ухвалою Оболонського районного суду від 08.10.2014 року [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв'язку із закінченням строків давності , кримінальне провадження відносно нього - закрито. З метою проведення лікування отриманих тілесних ушкоджень позивачем витрачено 2 215,78 грн. До того ж отримані тілесні ушкодження завдають постійних душевних, моральних та фізичних страждань. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 30 000,00 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували та просили суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Також відповідач надав суду заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог, оскільки предмет спору заявлено щодо обставин, які відбулися 03.12.2009, а з позовними вимогами позивач звернувся до суду тільки 09.04.2015. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію. З урахуванням вищезазначеного положення цивільного законодавства суд не може задовольнити заяву відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Обвинувального акту відносно [PERSON] (відповідач) 03.12.2009 близько 09 години на горищі будинку [ADDRESS] між відповідачем та [PERSON] (позивач) відбувся конфлікт. Під час якого, відповідач усвідомлюючи та свідомо припускаючи настання наслідків у вигляді тілесного ушкодження, використовуючи дерев'яний брус, наніс удар в область грудної клітини позивача, спричинивши останньому тілесні ушкодження. У судовому засіданні свідок [PERSON], який є сином відповідача, повідомив, що конфлікту 03.12.2009 між сторонами по справі не бачив. Висновком експерта № 115-КЕ/2014 встановлено, що за ступенем тяжкості тілесне ушкодження, яке було спричинено відповідачем позивачу 03.12.2009 відноситься до легкого тілесного ушкодження. Також у підсумках Висновку вказано, що експертам не можливо встановити строк і механізм виникнення, ступінь тяжкості та причинний зв'язок між утворенням рентгенологічних змін у лівому колінному суглобі і ІХ ребрі та подіями 03.12.2009. Вказані рентгенологічні зміни у лівому колінному суглобі і ІХ ребрі без наявності будь-яких видимих тілесних ушкоджень у цих зонах, які були б виявлені при судово-медичному огляді 03.12.2009. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження відносно нього закрито (а.с.4). Згідно вищезазначеної ухвали від 08.10.2014 суд не вбачає реабілітуючих обставин відносно [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (а.с.4). Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу Однак надані позивачем копії фіскальних чеків на покупку медпрепаратів, як на підтвердження витрат пов'язаних з лікуванням та підтриманням фізичного здоров'я після отримання тілесних ушкоджень, які йому були заподіяні відповідачем, на суму 2215, 78 грн, не встановлюють причинно-наслідковий зв'язок між нанесенням відповідачем позивачу легких тілесних ушкоджень 03.12.2009 та витратами здійсненими позивачем на придбання ліків у листопаді 2011 року. До того ж у позивача відсутні призначення лікаря на ліки, які придбані ним у листопаді 2011 року. На підставі викладено суд вважає необхідним відмовити у частині стягнення матеріальної шкоди. У частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди суд вбачає можливим задовольнити частково, а саме у розмірі 3 000,00 грн, з огляду на наступне. Судом встановлено, що при розгляді кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, цивільний позов [PERSON] до [PERSON] не розглядався. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. ч. 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п. 5 зазначеної постанови роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на те, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а саме вчинення умисних дій [PERSON], які виразились у спричинені легких тілесних ушкоджень позивачу, у останнього погіршився стан здоров'я позивача, він зазнав душевних та фізичних страждань. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу у сумі 3000,00 грн., яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 30,00 грн.

Outcome: partial