Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Позиція сторони позивача. 02 липня 2021 року Служба у справах дітей та сім`ї Кегичівської селищної ради звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: П`ятак Л.І. староста села Андріївка, Землянки, Олександрівка Кегичівської селищної ради про позбавлення батьківських прав, в якому просить: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти з відповідача на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 усіх видів заробітку, з індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заяви зазначено, що 30 березня 2021 року працівниками Служби було відвідано родину та з`ясовано, що мати не займається вихованням дитини, залишила сина з бабусею [PERSON] , яка була позбавлена батьківських прав стосовно 3 дітей за неналежне виконання батьківських обов`язків, а сама поїхала на роботу в місто Харків, але кошти додому не привозить та матеріально сина не забезпечує. Завжди під час обстежень умов проживання родини продукти харчування відсутні, приготованої їжі немає, коштів на придбання продуктів в бабусі ніколи немає, в магазині вона бере в борг. Новий одяг дитині мати не купує, [PERSON] здебільшого ходить в тому, що дадуть люди, багато одягу взагалі для дівчинки, а хлопчик відвідує Комунальний заклад «Андріївський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) Кегичівської селищної ради» і в 5 років діти вже починають розуміти, де одяг для дівчинки, а де для хлопчика і сміються з нього. З 21 квітня 2021 року, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Кегичівської селищної ради, сім`я [PERSON] стоїть на обліку як така, яка перебуває в складних життєвих обставинах та взята під соціальний супровід. За період неодноразових планових перевірок фахівцю із соціальної роботи один раз вдалося поговорити з матір`ю, коли вона приїхала, з нею були проведені бесіди, щодо її відповідальності за неналежне виховання, розвиток дитини та незадовільні умови проживання, було рекомендовано негайно повернутися додому та зайнятися вихованням сина, навести порядок в будинку та коло нього. Під час повторних відвідувань з`ясовано, що мати так і не повернулась до сина. Зі слів бабусі іноді дзвонить, мати не забезпечує сина продуктами харчування та одягом, не приділяє уваги та не турбується про дитину, хлопчик проявляє надмірну замкнутість, говорить дуже тихо, майже пошепки, тримається осторонь від усіх, дитина позбавлена любові, емоцій і сміху. В дитини відсутні засоби особистої гігієни, чистий одяг, іграшки, книги. Мати не піклується про стан здоров`я дитини, неодноразово [PERSON] хворів, але взагалі не було ніяких ліків. Будинок в якому проживає дитина заріс бур`янами, за двором, на подвір`ї, повсюди купа сміття. В будинку не білено, брудно, антисанітарія, проживає собака. Жодного разу під час обстежень не було приготовленої їжі, тобто дитина повноцінно не харчується. Мати була відсутня протягом останніх 11 місяців, згідно акту-обстеження умов проживання дитини, та відповідно акту обстеження рівня безпеки дитини, було прийнято рішення, що надалі умови є дуже небезпечними, адже нічого протягом тривалого часу не змінилось в цій родині, тому 25 червня 2021 року виконавчим комітетом при Кегичівській селищній раді було прийнято рішення про негайне відібрання дитини [PERSON] від матері [PERSON] . Відповідно до наказу Служби у справах дітей Красноградської районної державної адміністрації Харківської області від 25 червня 2021 року № 17 було влаштовано на виховання до патронатного вихователя малолітню дитину [PERSON] . Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] , не скористалася своїм правом та не подала в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подала зустрічний позов. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 02 липня 2021 року позивач звернулась до Кегичівського районного суду Харківської області з позовом. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України 05 липня 2021 року судом направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо місця перебування та місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 06 липня 2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 19 липня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання 16 серпня 2021 року. Ухвалою суду від 16 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 23 вересня 2021 року. Ухвалою суду від 23 вересня 2021 року позовну заяву в частині вимог про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 усіх видів заробітку, з індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитини повноліття залишено без розгляду. Третя особа П`ятак Л.І. , староста с.Андріївка, с.Землянки, с.Олександрівка Кегичівської селищної ради, у судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні представник позивача Богинська Т.І. , позовну заяву в частині позбавлення батьківських прав відповідача підтримала та просила її задовольнити. Вказала, що дійсно вживались заходи, щоб [PERSON] змінила свою поведінку, повернулась до дитини, працевлаштувалась, при цьому пропонувались конкретні місця роботи, проте вона позитивних висновків не зробила, будучи на обліку біля п`яти років. При обстеженнях домоволодіння, були виявлені жахливі умови, в яких знаходилась і проживала дитина. Відповідач [PERSON] , позовні вимоги не визнала, вказала, що розуміє свою вину, проте в село повертатись не бажає. Працює неофіційно, отримує 500 грн в день, коштів не вистачає, рідко приїжджає, хоче щоб дитину була з нею, проте, що для цього робить, вказати не змогла. Посилається на те, що її мати не доглянула дитину. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07 жовтня 2016 року, актовий запис №03 виданий Виконавчим комітетом Андріївської сільської ради Кегичівського району Харківської області (копія, а.с.10). Відповідно до довідки, [PERSON] дійсно зареєстрована в [ADDRESS] і має склад сім`ї - син [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . (копія, а.с.12). Відповідно до інформації про стан виховання, утримання та розвитку дитини дошкільного віку [PERSON] від 07 квітня 2021 рік № 8 наданою Комунальним закладом «Андріївський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) Кегичівської селищної ради» в тім, що [PERSON] відвідав з 01 березня по 30 березня 2021 рік (з них 9 відвідано). [PERSON] має належний зовнішній вигляд, але одяг не завжди за розміром та виглядає бідно. Легко йде на контакт з дорослими та однолітками, психічно здоровий, врівноважений. Мовлення не зовсім відповідає віковій нормі, дитина має невелику затримку мовленнєвого розвитку, тож спілкування вимагає особливої уваги. Засвоєння навчальної програми не відповідає віковій нормі (копія, а.с.13). Відповідно до довідки-характеристики від 30 квітня 2021 року №03-83/1/45 старости села Андріївка, Олександрівка, Землянки Кегичівської селищної ради родина проживає в покинутому домоволодінні стан якого незадовільний та відсутні умови для проживання малолітньої дитини. У будинку пічне опалення, дровами не забезпечені, відсутні шафи для одягу, всі речі лежать по пакетах, постільна білизна в жахливому стані. За час проживання в селі Землянки, [PERSON] характеризується як безвідповідальна особа, протягом п`яти місяців до дитини не з`являлась, тому хлопець проживав з бабусею, яка могла його залишати на сусідів, коли йшла по своїх справах. Бабуся ходить по селах просить їжу, тому з продуктів харчування є ті, що дали небайдужі громадяни. Дитина тільки в дитячому садочку отримує повноцінне харчування (копія, а.с.14). Як вбачається з матеріалів справи, а саме актів обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] дитина проживає в покинутому будинку, стан приміщення незадовільний, умови харчування не відповідають встановленим нормам, мати не виконує свої батьківські обов`язки. Відповідно до витягу з протоколу №02 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Кегичівської селищної ради від 21 квітня 2021 року поставлено на облік сім`ю [PERSON] , як таку яка перебуває в складних життєвих обставинах та взято під соціальний супровід.(копія, а.с.20). Відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] рівень небезпеки визначено дуже небезпечним (копія, а.с.40-48). Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Кегичівської селищної ради від 25 червня 2021 року №265, вирішено негайно відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] з сім`ї [PERSON] , у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я малолітньої дитини (копія, а.с.53). Відповідно до наказу Красноградської районної державної адміністрації Харківської області служби у справах дітей від 25 червня 2021 року №17, влаштовано малолітнього [PERSON] , [INFO] в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , [INFO] (копія, а.с.54). Відповідно до висновку Виконавчого комітету Кегичівської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , Виконавчий комітет Кегичівської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] (копія, 49-52). Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (стаття 153, частини перша-третя статті 157 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно п. 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Стаття 171 СК України закріплює, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Суд зазначає, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьками конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком мати не займається, свідчить про те, що мати дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо, умисно нехтує батьківськими обов`язками. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він/вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей. Отже, ухилення від виконання своїх обов`язків [PERSON] з виховання її неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , не виявлення щодо нього материнського піклування, яка не цікавиться дитиною, її розвитком, матеріальним забезпеченням, станом здоров`я дитини, не приймає жодної участі у її житті, а тому встановлені фактичні обставини узгоджуються з приписами ч. 1 ст. 164 СК України, та є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача з врахуванням наявності її винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками. Статтею 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судові витрати. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору, отже судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Outcome: approved