Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі -ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до Кам'янобрідського районного суду м. Луганська із вищезазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 26.12.2006 року між сторонами був укладений договір №LGMKRX16520054 відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 2368,30 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 26.12.2007 року. У зв'язку з тим, що відповідач належним чином зобов'язання не виконує, станом на 25.09.2013 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 36261,34 гривень, яка складається із: заборгованості за процентами за користування кредитом - 8846,74 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом - 383,64 гривень, пені за несвоєчасність виконання зобов'язання 24828,04 гривень, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень, штрафу (процентна складова) у розмірі 1702,92 гривень. З огляду на викладене позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала суду пояснення, аналогічні змісту позовної заяви, та повідомила, що кредитний договір №LGMKRX16520054 з кінцевим терміном повернення 26.12.2007р. складається із заяви позичальника [PERSON], тарифів та Умов надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), відповідно до яких строк позовної давності щодо даних правовідносин складає п'ять років. Також представник позивача зазначила, що 29.03.2010 року позивачем було здійснено часткове погашення заборгованості за кредитом, що свідчить про переривання перебігу строку позовної давності. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав за заперечував проти їх задоволення у зв'язку із пропуском строку позовної давності (а.с.40-41). В обґрунтування своєї позиції [PERSON] зазначив, що він дійсно 26.12.2006р. отримав кредит в ПАТ «Приватбанк» на придбання мобільного телефону та уклав відповідний договір, строк позовної давності за яким на момент подачі позову сплинув. При цьому [PERSON] зазначив, що ним дійсно сплачувалась заборгованість за тілом кредиту через банківський термінал, однак дана подія не перервала перебіг строку позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали страви, суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 10561 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. В судовому засіданні встановлено, що 26.12.2006р. між сторонами був укладений договір №LGMKRX16520054 відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 2368,30 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 26.12.2007 року. Вказаний договір укладений з урахуванням волевиявлення відповідача, оскільки підписи на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами, в тому числі і з видами штрафних санкцій, їх розміром, порядком нарахування. Згідно умов укладеного кредитно-заставного договору, останній складається з Заяви позичальника (а.с.4), тарифів (а.с.24), та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт) (а.с.5-8). Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Заява позичальника підписана відповідачем, підписання окремо також і Умов не передбачено договором. Навпаки в ньому зазначено про те, що відповідач погоджується з тим, що заява і запропоновані позивачем Умови та тарифи і складають кредитний договір. При укладені договору відповідач [PERSON], як уже зазначалося вище, надав згоду на те, що заява разом із запропонованими позивачем Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), тарифами складає між Позичальником та Банком кредитно-заставний договір. Вищезазначену згоду відповідач особисто засвідчив своїм підписом. Згідно п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), в редакції наказу №391 від 21.03.2006р. (а.с.23), термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у 5 років. Таким чином, відповідно п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Poзcтpoчкa») (Стандарт), сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності стосовно стягнення заборгованості за кредитом до 5 років, що не заборонено ст. 259 ЦК України. Кредитно-заставним договором №LGMKRX16520054 передбачено, що Банк надає Позичальнику строковий кредит на строк 12 місяців по 26.12.2007р. включно. На виконання умов договору, ПАТ КБ «Приватбанк» перерахував грошові кошти у сумі 2153,00 гривень на відповідний рахунок підприємства торгівельно-сервісної мережі ТОВ «Евросеть-ДС» згідно договору купівлі-продажу №V5630000121 від 26.12.2006р., що підтверджується відповідним меморіальним ордером від 27.12.2006р. (а.с.22). Крім того, на виконання умов договору, ПАТ КБ «Приватбанк» було перераховано 215,30 гривень в рахунок сплати єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту (а.с.21). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як уже зазначалось раніше, сторони, укладаючи договір, домовились про збільшення строку позовної давності стосовно стягнення заборгованості за кредитом до 5 років, що не заборонено ст. 259 ЦК України. Після цього, в межах зазначеного строку [PERSON] було вчинено дії, які свідчать на визнання ним свого боргу, а саме сплачено заборгованість за кредитним договором у сумі 2370,00 гривень, що підтверджується меморіальним ордером від 29.03.2010р. №РТО29ВОВQ2 (а.с.47). Даними діями [PERSON] було перервано перебіг строку позовної давності, який з моменту сплати частини заборгованості почався заново, що свідчить про відсутність підстав для відмови у задоволені позову з цієї причини. Невиконання [PERSON] обов'язків за кредитним договором в повному обсязі станом на 25.09.2013 року призвело до виникнення заборгованість за кредитом у розмірі 36261,34 гривень, яка складається із: заборгованості за процентами за користування кредитом 8846,74 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом 383,64 гривень, пені за несвоєчасність виконання зобов'язання 24828,04 гривень, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень, штрафу (процентна складова) у розмірі 1702,92 гривень. Правильність розрахунку заборгованості у судовому засіданні ос порена не була. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012р., положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Заяв про зменшення розміру неустойки згідно з нормами ч. 3 ст. 551 ЦК України від [PERSON] не находило. Враховуючи вищевикладене, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 36261 гривень 34 копійки. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у сумі 362 гривня 61 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved