Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивач у березні 2021 року звернулась до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона є власником квартири. Відповідач є колишнім власником житла, у якого позивач придбала за договором купівлі-продажу квартиру. Оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації, його речі та документи в квартирі відсутні, а також у зв`язку з тим, що реєстрація відповідача в квартирі позивача заважає їй вільно на власний розсуд розпоряджатися власністю, позивач змушена звертатись до суду з вказаним позовом. В судове засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечувала. В судове засідання відповідач не з`явився, належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи за останньою відомою суду адресою його реєстрації, відзив на позов не надав. Заяв, клопотання про участь у розгляді справи не надійшло. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала позивач. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 15.06.2018, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №127762755 від 15.06.2018. Відповідно до п. 3.8 Договору купівлі-продажу від 15.06.2018, Відповідач гарантував, що в строк не пізніше 29.06.2018, особи, місце проживання яких зареєстровано за адресою квартири, яка відчужується за цим договором, будуть зняті з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, а саме [PERSON] , [PERSON] 22.06.2018 та 17.07.2018 Відповідач звертався до Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації з заявами про зняття з реєстрації місця проживання. Однак, за результатами розгляду зазначених заяв, Відповідачеві було відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання. 22.07.2018 відповідно до акту прийому-передачі квартири та ключів, Відповідач передав, а Позивач прийняв вказану квартиру. Відповідно до Листа Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації вих. №101-813/05 від 04.02.2021 згідно з відомостями, які містяться в інформаційній системі «Реєстр територіальної громади міста Києва» за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано одну особу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Відповідач не мешкає в спірній квартирі, але зареєстрований, чим порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежена у здійсненні свого права власності. Факт реєстрації в квартирі, завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved