Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

Починаючи з 28 вересня 2001 року сторони знаходились у трудових відносинах, при цьому позивачка працювала на посаді листоноші відділення поштового зв'язку Попасна-1. 15 жовтня 2014 року на підставі наказу №264к від 15.10.2014р. позивачка була звільнена з займаної посади за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Посилаючись на вищезазначені обставини, в поданому 14 квітня 2015 року позові позивачка також зазначає, що при її звільненні відповідач не провів з нею відповідних розрахунків та не виплатив належні позивачці грошові суми при звільнені. А тому в поданому позові, який під час судового розгляду був уточнений, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по зарплаті за липень 2014 року у розмірі 1512 грн.90 коп. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача відповідно до наданих заперечень (а.с.24) позов не визнав, посилаючись на його необгрунтованість, зазначаючи при цьому, що відділення поштового зв'язку Попасна-1 до жовтня 2014 року було підпорядковане Центру поштового зв'язку №5 м.Первомайська Луганської обласної дирекції, при цьому нарахування та виплата заробітної плати працівникам здійснювалось саме Первомайським центром на підставі табелів обліку робочого часу. Разом з тим, з липня 2014 року м.Первомайськ Луганської області опинився на тимчасово непідконтрольній Україні території, у зв'язку з чим вивезти будь-які бухгалтерські та інші документи з цього Центру після липня 2014 року не виявилось можливим. А тому, у зв'язку з відсутністю первинних документів (табелів обліку робочого часу тощо) у відповідача відсутні правові підстави для нарахування та виплати позивачці будь-яких сум, в тому числі й заборгованості по заробітній платі за липень 2014 року. Суд, вислухавши доводи сторін, пояснення свідка [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити в повному обсязі. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В суді без заперечень з боку сторін було встановлено, що починаючи з 28 вересня 2001 року сторони знаходились у трудових відносинах, при цьому позивачка працювала на посаді листоноші відділення поштового зв'язку Попасна-1, після чого15 жовтня 2014 року на підставі наказу №264к від 15.10.2014р. позивачка була звільнена з займаної посади за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці позивачки на а.с.3-6. Враховуючи вищенаведене та вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за липень 2014 року судом враховується наступне. Так, Конституцією, як основним законом України, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у ст.43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. В свою чергу Кодексом законів про працю України дано визначення заробітної платні, де в ст.94 зазначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. При цьому розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст.8 Закону України «Про оплату праці» держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників. Таким чином держава дає гарантії громадян та інших осіб на отримання заробітної платні за виконану працю не нижче встановленого законодавством рівня. Разом з тим існують різні системи оплати праці у зв'язку з специфікою праці передбачені Кодексом законів про працю України та іншими нормативними актами. Крім того, частиною 1 ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При цьому ч.2 ст.233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком. Із пояснень позивачки та свідка [PERSON] судом встановлено, що протягом січня-червня 2014 року та до 18 липня 2014 року включно відділення поштового зв'язку Попасна-1 працювало безперебійно у звичайному робочому режимі і усім працівникам у січні-червні 2014 року своєчасно нараховувалася та виплачувалася заробітна плата. При цьому, оскільки відділення поштового зв'язку, в якому працювала позивачка, було підпорядковане Центру поштового зв'язку №5 м.Первомайська Луганської обласної дирекції, то усі первинні документи, на підставі яких бухгалтерією нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, в тому числі й табель обліку робочого часу, наприкінці кожного місяця передавалися в бухгалтерію Центру поштового зв'язку №5. Крім того, в кінці кожного робочого дня свідком [PERSON], як начальником відділення, особисто складалися касові звіти, в яких зазначалися перелік та вартість послуг, які надавалися відділенням протягом робочого дня мешканцям м.Попасна, а також приймалися усні звіти від листонош, в тому числі й від позивачки, про виконану протягом робочого часу роботу. При цьому зазначені касові звіти до 18 липня 2014 року щоденно передавали працівнику Центру поштового зв'язку №5, який наприкінці робочого дня приїжджав до м.Попасна та привозив поштову кореспонденцію та інші товари. Після 18 липня 2014 року, коли м.Попасна була звільнена від незаконних озброєних військових формувань, а м.Первомайськ залишилося на непідконтрольній Україні території, їх відділення продовжило свою роботу у звичайному режимі, пропрацювавши таким чином до 02 серпня 2014 року включно та складаючи щоденні касові звіти, які залишалися при відділенні. При цьому листоноші після 18 липня 2014 року продовжували кожного дня виходити на роботу і у разі відсутності кореспонденції, яку необхідно було доставляти на адресу мешканців м.Попасна, листоноші за вказівкою начальника відділення виконували іншу роботу, в тому числі по вбиранню приміщення відділення та прилеглої території. Лише після 03 серпня 2014 року, коли був припинений інтернет-зв'язок як з м.Луганськом, де на той час знаходилась обласна дирекція «Укрпошти», так і з м.Києвом, де знаходився головний офіс підприємства, працівники відділення хоча й виходили на роботу, але фактично ніяких трудових обов'язків не виконували. При цьому жодного наказу або будь-яких вказівок з боку керівництва підприємства щодо припинення роботи відділення чи тимчасового вимушеного простою їх відділення вони не отримували. В такому стані вони перебували до середини жовтня 2015 року, коли внаслідок реорганізації підприємства з метою забезпечення чіткого функціонування мережі національного оператора поштового зв'язку на території Луганської області відділення поштового зв'язку Попасна-1 було підпорядковане безпосередньо Луганській дирекції, яка на той час розташовувалась у м.Сєвєродонецьку Луганської області (наказ №315 від 16.10.2014р. - а.с.17-19), у зв'язку з чим 15.10.2014р. вона була звільнена за згодою сторін із займаної посади, але через два дні позивачка знову була прийнята на ту ж саму посаду листоноші відділення поштового зв'язку Попасна-1, яку вона займала до свого звільнення. При цьому при звільнені відповідач не провів з нею ніяких розрахунків та не виплатив їй заборгованість по заробітній платі, а коли вона звернулася до керівництва з приводу виплати заборгованості, в усній формі їй було повідомлено, що у підприємства немає жодної правової підстави для здійснення таких виплат у зв'язку з відсутністю первинних бухгалтерських та інших документів. Зазначені ствердження позивачки в частині невиплати заробітної плати підтверджуються наданими позивачкою індивідуальними відомостями про застраховану особу (а.с.24а), згідно яких заробітна плата позивачці за період з липня по жовтень 2014 року не нараховувалась та не виплачувалась. Разом з тим, факт виконання позивачкою своїх службових обов'язків протягом липня 2014 року підтверджуються наданими позивачкою письмовими доказами - як касовими звітами за липень 2014 року (а.с.39-55), так і табелем обліку робочого часу (а.с.29), згідно якого позивачка пропрацювала увесь липень 2014 року та мала загальну кількість робочих годин у розмірі 158,6 годин. При цьому суд зазначає, що хоча відповідач і визнає сам факт наявності трудових правовідносин між сторонами в період з 28 вересня 2001 року та до 15 жовтня 2014 року, разом з тим відповідач не надав на адресу суду жодного доказу, який би свідчив про те, що в період з 01 липня 2014 року та до 15 жовтня 2014 року позивачка з будь-яких причин не виконувала свої трудові обов'язки, або перебувала на лікарняному, у відпустці тощо. Таким чином судом встановлено, що позивачка дійсно працювала на займаній посаді протягом липня 2014 року та виконувала у цей період покладенні на неї трудові обов'язки, але відповідач при звільнені не провів з позивачкою розрахунків та не виплатив позивачці заробітну плату за вищезазначений період. У зв'язку з чим суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню. При цьому визначаючи розмір заробітної плати, яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача за вищезазначений відпрацьований позивачкою період, суд зазначає, що відповідачем не було надано на адресу суду довідки про розмір середньоденної заробітної плати позивачки з посиланням на відсутність первинних бухгалтерських документів, які залишилися у м.Первомайську Луганської області на непідконтрольній Україні території. При цьому суд приймає до уваги надані позивачкою відомості щодо розміру її посадового окладу, які зазначені в розрахункових листах позивачки за квітень-червень 2014 року (а.с.7) і розмір якого складає 1512 грн.90 коп., і на думку суду, саме таких розмір заробітної плати і підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Вирішуючи позов таким чином, суд зазначає, що сторони не надали на адресу суду будь-яких інших доказів на підтвердження обґрунтованості позову або заперечень проти позову. Крім того, суд враховує, що позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з трудовим позовом, у зв'язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн.60 коп. На підставі викладеного, ст.ст.116,233 КЗпП України,

Outcome: approved