Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Позивач у травні 2018 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що сторони 04.02.2012 року уклали шлюб, який рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 15.11.2017 року розірвано. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Дитина на цей час проживає постійно з позивачем, відповідач намагався встановити місце проживання дитини з ним, проте згодом подав до суду заяву про залишення цієї вимоги без розгляду. Відповідач добровільно надавати кошти на утримання дитини відмовляється, повністю переклавши свій обов'язок з матеріального забезпечення сина на позивача. Відповідач працює у Центрі безоплатної вторинної правової допомоги, крім того, займається підприємництвом. Позивач надавати достатнє утримання дитині, забезпечувати її харчуванням, лікуванням, вихованням, навчанням, розвитком за власний рахунок немає можливості. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд стягнути з [PERSON], [INFO], на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дати позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Ухвалою суду від 08.06.2018 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. [PERSON] пояснила, що дитина постійно проживає з нею, двічі на тиждень син проводить час з батьком, коштів, які надає відповідач, недостатньо для утримання дитини. Позивач зазначила, що вона, як і відповідач, інших дітей не має, вона з 29.03.2018 року не працює, найближчим часом має намір влаштуватись на роботу, проживає з дитиною в орендованому житлі. Натомість відповідач має стабільну заробітну плату, також отримує дохід за рахунок сауни, що належить його родині. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні вимог [PERSON] з підстав, викладених у відзиві. У відзиві [PERSON] посилався на те, щоз дня одруження сторін 04.02.2012 року позивач ніде не працювала, і бажання працевлаштовуватись не мала, була на його матеріальному забезпеченні. На постійні вмовляння, щоб позивач працевлаштувалась на роботу, оскільки син ходить у дитячий садок, остання відповідала безглуздими відмовами, на підставі чого в сім'ї відбувались сварки, які призвели до того, що відповідач вимушений був подати заяву про розлучення. Після розірвання шлюбу з листопада 2017 року по травень 2018 року, у свій вільний час, по декілька разів на тиждень (3 - 4 дні), а також на період відпустки в січні та червні 2018 року, відповідач проводив час зі своїм сином. Взимку 2018 року син декілька разів хворів на ГРВІ, вінзавжди оплачував йому лікування, постійно приймав участь у батьківських зборах дитячого садочка, грав головні ролі у виставах, вчив з ним пісні та вірші, був присутнім на всіх святах в садочку. В той час коли син знаходився у позивача, і йому хотілося в парк, цирк або на інші розваги або смаколики, перераховував грошові кошти на картки позивача дитини. Сплата за дитячий садок, одяг сину, продукти харчування, розваги, моральний, духовний та культурний розвиток (кіно, цирк, прогулянки, святкування днів народжень) дитини сплачувались виключно за його рахунок. Відповідач пояснює, що позивач не має постійного місця проживання, має не стабільні відносини зі своїми батьками, тому винаймає різні квартири, постійно змінює місце проживання, через що у дитини відсутній власний куток, що призводить до постійних стресів дитини. Відповідач вимушений був звернутися до органів опіки та піклування про призначення днів побачення зі своїм сином аби уникнути маніпулювань з боку позивача. Засідання комісії відбулось 21.06.2018 року, на якому члени комісії визначили наступне: призначити дні побачень три доби на тиждень за попередньою домовленістю з відповідачем.Позивач, періодично залишає сина у своїх батьків і вільний час використовує на власні втіхи, що супроводжується вживанням спиртних напоїв та аморальним способом життя.До того ж, відповідно до реєстру виконавчих проваджень станом на 08.02.18 року відносно· позивача відкрито провадження Ковпаківським ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області стягувач Державна фіскальна служба України, за не сплату податків, оскільки остання є фізичною-особою підприємцем. Відповідач посилався на те, що приймає участь у всіх додаткових витратах, які необхідні для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що сторони з 04.02.2012 по 05.12.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 15.11.2017 року у справі №588/1376/17 було розірвано (а.с.8). У сторін у шлюбі народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Сторони не заперечили, що [PERSON] проживає разом з позивачем у м.Тростянець, а відповідачу після звернення [PERSON] до суду з цим позовом, згідно з розпорядженням голови Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області від 22.06.2018 року № 299-ОД призначено дні побачень з малолітнім сином [PERSON] три доби на тиждень за місцем проживання батька за попередньою домовленістю з матір'ю дитини (а.с.47). Суд відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України суд при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно з частиною 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини 3 статті 181 СК України). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Позивач за даними з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за перший квартал 2018 року отримала 13743,29 грн. доходу, а з 29.03.2018 року звільнена з роботи. [PERSON] на обліку у Тростянецькому районному центрі зайнятості як безробітна не перебуває. Крім того, станом на 02.07.2018 року позивач не перебуває на обліку у відділі соціальних виплат та компенсацій, як отримувач допомог і не отримує ніяких видів державних соціальних допомог та компенсацій в Управлінні соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації (а.с.49, 50, 86). Відповідач працює в Регіональному центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області на посаді головного спеціаліста і його середній заробіток (нарахована сума до утримання податків і зборів) складає 6149,72 грн. (а.с.48). Відповідач не заперечив, що інших дітей, ніж син [PERSON], та інших осіб, яких він зобов'язаний утримувати він не має. Доказів незадовільного стану здоров'я [PERSON] не надав. Станом на час розгляду справи син сторін [PERSON] досяг 5 років, з [INFO] йому виповниться 6 років. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня 2018 року становить - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Доводи відповідача, викладені у відзиві про те, що він надає кошти на утримання сина, оплачує витрати на дитячий садок, під час побачень оплачує витрати на розваги для дитини, придбання продуктів харчування тощо, не спростовує його обов'язок, ураховуючи, що дитина проживає з позивачем, щомісячно, тобто на постійній основі надавати кошти на утримання сина. Відповідно до статті 179 СК України (в редакції Закону № 2037-VIII від 17 травня 2017 року) аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Посилання відповідача в обґрунтування необхідності відмови у задоволенні позову на те, що він припускає, що позивач витрачатиме аліменти на погашення заборгованості зі сплати податків, суд не бере до уваги як необґрунтовані припущення, що не спростовує обов'язок батька сплачувати аліменти матері на утриманні дитини, яка проживає з нею. Згідно із статтею 186 Сімейного кодексу України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Отже, відповідач не позбавлений права ініціювати перед органом опіки та піклування питання перевірки цільового використання позивачем аліментів на утримання дитини. Доводи [PERSON], викладені у відзиві стосовно перешкоджання на його думку позивачем спілкуватись з дитиною, звернення відповідача з цього приводу до поліції та органу опіки та піклування, не стосуються предмету спору у цій справі і можуть бути предметом судового розгляду у спорі між батьками з приводу участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини тощо. З огляду на викладене вище, ураховуючи розмір доходу відповідача, суд вважає позовні вимоги [PERSON] частково обґрунтованими, а з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON], необхідно стягнути аліментиу розмірі 1/4 частини доходів відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти підлягають стягненню з дня пред'явлення позивачем позову, тобто з 15 травня 2018 року. На підставі пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову судовий збір стягується з відповідача. Ураховуючи, що позивач за позовами про стягнення аліментів відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial