Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Позивач ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» в особі директора Княгині Арх Топольської Зульфії Тургабеківни звернулося до суду з позовом 12.08.2014 року, в подальшому неодноразово уточнюючи вимоги, в кінцевій редакції позову від 11.07.2016 року (т.1 а.с.222-225) просить суд: визнати недійсною з моменту вчинення договореність серії ЕАМ №375538 від 28.03.2013 року, надану [PERSON] при укладанні 28.03.2013 року договору комісії №120/03 з ФОП [PERSON] і договору купівлі-продажу у формі довідки-рахунку ААВ №128331 від 28.03.2013 року з [PERSON] , та підписану від імені ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» головою правління ПАТ «ТЕРНИ-АВТО» [PERSON] ; визнати недійсним з моменту вчинення договір комісії №120/03, укладений 28.03.2013 року між ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» в особі [PERSON] на підставі довіреності ЕАМ №375538 від 28.03.2013 року, та ФОП [PERSON] для продажу належного ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» на праві власності транспортного засобу марки ЗИЛ 133 ГЯ автокран ДО 10 Т-С, 1988 року випуску, світло-синього кольору, шасі [NUMBER] , двигун 298755, р/н (колишній) [NUMBER] ; визнати недійсним з моменту вчинення договір купівлі-продаж у формі довідки-рахунку ААВ №128331 від 28.03.2013 року, укладений між ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» в особі [PERSON] та [PERSON] на підставі довіреності ЕАМ №375538 від 28.03.2013 року на продаж вказаного транспортного засобу; визнати за ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» право власності на транспортний засіб марки ЗИЛ 133 ГЯ автокран ДО 10 Т-С, 1988 року випуску, світло-синього кольору, шасі [NUMBER] , двигун [NUMBER] , р/н (колишній) [NUMBER] ; витребувати транспортний засіб з чужого незаконного володіння [PERSON] із зобов`язанням останнього повернути ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» транспортний засіб ЗИЛ 133 ГЯ автокран ДО 10 Т-С, 1988 року випуску, світло-синього кольору, шасі [NUMBER] , двигун [NUMBER] , р/н [NUMBER] колишній) [NUMBER] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] є директором ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» з 25.02.2008 року. На праві власності підприємству належить транспортний засіб марки ЗИЛ 133 ГЯ автокран ДО 10 Т-С, 1988 року випуску, світло-синього кольору, шасі [NUMBER] , двигун [NUMBER] , р/н [NUMBER] . Протягом останніх років вона проживає в Чеській Республіці. За взаємною згодою з комерційним директором ПАТ «ТЕРНИ-АВТО» [PERSON] , останній здійснював нагляд за майном ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС», у тому числі за вказаним транспортним засобом. Приблизно в квітні 2013 року їй стало відомо, що вказаний транспортний засіб без її згоди як директора ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» та її чоловіка засновника підприємства Князя Арх [PERSON] продано невідомій особі. Зі слів знайомих відчуження транспортного засобу здійснили комерційний директор ПАТ «ТЕРНИ-АВТО» [PERSON] та директор ТОВ «БУДСЕРВІС-ЛВ» Бабенко О.О., у якого знаходилась печатка ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС». Гроші за реалізацію транспортного засобу ні їй, ні її чоловікові не передавали, згоду на укладення правочинів з відчуження вони не надавали. У зв`язку зі скоєнням кримінального правопорушення, а саме викраденням майна ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» вона як директор підприємства 11.09.2013 року з відповідною заявою звернулася до Жовтневого відділення поліції м. Кривого Рогу. В ході досудового розслідування стало відомо, що 28.03.2013 року [PERSON] на підставі довіреності ЕАМ №375538, наданої та підписаної від імені ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» головою правління ПАТ «ТЕРНИ-АВТО» [PERSON] , уклав та підписав договір комісії з ФОП [PERSON] щодо продажу належного на праві власності ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» транспортного засобу марки ЗИЛ 133 ГЯ автокран ДО 10 Т-С, 1988 року випуску, світло-синього кольору, шасі [NUMBER] , двигун 298755, р/н [NUMBER] . Того ж дня ФОП [PERSON] видано довідку-рахунок [NUMBER] 128331, на підставі якої [PERSON] як покупець зареєстрував в Криворізькому центрі МРЕВ ДАІ право власності на автомобіль за собою. Також для продажу транспортного засобу [PERSON] , діючим від ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС», надано копії правовстановлюючих документів підприємства, наказ директора №1 від 25.03.2013 року, протокол №1 від 24.03.2013 року зборів засновників ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС», підписаний від імені [PERSON] невідомою особою, а також видаткову накладну №1 від 28.02.2013 року, довідку №5 від 28.03.2013 року. В той момент вона та її чоловік знаходились за межами України та жодних документів для продажу транспортного засобу не надавали, як і не були присутніми на загальних зборах засновників товариства. В подальшому 02.12.2014 року право власності на транспортний засіб на підставі довідки-рахунку [NUMBER] № [NUMBER] зареєстровано на ім`я [PERSON] Оскільки спірну довіреність на ім`я [PERSON] вона та її чоловік від ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» не видавали, довіреність як правочин підлягає визнанню недійсною з підстав дефекту волі довірителя, як і в подальшому укладені договори комісії та купівлі-продажу, спрямовані на відчуження належного ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» майна на користь інших осіб. З огляду на викладене, з метою забезпечення захисту інтересів та прав підприємства вона вимушена звернутися до суду з даним віндикаційним позовом із вимогою про витребування спірного рухомого майна з чужого володіння добросовісного набувача [PERSON] В.В. Ухвалою суду від 23.10.2014 року провадження по справі відкрито (головуючий суддя Ковтун Н.Г., т.1 а.с.59). За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження заступника керівника апарату суду №48 від 03.08.2017 року та протоколу матеріали справи передано судді Гриню Н.Г., які ухвалою від 04.08.2017 року прийнято ним до свого провадження (т.2 а.с.53-55). Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи характер та предмет спору суд розглядає справу в порядку загального позовного провадження. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали заперечення проти пред`явлених до них ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» вимог (т.1 а.с.105-108). Свою позицію мотивують тим, що 25.02.2008 року за результатами проведення загальних зборів ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» директором підприємства призначено [PERSON] . Не заперечують, що згідно з технічним паспортом транспортний засіб марки ЗИЛ 133 ГЯ автокран ДО 10 Т-С, 1988 року випуску, світло-синього кольору, шасі [NUMBER] , двигун [NUMBER] , р/н [NUMBER] , на праві власності належав ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС». 24.03.2013 року на засіданні зборів засновників ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» прийнято рішення продати зазначений транспортний засіб приватній особі, а оформлення всіх документів доручити [PERSON] 25.03.2013 року директором ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» [PERSON] видано наказ №1 про зняття автомобіля з балансу підприємства для подальшого продажу з дорученням оформлення документів [PERSON] (зняття з обліку, продаж), після чого 28.03.2013 року видано відповідну довіреність на його ім`я. [PERSON] не був працівником ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС», договір на виконання даної роботи між ним та товариством не укладався, однак на проведення продажу автомобіля він дав згоду, оскільки був знайомий з керівником ТОВ «ТЕРНИ-АВТО» [PERSON] без оплати його послуг. Довіреність на ім`я [PERSON] була підготовлена співробітниками ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС», ким саме він не знає, так як довіреність він отримав уже з печатками та підписами. 28.03.2013 року між [PERSON] , діючим на підставі довіреності, та ФОП [PERSON] було укладено договір комісії №120/03 на продаж спірного автомобіля. Того ж дня ФОП [PERSON] видав довідку-рахунок [NUMBER] на ім`я [PERSON] про придбання останнім транспортного засобу за 10\~000 грн. Правочин з купівлі-продажу транспортного засобу проведено готівковим розрахунком батьком покупця [PERSON] [PERSON] з директором ПАТ «ТЕРНИ-АВТО» [PERSON] з оформленням розписки від 28.03.2013 року. В розписці зазначено, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 7200 доларів США та 1000 грн. для подальшої передачі [PERSON] . Купівля-продаж автомобіля здійснювались в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Того ж дня виручені від продажу транспортного засобу кошти на прохання [PERSON] вони перерахували через ПАТ «УкрСиббанк» на рахунок, відкритий на ім`я доньки останнього в Чеській Республіці, м. Прага. Таким чином, відповідачі вважають, що правочин проведено правомірно, право власності на транспортний засіб у [PERSON] виникло із законних підстав, він є добросовісним набувачем, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні з огляду на їх недоведеність. Присутній в судовому засіданні представник позивача адвокат Пшиченко Ю.В. пред`явлені вимоги в уточненій редакції підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові та з урахуванням позиції, викладеної в письмових поясненнях. В подальшому правом на участь в судовому засіданні не скористався, подавши клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] , будучи допитаним як свідок, суду пояснив, що транспортний засіб марки ЗИЛ (автокран) він використовував на умовах оренди. Водій, який працював на автокрані, запропонував йому викупити транспортний засіб, оскільки дійсний власник виставив його на продаж. Вони зателефонували [PERSON] , з яким домовились про день укладення договору купівлі-продажу. У ДАІ вони зустрілись 28.03.2013 року, уклали правочин та провели перереєстрацію права власності на транспортний засіб за ним, гроші за кран в сумі 7200 доларів США передавав [PERSON] його батько, про що вони склали розписку. Під час оформлення правочину були присутні він, його батько [PERSON] , [PERSON] та водій автокрану. Телефонував Князь [PERSON] , який надав вказівку на перерахування виручених від продажу коштів, котрі [PERSON] йому перерахував на рахунок в Республіці Чехія. Якому саме підприємству належав транспортний засіб він не знає. Вперше [PERSON] він побачив в ДАІ, з його слів [PERSON] на той момент знаходився в Чехії. В подальшому автокран він продав, ще до розгляду даної справи, де зараз він знаходиться не відомо. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Салій І.І. заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись, що правочин з купівлі-продажу транспортного засобу було укладено правомірно, підстави для визнання його недійсним відсутні, а відтак подання віндикаційного позову є безпідставним. В подальшому відповідачі в судове засідання неодноразово викликались, однак не з`являлись, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи від них не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. Рішеннями Європейського\~суду з\~прав людини\~визначено,\~що сторона,\~яка задіяна\~в ході\~судового розгляду\~справи,\~зобов`язана\~з розумним\~інтервалом часу\~сама цікавитися\~провадженням у\~її справі,\~добросовісно користуватися\~належними їй\~процесуальними правами\~та неухильно\~виконувати процесуальні\~обов`язки (п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України»). Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07.07.1989 року зазначено, що «… заявник зобов`язаний демонструвати готовність\~брати участь на всіх етапах розгляду,\~що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.» За даних обставин, з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, уникнення зловживання учасниками справи своїми процесуальними правами, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності відповідачів та інших осіб з урахуванням попередньо висловленої ними позиції по справі. Допитана судом в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона була головою правління ПАТ «ТЕРНИ-АВТО». Того дня їй зателефонував комерційний директор ПАТ «ТЕРНИ-АВТО» [PERSON] та сказав, щоб вона підписала чистий бланк довіреності та залишила у себе на столі в своєму кабінеті, що вона й зробила. Що було далі з довіреністю їй не відомо, хто її забрав з її столу вона не знає. Доступ до її кабінету мав [PERSON] Де знаходиться ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» вона не знає, хто ставив печатку на довіреності їй також не відомо. [PERSON] в ПАТ «ТЕРНИ-АВТО» не працював, на його ім`я жодних довіреностей вона не підписувала. Підтвердила, що в чистому бланку довіреності вона особисто поставила підпис за голову правління та головного бухгалтера. Князя Арх [PERSON] вона знає, на підприємстві йому належала частина акцій. Допитаний судом в якості свідка [PERSON] суду показав, що він працював комерційним директором ПАТ «ТЕРНИ-АВТО». Довіреність на ім`я [PERSON] зроблено бухгалтерією ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» за особистим розпорядженням Князя Арх [PERSON] з метою продажу транспортного засобу ЗИЛ (автокрану). Директором підприємства на той момент була Княгиня [PERSON] Бухгалтером на підприємстві була племінниця [PERSON] , її даних він не пам`ятає. З [PERSON] знайомий, працювали разом в ПАТ «ТЕРНИ-АВТО», вона була головою правління. Працівники ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» фактично знаходились на території ПАТ «ТЕРНИ-АВТО». Пакет документів для продажу транспортного засобу знаходився в бухгалтерії ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» (технічний паспорт, журнал перевірки технічного стану транспортного засобу, протоколи). З пакетом документів та виданою на ім`я [PERSON] довіреністю вони з [PERSON] поїхали до ДАІ, де оформили правочин купівлі-продажу. Факт отримання від покупця [PERSON] коштів за транспортний засіб вони оформили розпискою. Виручені кошти за вказівкою Князя [PERSON] було переведено через відділення ПАТ «УкрСиббанк» на рахунок, відкритий в Чеській Республіці на ім`я доньки [PERSON] . Допитаний судом в якості свідка [PERSON] суду показав, що він дізнався про продаж ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» транспортного засобу марки ЗИЛ (автокран) за ціною 7200 доларів США. Підприємство під час укладення правочину представляв за довіреністю [PERSON] . Документи по продажу автокрану було оформлено належним чином, кошти в сумі 7200 доларів США та 1000 грн. він передав [PERSON] з оформленням розписки. Переговори з приводу придбання транспортного засобу він вів по телефону, хто був директором підприємства він не знає, особисто [PERSON] та його дружину не знає. Покупцем транспортного засобу був його син [PERSON] , через 2 роки транспортний засіб продали. Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що він офіційно працював в ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС». У 2013 році виручені від продажу автокрану кошти було переведено на рахунок Князя [PERSON] в декілька платежів, з вказівки якого й було проведено продаж транспортного засобу, про що він повідомив під час розмови з [PERSON] в скайпі. Переведенням коштів займався [PERSON] На той момент [PERSON] знаходився за межами України, де була його дружина він не знає. Печатки підприємства у нього не було. З приводу продажу транспортного засобу його викликали до поліції для відібрання пояснень. В ході розгляду справи від клопотання про допит в якості свідка [PERSON] представник позивача відмовився. Дослідивши\~ письмові докази по справі, вислухавши покази свідків, надавши оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, дотримуючись принципів змагальності, диспозитивності, об`єктивності цивільного судочинства, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС», код ЄДРПОУ 35747925, є юридичною особою, зареєстроване 13.03.2008 року та здійснює діяльність за наступними видами КВЕД: 45.21.1. Будівництво будівель; 45.21.6. Будівництво інших споруд; 45.22.0. Будівництво каркасних конструкцій і покрівель; 45.25.1. Інші спеціалізовані будівельні роботи; 45.25.4. Монтаж металевих конструкцій (т.1 а.с.11-13). Як слідує з положень Статуту (т.1 а.с.14-24) учасником товариства є [PERSON] , директором Топольська Зульфія Турганбеківна (дійсні дані - Княгиня Арх [PERSON] , т.1 а.с.9) з 25 лютого 2008 року на підставі протоколу зборів засновників (учасників) ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» від 25.02.2008 року (т.1 а.с.10). Відповідно до розділу 5 Статуту (т.1 а.с.18), товариство є власником майна, переданого йому у власність учасниками; продукції, виробленої товариством; отриманих доходів, а також іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законодавством (п.5.1). Положеннями п.7.9 Статуту передбачено, що директор вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів. В свою чергу, загальні збори учасників можуть передавати для вирішення директору окремі питання, крім тих, що відносяться до їх виключної компетенції (п.п.7.2, 7.4). Так, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» серії [NUMBER] (т.1 а.с.26), на праві власності підприємству належав транспортний засіб марки ЗИЛ моделі 133 ГЯ, типу АВТОКРАН-ДО 10Т-С, 1988 року випуску, VIN [NUMBER] , світло-синього кольору, р/н [NUMBER] , зареєстрований за товариством 19.03.2009 року на підставі біржової угоди від 15.05.2009 року (т.1 а.с.27). В ході судового розгляду встановлено, що на підставі довідки-рахунку №128331 від 218.03.2013 року, виданої ФОП [PERSON] на виконання укладеного з ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС», від якого за довіреністю діяв [PERSON] , договору комісії №120/03 від 28.03.2013 року, відбулося відчуження транспортного засобу на користь [PERSON] Оспорюючи такі правочини, представник позивача зазначав, що вони укладені всупереч інтересам ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» та поза волею керівника і засновника товариства на підставі фіктивної довіреності, що стало причиною пред`явлення віндикаційного позову. Надаючи оцінку таким доводам сторони позивача, суд виходить з такого. Судом встановлено, що відчуження спірного транспортного засобу здійснено [PERSON] , діючим від імені та в інтересах ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» як власника рухомого майна. У підтвердження повноважень на укладення правочину щодо відчуження належного товариству транспортного засобу марки ЗИЛ 133ГЯ, VIN [NUMBER] [PERSON] надав довіреність (а.с.30). Сутність та правова природа загально-цивільного представництва регламентована положеннями глави 17 ЦК України. Так, відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. За ч.3 ст.244 ЦК України, довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність є одностороннім правочином, оскільки для виникнення, припинення або зміни цивільних прав і обов`язків достатньо волевиявлення однієї сторони. Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, представницьких правовідносин, та в силу ст.1003 ЦК України підтверджує укладення договору доручення. Вольова спрямованість правочину характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи, що реалізується через відповідну об`єктивно виражену форму виявлення (складання заповіту, прийняття спадщини, складання довіреності, підписання договору тощо). У правочині зовнішнє волевиявлення має бути адекватним внутрішній волі особи. Воля особи має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку. Тому не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії (вчинки) особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Дослідженням змісту довіреності (т.2 а.с.58 оригінал) встановлено, що довіреність видана без зазначення даних про довірителя ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС», прізвища, ім`я, по-батькові керівника підприємства та головного бухгалтера, які підписали довіреність. В ході розгляду справи представник позивача зазначав, що ні Княгиня [PERSON] як керівник підприємства, ні [PERSON] як засновник та учасник товариства довіреність не видавали, оскільки знаходилися за межами України в місті Тєпліце Чеської Республіки. Суд вважає доречними доводи представника позивача в цій частині, оскільки вони підтверджуються показами свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та відомостями з Головного центру обробки спеціальної інформації Прикордонної служби України (т.1 а.с.83, 84), відповідно до яких Княгиня [PERSON] виїхала з України через пункт пропуску в м. Чоп 31.08.2012 року о 13.51 год., а повернулась до України 27.07.2013 року о 23.27 год.; Князь [PERSON] виїхав з України через пункт пропуску в м. Чоп 30.10.2012 року о 08.23 год., а повернувся до України 27.07.2013 року, тобто на момент видачі довіреності та укладення оспорюваного договору купівлі-продажу автомобіля перебували закордоном. До того ж свідок [PERSON] підтвердила, що саме вона підписала чистий бланк довіреності за вказівкою [PERSON] , однак про те, що довіреність буде видана від ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» на ім`я [PERSON] вона не знала. Окремої уваги заслуговує те, що положеннями п.5.6 Статуту передбачено, що товариство має право продавати і передавати іншим підприємствам і громадянам, обмінювати, передавати в оренду, надавати безкоштовно в тимчасове користування належні йому матеріальні цінності, а також списувати їх з балансу. Такі питання відносяться до компетенції директора та учасників товариства. Під час розгляду справи судом не встановлено, щоб [PERSON] та [PERSON] уповноважували [PERSON] на вирішення питань, пов`язаних з відчуженням належного товариству рухомого майна шляхом видачі окремих наказів, доручень тощо, а відтак покази [PERSON] в частині надання йому Князем [PERSON] вказівки на продаж автокрану є сумнівними та недоведеними. З огляду на встановлені обставини відсутності на території України Княгині Арх [PERSON] та [PERSON] в момент видачі оспорюваної довіреності, суд приходить до висновку, що згоду на відчуження транспортного засобу вони дійсно не надавали, оскільки протокол №1 зборів засновників від 24.03.2013 року про надання дозволу на продаж автокрана ЗИЛ 133 ГЯ та наказ №1 від 25.03.2013 року про зняття транспортного засобу з балансу підприємства та довірення оформлення документів [PERSON] (т.1 а.с.33, 34) вони апріорі не могли підписати. Суд зауважує, що якби вони справді видавали ці документи, вони б могли видати особисто довіреність на ім`я [PERSON] на оформлення правочину з відчуження автомобіля, чого вони не зробили, що є черговим свідченням необізнаності їх з продажем автомобіля та відсутністю вольової спрямованості та укладення правочинів. З приводу вибуття спірного транспортного засобу із володіння ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» Княгиня Арх [PERSON] звернулася до Жовтневого РВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області із відповідною заявою, відомості по якій 19.09.2013 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013040730004409 за попередньою правовою кваліфікацією ч.3 ст.185 КК України (т.1 а.с.32). Таким чином суд приходить до висновку про доведеність факту, що волевиявлення уповноважених осіб ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» на видачу довіреності на ім`я [PERSON] не було і вони її не підписували. Ця обставина відповідачами в ході розгляду справи жодними доказами не спростована. Окрім того, представник не може діяти в своїх інтересах, або в інтересах іншого представника чи інших осіб, а зобов`язаний діяти тільки в інтересах довірителя. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена. Як слідує з вимог частин 2,3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. З огляду на те, що згідно із ч.1 ст.202, ч.3 ст.203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору. Оскільки згідно діючого в Україні цивільного законодавства право продажу товару належить власникові товару, який у спірних правовідносинах свою волю на вчинення договору купівлі-продажу не виражав і Княгиня [PERSON] на укладення правочину від її імені не уповноважувала і в наступному відчуження автомобіля не схвалювала, тому суд приходить до висновку, що довіреність слід визнати недійсною на підставі ст.203 ЦК України. Щодо укладення оспорюваного договору комісії, суд зазначає наступне. За договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента (стаття 1011 ЦК України). Предметом договору комісії виступає діяльність комісіонера, тобто послуга, що ним надається, а не сам правочин як результат діяльності комісіонера. Таким чином, договір комісії є правочином щодо надання послуг, а не договором відчуження майна. Згідно змісту\~статті 1011 ЦК України\~комісіонер діє в чужих інтересах, але від власного імені, тобто є самостійною стороною у правочині. Відповідно до умов договору комісії №120/03 від 28.03.2013 року, укладеного з ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» (комітент) в особі Аксьонова А. [PERSON] ., що діє на підставі довіреності ЕАМ 375538 від 28.03.2013 року, та ФОП [PERSON] (комісіонер), Комітент зобов`язався передати транспортний засіб марки ЗИЛ 133 ГЯ та сплатити за виконання комісійного доручення винагороду (т.1 а.с.29). Враховуючи те, що воля власника автомобіля\~\~\~ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» не була спрямована на укладення із\~ФОП [PERSON] договору комісії, тому вчинений комісіонером договір купівлі-продажу автомобіля від власного імені в інтересах комітента є недійсним з підстав дефекту волі продавця на підставі\~\~частини третьої статті\~203, статті\~215 ЦК України. Щодо оспорення договору купівлі-продажу\~\~автомобіля, необхідно зазначити таке. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень\~ЦК України\~з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.\~\~ За змістом п.8 наведеного Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться \~\~на\~\~підставі\~\~ заяв\~\~власників,\~ \~поданих\~ \~особисто,\~ \~і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних\~\~засобів,\~\~відповідність конструкції\~\~транспортних\~\~засобів установленим вимогам\~\~безпеки дорожнього\~\~руху, а також\~\~вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних\~\~засобів,\~ \~ їх\~ \~ складових\~\~частин,\~\~що\~\~мають ідентифікаційні номери, є\~ \~засвідчені\~\~ підписом\~\~відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за\~\~формою\~\~згідно\~\~з\~\~додатком 1,\~\~видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних\~\~засобів\~\~ та\~\~ їх\~\~ складових\~\~ частин,\~\~що\~\~мають ідентифікаційні номери. Таким чином,\~ довідка-рахунок серії [NUMBER] , на підставі якої 28.03.2013 року [PERSON] було продано і видано вантажний автомобіль марки ЗИЛ 133 ГЯ, двигун №298755 вартістю 10\~000 грн. (т.1 а.с.28)\~за формою є підставою для реєстрації права власності на автомобіль за покупцем. Тобто, довідка-рахунок підтверджує обставини укладення договору купівлі-продажу автомобіля. Договір купівлі-продажу належного позивачу автомобіля вчинявся\~\~в інтересах ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» як продавця комісіонером - ФОП [PERSON] . Однак, враховуючи, що воля власника автомобіля\~\~\~ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» не була спрямована на укладення із\~ФОП [PERSON] договору комісії та подальше відчуження транспортного засобу, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу у формі довідки-рахунку [NUMBER] № [NUMBER] , укладений 28.03.2013 року ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» в особі [PERSON] із [PERSON] , на продаж належного ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» на праві власності транспортного засобу: автомобіль ЗИЛ 133 ГЯ, 1988 року випуску, державний знак [NUMBER] був зареєстрований на підставі біржової угоди №088098 від 15.05.2008 року, належить визнати недійсним. Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право позивача як неволодіючого власника на витребування спірного майна у вододіючого невласника визначено нормами матеріального права, зокрема ст.ст. 387, 388 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже витребування майна від добросовісного набувача можливо при наявності таких умов, як вибуття майна від власника або особи, якій він передав майно, не з їх волі; набуття майна володільцем з незаконних підстав, зокрема, придбане в особи, яка не мала права на його відчуження; фактичне знаходження майна у володінні відповідача. У таких випадках витребування майна може мати місце незалежно від добросовісності набувача. У пункті 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»\~\~судам роз`яснено, що\~\~відповідно до положень частини першої\~статті 388 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі (п.26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав»). Захист порушених прав власника майна, що було неодноразово відчужене, здійснюється шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього володільця (добросовісного набувача) цього майна з підстав, передбачених ст.ст.387, 388 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.397, ст.ст.\~398,\~400 ЦК України,\~володільцем чужого майна є особа, яка\~фактично тримає його у себе. Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Встановлено, що\~між власником ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» та володільцем майна [PERSON] не існує жодних юридичних відносин. Згідно довідки за вих. №31/4-1243/776 від 27.05.2016 року, спірний транспортний засіб зареєстровано за [PERSON] на підставі довідки-рахунок ВІА 771539 від 02.12.2014 року та видано державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво реєстрації серії [NUMBER] від 02.12.2014 р. (т.1 а.с.203). Оскільки з матеріалів справи вбачається, що останнім володільцем (користувачем) спірного автомобіля є [PERSON] , тому він є належним відповідачем (співвідповідачем) за віндикаційними вимогами. Суд зауважує, що у випадках вчинення декількох правочинів щодо майна, яке вибуло з володіння власника, незаконність набуття майна останнім володільцем, як правило, обґрунтовується незаконністю передачі права на майно першим власником, тобто першого правочину у цьому ланцюгу. З питань належних способів захисту прав власника при укладенні декількох правочинів щодо спірного майна судова практика є неоднаковою. Проте суд вважає більш прийнятною позицію, за якою якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то захист прав власника здійснюється шляхом визнання недійсним першого правочину (учасником якого був позивач або від імені якого його укладено) та витребування майна у останнього набувача. Така позиція узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 12.02.2014 року (справа №6-165цс13). Необхідність оцінки чинності першого правочину (визнання його недійсним) для належного висновку про незаконність володіння майном останнім набувачем також випливає з презумпції правомірності набуття права власності за ч.2 ст.328 ЦК України, за якою право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановлено, що ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» як позивач не мало наміру відчужувати належний їм спірний транспортний засіб, повноваженнями щодо його відчуження [PERSON] як представника не наділяло, дії останнього не відповідали волі товариства, яке не схвалило в подальшому вчинений від його імені правочин. Оскільки як довіреність, так і перший договір купівлі-продажу транспортного засобу [PERSON] , що були фактично укладені без волевиявлення власника, визнано судом недійсними, у зв`язку із чим право позивача підлягає захисту шляхом витребування спірного рухомого майна із чужого володіння [PERSON] як останнього власника. Щодо позовних вимог товариства про визнання за ним права власності на спірний автомобіль, суд вважає, сам факт визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та витребування від покупця одержаного за недійсним правочином майна свідчить про повернення до первісного власника (позивача) усіх встановлених законом повноважень власника (володіння, користування, розпорядження майном), що виключає необхідність окремого визнання за позивачем права власності на автомобіль у судовому порядку. Беручи до\~уваги всі\~встановлені судом\~факти і\~відповідні їм\~правовідносини,\~належність,\~допустимість і\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~сукупності суд\~приходить до\~висновку,\~що позовні\~вимоги \~ТОВ «ТВВ\~БУДСЕРВІС» підлягають частковому задоволенню. Твердження відповідачів [PERSON] та [PERSON] щодо дійсності довіреності та договору купівлі-продажу від 28.03.2013 року, судом не беруться до уваги, оскільки не підтвердженні належними та допустимими доказами. Так, надана розписка складена [PERSON] , який не був стороною у договорі, а надані квитанції лише свідчить про переказ коштів [PERSON] , за призначенням «допомога родичам» та не спростовують встановлені у судовому засіданні факти (т.1 а.с.110-112-а). Доказів передання виручених від продажу автокрану коштів директорові чи учасникові ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» в ході судового розгляду не встановлено. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, суд виходить з того, що позивачем заявлено \~ \~ \~ \~одночасно 3 немайнові взаємопов`язані вимоги, та дві майнові, за які сплачено судовий збір в сумі 487,20 грн. При цьому судом повністю задоволено немайнові вимоги та частково майнові. З огляду на це суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів, кожного окремо, на користь позивача по 121,80 грн. судового збору, та стягнути з ТОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» недоплачену суму судового збору в сумі 1059,10 грн. за вимогу про визнання права власності, виходячи з вартості спірного автомобіля (т.1 а.с.145). Відповідно до п.8 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Положеннями ч.1, ч.7 ст.158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання рішенням законної сили. В ході розгляду справи ухвалою суду від 25.11.2015 року (головуючий суддя Ковтун Н.Г., т.1 а.с.174) за клопотанням представника позивача вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки ЗИЛ 133 ГЯ автокран ДО 10 Т-С, 1988 року випуску, світло-синього кольору, шасі [NUMBER] , двигун [NUMBER] , р/н (на момент реєстрації за [PERSON] ) [NUMBER] , який з 02.12.2014 року належить [PERSON] З огляду на ухвалення рішення на користь позивача, суд вважає за доцільне скасувати застосовані заходи забезпечення позову. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: partial