Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Позивач у жовтні 2013 року звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 19.07.2007 року АТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість: 9998,51 грн. - заборгованість за кредитом; 34821,27 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2240,99 грн. - штраф (процентна складова). Просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 19.07.2007 року у розмірі 47560,77 грн. Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11.12.2013 року позов задоволений повністю. За заявою відповідача ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 11.04.2019 року заочне рішення суду скасоване та справа призначена до розгляду в загальному порядку. Представник позивача, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, та надав письмові пояснення, у яких заперечує факт укладення [PERSON] кредитного договору №б/н від 19.07.2007 року та отримання ним коштів від АТ КБ «Приватбанк». Зазначає, що паспорт серії [NUMBER] , виданий Полтавським РВ УМВС України в Полтавській області 21.03.1997 року, та доданий позивачем до позовної заяви, відповідач втратив у 2004 році, а в 2005 році отримав новий. Вважає, що невідома особа скористався втраченим паспортом [PERSON] та уклала кредитний договір на його ім`я. У задоволенні позову просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. У позовній заяві позивач посилається на те, що 19.07.2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (правонаступником є АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме - заборгованості за кредитом, відсотками за користування кредитом та штрафів. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем у 2004 році було втрачено паспорт. Полтавським РВ УМВС України в Полтавській області 26.04.2005 року [PERSON] виданий новий паспорт (а.с.43). Відповідно до частини першої статті 28 ЦК України, фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Згідно з пунктом 1 Положення про паспорт громадянина України затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ (чинного станом на дату підписання заяви №б/н від 19.07.2007 року), паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Пунктами 16 та 19 цього Положення передбачено, що обмін паспорта провадиться у разі: зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності для користування. Про втрату паспорта громадянин зобов`язаний терміново повідомити паспортну службу, яка видає тимчасове посвідчення, що підтверджує його особу. Форма тимчасового посвідчення та порядок його видачі встановлюються Міністерством внутрішніх справ України. Погашаються, уважаються недійсними та знищуються, зокрема, знайдені паспорти, замість яких видані нові (пункт 40 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України від 15 червня 2006 року № 600, чинного на час укладення кредитного договору). Таким чином, на момент підписання заяви №б/н від 19.07.2007 року відповідач мав інший паспорт, тобто кредит виданий по недійсному паспорту на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Полтавським РВ УМВС України в Полтавській області 21.03.1997 року. Окрім того, візуально підпис [PERSON] в заяві від 19.07.2007 року відрізняється від підпису у паспорті, розписці та процесуальних документах (заяві про перегляд заочного рішення, клопотанні) які є в матеріалах справи (а.с.5, 24, 38-42, 43), що викликає сумніви щодо підписання кредитного договору саме відповідачем. Суд роз`яснював учасникам справи їхнє право заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для з`ясування питання щодо належності підпису [PERSON] на заяві №б/н від 19.07.2007 року, проте відповідне клопотання відповідачем не заявлялося з огляду на відсутність оригіналів документів та неможливістю проведення такого дослідження по копіях. Ухвалою суду від 15.05.2019 року явку представника банку в судові засідання визнано обов`язковою та зобов`язано позивача надати суду оригінал кредитної справи [PERSON] за договором №б/н від 19.07.2007 року для огляду в судовому засіданні. Окрім того, витребувано з ПАТ КБ «Приватбанк» письмову інформацію про те, у якому саме відділенні банку укладений кредитний договір №б/н від 19.07.2007 року від імені [PERSON] З відповіді банку від 05.07.2019 року вбачається, що надати інформацію про те, у якому саме відділенні підписаний кредитний договір №б/н від 19.07.2007 року неможливо, оскільки за давністю така інформація не збереглася в архівах банку; «витребувані оригінали буде надано в одне з наступних судових засідань» (а.с.82). Проте у жодне із 3-х судових засідань представник позивача не з`явився, витребовувані судом документи не надав. Таким чином, позивач не довів тієї обставини, що саме відповідач [PERSON] особисто підписав анкету та отримав кредит у розмірі 10000 гривень. Також не доведено, що саме відповідач скористався кредитом та допустив заборгованість по виконанню зобов`язань. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за безпідставністю, оскільки позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження тієї обставини, що саме [PERSON] отримав кредит від АТ КБ «Приватбанк». Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed