Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», яке в подальшому було перейменовано на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», 16 квітня 2018 року звернулося до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що згідно договору кредиту № 750/4-5288 від 25 лютого 2008 року, укладений між ПАТ «УкрСоцбанк» та [PERSON] , остання отримала кредит в розмірі 100 000 грн., відповідно до якого позивач надає у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності грошові кошти у сумі 100 000 грн. зі строком повернення до 10 лютого 2021 року включно. 25 лютого 2008 року було укладено іпотечний договір, відповідно до якого в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за договором кредиту, [PERSON] було передає в іпотеку чотирьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , договір посвідчено нотаріусом міського нотаріального округу Арєшиною О.М. Відповідно до умов договору, позичальник зобов`язується в порядку та на умовах визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Графіком погашення кредиту. У порушення умов договору позичальник свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого на 05 березня 2018 року має заборгованість за кредитним договором №750/4-5288 від 25 лютого 2008 року в сумі 364700,12 грн., а саме: сума заборгованості за кредитом - 98174,47 грн., сума заборгованості за відсотками - 179770,40 грн., розмір пені за нарахованою пенею (по кредиту та відсотками)- 57528,50 грн., розмір інфляційних витрат (за кредитом та відсотками) - 29226,75 грн. За умовами іпотечного договору, у разі порушення позичальником обов`язків встановлених кредитним договором, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а у разі невиконання позичальником цієї вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки. Посилаючись на вказані обставини, просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: чотирикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 750/4-5288 від 25 лютого 2008 року, яка складає 364700,12 грн. шляхом застосування процедури продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, що становить 638347,00 грн., стягнути судові витрати. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2018 року відкрите провадження у вказаній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання 12 липня 2018 року о 09 год. 00 хв. 12 липня 2018 року від позивача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вимоги , викладені у позовні заяві не визнає з наступних причин. 25 серпня 2008 року між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» дійсно був укладений Договір кредиту № 750/4-5288, відповідно до якого вона отримала кредит на суму 100000 грн. У 2009 році її звільнили, [INFO] року померла її мати, 26 травня 2010 року вона втратила чоловіка, можливість сплачувати кредит була відсутня. Останній платіж по кредитному договору був сплачений 30 вересня 2010 року в сумі 1100,00 грн. Посилається на те, що строк позовної давності відповідно до п.4.5 договору розпочався з 29 грудня 2010 року, а закінчився 29 грудня 2013 року, тому є пропущеним. Щодо суми боргу зазначає, що проценти та пеня повинні були нараховуватись тільки до 29 грудня 2010 року, тому сума боргу повинна складати 126965,69 грн. замість 364700,12 грн., крім того зазначає, що даний спір вже вирішений в Третейському суді, який визначив суму боргу і розглянув справу по суті (а.с.125-129). 12 липня 2018 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено до 28 серпня 2018 року на 09-30 год. за клопотанням представника позивача . Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 05 вересня 2018 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з тим, що суддя Бурда Б.В. звільнений у відставку, вказана справа передана у провадження судді Кривцової Г.В. Ухвалою від 13 вересня 2018 року справу прийнято до провадження судді Кривцової Г.В., призначено підготовче судове засідання на 12 листопада 2018 року на 13-30 год. 12 листопада 2018 року у зв`язку з перебуванням судді Кривцової Г.В. у додатковій відпустці розгляд справи відкладено на 11 лютого 2019 року о 10-00 год. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 24 квітня 2019 року о 13-00 год. Протокольною ухвалою від 24 квітня 2019 року відкладено розгляд справи на 25 липня 2019 о 09-00 год. за клопотанням відповідача. Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з тим, що суддю Кривцову Г.В. призначено на посаду судді Верховного Суду у Касаційний цивільний суд, вказана справа передана у провадження судді Сидоренко А.П. Ухвалою від 17 травня 2019 року справу прийнято до провадження судді Сидоренко А.П. та призначено судовий розгляд на 19 вересня 2019 року о 15-30 год. 12 липня 2019 року від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строку позовної давності, відповідно до якої просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує наступним. 25 лютого 2008 р. між АТ «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] укладено договір кредиту №750/4-5288, за умовами якого, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 100 000,00 грн., а Позичальник зобов`язався повертати наданий кредит та сплачувати проценти у терміни та порядку, передбаченому кредитним договором, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 10 лютого 2021 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених цим договором (п. 1.1. кредитного договору). В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору відповідно до іпотечного договору, посвідченого 25 лютого 2008 року приватним нотаріусом Сумського МНО Нагорною Н.В. за р.№1470 (далі - договір іпотеки), укладеного між АТ «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] , банком прийнято в іпотеку нерухоме майно - чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 77,62 кв.м., житловою площею 51,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі - предмет іпотеки), та належить іпотекодавцю на праві приватної власності. Іпотекодержатель має право: у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки (п.п. 2.4.3. договору іпотеки). У разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки (п. 4.1. договору іпотеки). Крім того, 11 липня 2011 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків розглянуто справу №595/11 за позовом ПАТ «УКРСОЦБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором кредиту, та прийняте рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача 219 053,96 грн. заборгованості, в тому числі за договором кредиту №750/4-5288 від 25 лютого 2008 р. в сумі 133 102,37 грн. Рішення набрало законної сили 11 липня 2011 року. В Рішенні Третейського суду зазначено, що : «…Станом на 11.02.2011 року Відповідачем більш ніж на 90 календарних днів були порушені обов`язки, встановлені п.п. 3.3.7, 3.3.8, 3.3.9 договору кредиту, у зв`язку з цим, відповідно до п. 4.5. договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив і, Відповідач повинен був погасити кредит в повному обсязі, сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача позивачем було направлено вимогу про погашення заборгованості (вих. №18-86/02-251 від 06.10.2010 року), яка так і залишилась без відповіді та виконання. У зв`язку із порушенням Відповідачем зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків, у позивача виникло право на стягнення суми боргу за Договором….». У вимозі ПАТ «УКРСОЦБАНК» №18-86/02-251 від 06 жовтня 2010 р. зазначено : «…Вами не виконуються обов`язки встановлені п.3.3.7., 3.3.8 Договору кредиту в частині своєчасного погашення кредиту та відсотків. На теперішній час заборгованість за зобов`язанням, відповідно до якого Ви виступаєте позичальником перед Банком складає: - заборгованість по кредиту: 98 174,47 (Дев`яносто вісім тисяч сто сімдесят чотири) грн. 47 коп.; - заборгованість по відсоткам: 24 645,98 (Двадцять чотири тисячі шістсот сорок п`ять) грн. 98 коп.; - пеня по простроченому кредиту та відсоткам: 4 145,24 (Чотири тисячі сто сорок п`ять) грн. 24 коп. Всього: 126 965,69 (Сто двадцять шість тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) грн. 69 коп… …Вимагаємо терміново погасити існуючу заборгованість, у разі невиконання цієї вимоги Банком буде розпочато процедуру примусового стягнення заборгованості по кредиту…». Крім того зазначає, що матеріалах справи міститься Розрахунок вимог банку у зв`язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором №750/4-5288 від 25 лютого 2008 року станом на 05 березня 2018 року, з якого вбачається, що з 27 січня 2009 року виникла заборгованість за тілом кредиту та відсотками, розмір якої станом на 06 травня 2009 року склав 82,56 грн. (за тілом кредиту) та 4,82 грн. (за відсотками), кількість днів прострочення - 100. Посилається на те, що останній платіж за кредитним договором відповідачкою вчинено: 27 листопада 2008 року - за тілом кредиту, 30 вересня 2010 року - за процентами за користування кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов`язання (пункт 4.5 кредитного договору), банк мав право з 30 грудня 2010 року (01 жовтня 2010 року + 90 календарних днів) й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав до суду лише у 16 квітня 2018 року, тобто поза межами позовної давності. При цьому позивач, звертаючись до суду з цим позовом вимоги про поновлення позовної давності не заявляв. Після зміни строку виконання зобов`язання (30 грудня 2010 року) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5 договору позичальник був зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 30 грудня 2010 року не підлягали виконанню. Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у кредитора у зв`язку з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору, і відповідно зі зміною строку виконання основного зобов`язання (пункт 4.5 кредитного договору), - з 30 грудня 2010 р. (01 жовтня 2010 року + 90 календарних днів) й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом (за захистом свого порушеного права) про звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, іпотекодержатель мав право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (30 грудня 2010 р.), тобто до 30 грудня 2013 р. ПАТ «УКРСОЦБАНК» 16 квітня 2018 року звернулося до Зарічного районного суду м. Суми з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, станом на день звернення позивача до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, сплив трирічний строк позовної давності встановлений в ст. 257 ЦК України (перебіг якого розпочався 30 грудня 2010 року і завершився 30 грудня 2013 року). Представник позивача та відповідачка в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Представник відповідача в письмовій заяві просить справу розглядати у його відсутність, застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 лютого 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», який в подальшому було перейменовано в АТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір кредиту № 750/4-5288, згідно якого останній були надані грошові кошти в сумі 100000 грн. зі сплатою 14,5% річних та комісій з кінцевим терміном повернення 10 лютого 2021 року (а.с.100-104). Відповідно до умов кредитного договору відповідачка зобов`язувалася щомісяця погашати кредит та сплачувати нараховані відсотки за користування кредитом. 06 жовтня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», який в подальшому було перейменовано в АТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору кредиту № 750/4-5288 від 25 лютого 2008 року, згідно умов якої встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 21 процентів річних та, відповідно, зазначено по тексту Договору процентну ставку в розмірі 21 процентів річних. Сума ануїтетного платежу складає 1857 грн. 88 коп. (а.с.105). В забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з договору № 750/4-5288 від 25 лютого 2008 року між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено Іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON] передає в іпотеку наступне майно: чотирьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вартість предмета іпотеки становить 170000,00 грн. (а.с. 106-109). 24 квітня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», який в подальшому було перейменовано в АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір № 1 про зміни до Іпотечного договору, згідно умов якого до пункту 1.2 ст.1 Іпотечного договору викладено в такій редакції: «Вартість предмету іпотеки за згодою Сторін становить 232300, 00 грн.» (а.с.110) Внаслідок недобросовісного виконання [PERSON] своїх зобов`язань утворилася заборгованість по кредитному договору №750/4-5288 від 25 лютого 2008 року, яка станом на 05 березня 2018 року становить 364700,12 грн., а саме: Сума заборгованості за кредитом - 98174,47 грн., Сума заборгованості за відсотками - 179770,40 грн. Розмір пені за нарахованою пенею (по кредиту та відсотками) - 57528,50 грн., Розмір інфляційних витрат (за кредитом та відсотками)- 29226,75 грн. (а.с. 23-26). 11 липня 2011 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків розглянуто справу №595/11 за позовом ПАТ «УКРСОЦБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором кредиту, та прийняте рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача 219 053,96 грн. заборгованості, в тому числі за договором кредиту №750/4-5288 від 25 лютого 2008 р. в сумі 133 102,37 грн. Рішення набрало законної сили 11 липня 2011 року (а.с.145-150). Рішенням Третейського суду встановлено, що станом на 11 лютого 2011 року відповідачем більш ніж на 90 календарних днів були порушені обов`язки, встановлені п.п. 3.3.7, 3.3.8, 3.3.9 договору кредиту, у зв`язку з цим, відповідно до п. 4.5. договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив і, відповідач повинен був погасити кредит в повному обсязі, сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача позивачем було направлено вимогу про погашення заборгованості (вих. №18-86/02-251 від 06.10.2010 року), яка так і залишилась без відповіді та виконання. У зв`язку із порушенням Відповідачем зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків, у позивача виникло право на стягнення суми боргу за Договором кредиту № 750/4-5438. У вимозі ПАТ «УКРСОЦБАНК» №18-86/02-251 від 06 жовтня 2010 року позивачем зазначено, що відповідачкою не виконуються обов`язки встановлені п.3.3.7., 3.3.8 Договору кредиту в частині своєчасного погашення кредиту та відсотків. А також міститься вимога терміново погасити існуючу заборгованість, та у разі невиконання цієї вимоги банком буде розпочато процедуру примусового стягнення заборгованості по кредиту (а.с.127). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня2015 року у справі № 6-190цс14. У пункті 4.5 кредитного договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного суду України від 02 листопада 2016 р. у справі № 6-1174цс16. З матеріалів справи вбачається, що останній платіж за кредитним договором [PERSON] вчинено: 27 листопада 2008 року - за тілом кредиту, 30 вересня 2010 року - за процентами за користування кредитом (а.с. 23-26). У зв`язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов`язання (пункт 4.5 кредитного договору), банк мав право з 30 грудня 2010 року (01 жовтня 2010 року + 90 календарних днів) й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав до суду лише у 16 квітня 2018 року, тобто поза межами позовної давності. При цьому позивач, звертаючись до суду з цим позовом вимоги про поновлення позовної давності не заявляв. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Після зміни строку виконання зобов`язання (30 грудня 2010 року) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5 договору позичальник був зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 30 грудня 2010 року не підлягали виконанню. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (Stubbings and other v. The United Kingdom, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22.10.1996 р.; Zolotas v. Greece (№ o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29.01.2013 р.). У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.12.2015 р. у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. 05 липня 2017 року Верховним Судом України при розгляді справи №6-3116цс16 зроблено правовий висновок стосовно початку перебігу та/або пропуску позовної давності при зверненні стягнення на предмет іпотеки після отримання боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 цього Закону визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 572 Цивільного кодексу України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Таким чином, іпотека є різновидом застави. З вищевикладених правових норм вбачається, що іпотека нерозривно пов`язана з основним зобов`язанням. Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічне положення передбачено ст. 33 Закону України «Про іпотеку». Згідно з частиною 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.546 ЦК України видами забезпечення виконання зобов`язання є неустойка (штраф, пеня), порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Відповідно до частини 1 ст. 547 цього Кодексу правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частиною 2 ст. 258 цього Кодексу визначено позовну давність один рік до вимог про стягнення неустойки. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у кредитора у зв`язку з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору, і відповідно зі зміною строку виконання основного зобов`язання (пункт 4.5 кредитного договору), - з 30 грудня 2010 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом (за захистом свого порушеного права) про звернення стягнення на предмет іпотеки., тобто до 30 грудня 2013 року, проте з вказаним позовом позивач звернувся 16 квітня 2018 року. Таким чином, станом на день звернення ПАТ «УКРСОЦБАНК» до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, сплив трирічний строк позовної давності встановлений в ст. 257 ЦК України. Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків давності щодо вимог позивача (а.с.194-197), що є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Враховуючи наявне клопотання, суд визнає, що відповідач несе відповідальність через невиконання умов кредитного договору, але через пропущення банком позовної давності, вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах суми заборгованості за основним зобов`язанням не підлягають задоволенню через сплив позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed