Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги наступним. Позивач працював у Комітеті з 01.04.2004 р. і з 01.07.16 р. займав в Комітеті з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України посаду начальника відділу контролю та організаційно-нормативної роботи та матеріально-технічного забезпечення Міністерства освіти і науки України згідно до наказу № 192-к. 09.08.2017 р. позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни за відсутність 08.02.2017 р. з 12.00 до 13.00 на робочому сісмці згідно наказу № 38-к, 10.03.2017 р. [PERSON] було звільнено з посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, наказ № 39-к. 15.03.2017 р. було внесено запис до трудової книжки позивача: «Звільнено із займаної посади у зв»язку з систематичним невиконанням трудових обов»язкі без поважних причин». [PERSON] вважає, що наказ № 38-к про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказ № 39-к про звільнення є незаконними та він має бути поновлений на роботі, виходячи з наступного. Оскаржуваний наказ № 38-к від 09.03.2017 р. був виданий на тій підставі, що 08.02.2017 р. гр.. [PERSON] займаючи посаду начальника управління організаційно - нормативної роботи та матеріально-технічного забезпечення Комітету був відсутній на роботі з 12.00 до 13.00. Проте, відсутність позивача на робочому місці зумовлена тим, що він у відповідності до п. 4.1. Положення про управління організаційно-нормативної роботи, де, крім іншого, вказано функції начальника, перебував в Міністерстві освіти та науки України, яке є засновником Комітету і співпраця між даними державними організаціями є запорукою реалізації державної політики в сфері освіти та науки. Таким чином [PERSON] був відсутній на робочому місці з поважних причин. Крім того, відповідач порушив строки для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, встановлені ст. 148 КЗпП України. Підставою ж для звільнення позивача з займаної посади в наказі № 39-к від 10.03.2017 р. вказано систематичність порушення трудової дисципліни, про що, на думку відповідача, свідчать викладені в даному наказі пояснювальні записки та порушення, за яке [PERSON] незаконно було притягнено до відповідальності за наказом № 38-к від 09.03.2017 р. Викладені в наказі обставини не відповідають дійсності, оскільки фізичну силу до зазначеної у документі особи [PERSON] не застосовував, пояснень по вказаному випадку роботодавець від позивача не вимагав. Крім того, в наказі не зазначено ступінь тяжкості вчиненого проступку, не вказано, яку саме шкоду спричинено та систематичність порушення трудової дисципліни. [PERSON] посадові обов»язки виконував сумлінно, згідно до правил внутрішнього трудового розпорядку, без порушень, про що свідчить відсутність будь - яких стягнень та колективних рішень за довгий час роботи в Комітеті. За таких обставин представник позивача просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України № 38-к від 09.03.2017 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]», визнати незаконним та скасувати наказ Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України № 39-к від 10.03.2017 р. «Про звільнення з роботи [PERSON].»; поновити [PERSON] на посаді начальника управління організаційно - нормативної роботи та матеріально-технічного забезпечення Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України; скасувати запис в трудовій книжці [PERSON] «Звільнено з займаної посади у зв»язку з систематичним порушенням трудових обов»язків без поважних причин (п. 3 ст. 40 КЗпП України) та стягнути з Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.03.2017 р. по 04.04.2017 р. у сумі 11 302,03 грн. В подальшому стороною позивача збільшувались вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв»язку із збільшенням періоду такого прогулу. В судовому засіданні позивач, його представник підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, що [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, про що видано відповідний наказ, оголошено догану за порушення трудової дисципліни - відсутність на робочому місці в робочий час з 12.00 год. до 13.01 год. 08.02.2017 р. Даний факт зафіксовано у акті за підписом п»яти співробітників Комітету. Своїми діями [PERSON] порушив п. Правила внутрішнього трудового розпорядку Комітету та положення наказу відповідача № 153 від 24.10.2011 р. «Про недотримання вимог Правил внутрішнього трудового розпорядку окремими працівниками Комітету» щодо внесення запису до Книги відряджень в разі виходу за межі Комітету. Відповідно до положень ст. 149 КЗпП України керівництво відповідача зажадало від позивача пояснень, проте останній відмовився надавати будь - які пояснення з приводу його відсутності на робочому місці, про що також складено відповідний акт. Порушення позивачем трудової дисципліни відбулось 08.02.2017 р., а відповідно до розпорядження КМУ № 850-р від 16.11.2016 р. «Про перенесення робочих днів у 2017 році» 08.03.2017 р. визнано святковим днем , а тому винесення оскаржуваного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності 09.03.2017 р. відповідає вимогам чинного законодавства України. Крім того, 07.03.2017 р. начальник відділу організаційно - нормативної роботи та контролю Комітету [PERSON] звернулась до відповідача з доповідною запискою з додатком (підписи осіб, що стали свідками) до заступника голови Комітету з інформацією про застосування до неї з боку позивача фізичної сили в присутності співробітників. В свою чергу заступник голови Комітету звернувся з відповідною доповідною до голови Комітету з проханням вжити заходів до [PERSON] з приводу систематичних скарг на агресивну поведінку позивача . В акті, за підписом семи співробітників від 07.03.2017 р. зазначено, що позивач відмовився надати керівництву пояснення. Так твердження позивача щодо сумлінності праці не відповідають дійсності, оскільки 24.02.2017 р. на ім.»я голови Комітету подано Колективне звернення за підписом 15 осіб з проханням звернути увагу на порушення позивачем професійної етики. Колектив скаржився, що [PERSON] негативно впливає на соціально-психологічний клімат в колективі. В зверненні зазначено, що позивач грубіянить підлеглим, некоректно себе поводить, постійно втручається в діяльність інших підрозділів, що не стосується роботи управління, яке йому підпорядковане. В акті, складеному 27.02.2017 р. за підписом п»яти співробітників зазначено. що позивач відмовився надавати пояснення щодо обставин, викладених у зверненні. Розглянувши доповідні записки, колективні звернення та акти, врахувавши тяжкість проступку, а саме систематичність порушення трудової дисципліни з боку позивача, відповідач прийняв рішення про звільнення позивач . Таким чином підстави для задоволення вимог [PERSON] відсутні. Вислухавши пояснення учасників процесу, вислухавши свідків та дослідивши матеріали справи суд вважає. що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем та з 01.07.2016 р. обіймав посаду начальника управління організаційно-нормативної роботи та матеріально-технічного забезпечення Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України, наказ № 192-к від 30.06.2016 р. 09.03.2017 р. Комітетом видано наказ № 38-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON].» відповідно до якого позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни. [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності у зв»язку із відсутністю останнього на робочому місці з 12.00 до 13.00 год. за відсутності попередження керівництва Комітету про своє місце перебування. Запис [PERSON] у книзі місцевих відряджень відсутній. 10.03.2017 р. Комітетом видано наказ № 39-к «Про звільнення з роботи [PERSON].» відповідно до якого позивача звільнено з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України та 15.03.2017 р. відповідний запис внесено до трудової книжки. Підставою для звільнення у наказі зазначено доповідна записка [PERSON] від 07.03.2017 р. вх.. № 318 з додатком; акт від 07.03.2017 р. вх.. № 320 «про відмову надати пояснення»; колективне звернення від 24.02.2017 р. вх. № 263; акт від 27.02.2017 р. «Про відмову надавати пояснення»; доповідна записка [PERSON] «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON].». [PERSON], його представник вважають зазначені накази незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки позивач не порушував трудову дисципліну, порушення строків для застосування стягнення та відсутності систематичності порушень, що і викладено в позові. Порушені права [PERSON] підлягають захисту шляхом скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу . За порушення трудової дисципліни, відповідно до ст. 147 КЗпП України, до працівника може бути застосоване тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно до ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Як встановлено і судовому засіданні та не заперечується позивачем, його представником, [PERSON] був відсутній на робочому місці 08.02.2017 р. з 12. 00 год. до 13.00 год. [PERSON] зазначив, що в даний час, виконуючи свої посадові обов»язки перебував у Міністерстві науки і освіти України, про що свідчить доповідна записка на ім»я державного секретаря Міністерства та відповідь на звернення від 08.02.2017 р. Підстави вважати, що відсутність на робочому місці є самовільною відсутні. Відповідно до положень ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається Правилами внутрішнього трудового розпорядку. Правилами внутрішнього трудового розрядку для працівників апарату Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України, що їх затверджено Зборами трудового колективу( протокол № 3 від 13.04.2012 р.) визначено, що в апараті Комітету встановлюється п»ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями : субота, неділя. Тривалість робочого дня 8 годин. Початок роботи о 09.00, її закінчення о 18.00, в п»ятницю з 9.00 до 16.00 хвилин. Обідня перерва встановлюється з 13.00 до 13.45 хв. Також, і це не оспорювалось учасниками процесу, Правилами внутрішнього трудового розпорядку для апарату Комітету передбачено, що вихід на роботу всі працівники відмічають у книзі виходу на роботу; місцеві службові відрядження фіксуються в спеціальній книзі. Пунктом 4.1 Положення про управління організаційно-нормативної роботи та матеріально-технічного забезпечення Комітету з виховання та спорту Міністерства освіти і науки України, затверджений наказом Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України 13.09.2016 р. № 132, визначено, що управління під час виконання покладеного на нього завдання взаємодіє з підрозділами Комітету та підпорядкованими Комітету установами ті закладами, а також з відповідними підрозділами МОН України, іншими відповідними підрозділами органів, установ і закладів. Дана обставина, на думку позивача, свідчить про поважність причин відсутності на робочому місці 08.02.2017 р. Суд не може погодитись з такими твердженнями [PERSON] оскільки перебування останнього у Міністерстві не позбавляє працівника обов»язку відповідним чином поставити до відома керівництво Комітету. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які свідчать про те, що позивач ставив відповідача до відома про перебування у робочий час за межами приміщення Комітету. Відповідний запис у Книзі місцевих відряджень, як свідчать матеріали справи відсутній. Крім того, слід зазначити, що 24.10.2011 р. відповідачем видано наказ № 153 «Про недотримання вимог Правил внутрішнього трудового розпорядку працівниками Комітету», яким передбачено порядок внесення записів до книги місцевих відряджень. Так факт відсутності позивача на роботі зафіксовано в акті від 08.02.2017 р. за підписом п»яти осіб, копія акту долучена до матеріалів справи. За положеннями ч. 1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. В свою чергу положеннями ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Під час розгляду справи позивачем не доведена та обставина, що відповідач не запропонував працівнику надати пояснення щодо відсутності на робочому місці, зважаючи на акт співробітників Комітету, складений 08.02.2017 р., який свідчить про відмову [PERSON] надати такі пояснення. Також суд не може погодитись і з доводами позивача щодо не дотримання роботодавцем строків для притягнення до дисциплінарної відповідальності встановлені законом, оскільки, беручи до уваги ту обставину, що 08.03.2017 р. відповідно до розпорядження КМУ № 850-р від 16.11.2016 р. «Про перенесення робочих днів у 2017 році» був святковим днем, винесення наказу № 38-к 09.03.2017 р. узгоджується з положеннями ст. 148 КЗпП України. Таким чином, зважаючи на обставини встановлені в судовому засіданні, підстави для визнання наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності 09.03.2017 р. незаконним відсутні. Як свідчать матеріали справи, 07.03.2017 р. [PERSON], що обіймає посаду начальника відділу організаційно-нормативної роботи та контролю Комітету звернулась до заступника Комітету з доповідною запискою з повідомленням про застосування 07.03.2017 р. [PERSON] до неї фізичної сили, що супроводжувалось образами в присутності співробітників. До зазначеної записки було долучено додаток з підписами осіб, що стали свідками застосування фізичної сили [PERSON] проти [PERSON] 07.03.2017 р. об 11 год. 50 хв. В цей же день, як свідчать матеріали справи, заступник голови Комітету [PERSON] довів до відома голови Комітету про доповідну записку [PERSON] та зазначив про те, що 07.03.2017 р. [PERSON] було ознайомлено із доповідною запискою [PERSON] та витребувано пояснення. [PERSON] надавати будь - які пояснення відмовився, про що складено акт. Також повідомив про те, що 24.02.2017 р. надійшло колективне звернення щодо агресивної поведінки та відношення [PERSON] до роботи та колективу та порушення ним професійної етики, яке підписано п»ятнадцятьма співробітниками Комітету. Акт від 07.03.2017 р. щодо відмови позивача від надання пояснень, колективне звернення вх.. № 263 від 24.02.2017 р. долучено до матеріалів справи. У зв»язку із такими обставинами, як пояснив представник відповідача в судовому засідання 10.09.2017 р. позивача було звільнено з займаної посади оскаржуваним наказом № 39-к. Як пояснив в судовому засіданні [PERSON] 07.03.2017 р. між ним та [PERSON], яка належним чином не виконала покладені на неї обов»язки, відбувся конфлікт, проте фізична сила не застосовувалась. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні про те, що був здивований звільненням позивача. Зазначив, що в Комітеті йдуть репресії, де можуть скласти будь - які акти. Вказав на те, що на його думку [PERSON] звільнили ні за що. Оскільки позивач є хорошим працівником, від якого ніколи не лунали грубощі та який не здатен застосувати фізичну силу. Пояснив, що обставини притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності йому не відомі. З іншого боку свідок [PERSON], пояснила в судовому засіданні, що особисто бачила конфлікт, що стався за участю позивача та [PERSON] 07.03.2017 р. де позивач застосував до жінки фізичну силу. Суд, зважаючи на надані сторонами, свідками пояснення, письмові докази, долучені до матеріалів справи, приходить до висновку, що обставини викладені представником відповідача не спростовані [PERSON], його представником в судовому засіданні. За приписами п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадкуистематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 9 від 06.11.92 (з відповідними змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив в п. 22,23, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Як вбачається з п. 6 розділу ІІІ Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників апарату Комітету, до обов»язків працівників відповідача відноситься обов»язок вести себе достойно, згідно норм загальнолюдської моралі та педагогічної етики. Самовільне залишення робочого місця та конфлікти із застосуванням фізичної сили є порушенням трудової дисципліни і розумінні вимог чинного законодавства України, порушення допущені [PERSON] можуть свідчити про систематичність, доказів які б свідчили про відсутність таких порушень з боку позивача під час розгляду справи отримано не було. Приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу положеннями ст. 11 ЦПК України встановлено обов»язок суду розглядати цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до приписів ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Підсумовуючи все вищевикладене суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, з якими законотворець пов»язує можливість визнання спірних наказів незаконними та їх скасування. За таких обставин відсутні підстави вважати, що права позивача було порушено роботодавцем, а отже і можливість поновлення [PERSON] на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З огляду на вищенаведене позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed