Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач ФГ «[PERSON]В.» звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України в його користь 1 000 000грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті незаконних дій судді Галицького районного суду м. Львова, який ухвалою від 23.03.2016р. відмовив у відкритті провадження в справі за позовом фермерського господарства до Львівського апеляційного адміністративного суду, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що такими діями йому спричинено приниження честі, гідності та ділової репутації. Вказану ухвалу вважає незаконною. Ухвалою від 25.07.2016р. відмовлено у відкритті провадження у даній справі в частині вимог до Галицького районного суду м. Львова. Представник позивача ФГ «[PERSON]В.» в судове засідання не прибув, надав заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутності, а також щодо заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача Державної казначейської служби України, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 27.01.2017р. повторно не прибув, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Позивач у поданій заяві не заперечив проти такого порядку вирішення справи. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав: Судом встановлено, що ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 23.03.2016р. відмовлено у відкритті провадження в справі за позовом фермерського господарства «[PERSON]В.» до Львівського апеляційного адміністративного суду, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27.04.2016р., ухвалу Галицького районного суду від 23.03.2016р. в частині відмови у відкритті провадження до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України скасовано, питання про відкриття провадження в даній частині передано на новий розгляду до суду першої інстанції, в решті ухвалу залишено без змін. Позивач вважає, що ухвала судді Галицького районного суду м. Львова від 23.03.2016р. є незаконною, винесена з порушенням норм Конституції України, ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», не ґрунтується на законності. В Постанові пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що на підставі ст.56 Конституції України, на яку покликається в своєму позові позивач, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода, у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в тому числі майнової та моральної шкоди також передбачено, що для відшкодування державою шкоди, завданої судом, необхідно, щоб рішення, дії або бездіяльність суду були незаконними. В той же час, дії судді Галицького районного суду м. Львова при постановленні ухвали від 23.03.2016р. не визнані незаконними, а тому, твердження позивача з цього приводу є безпідставними та не підтверджені жодними доказами. Крім того, як розяснено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом. Слід врахувати і те, що відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З представлених позивачем доказів не вбачається, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Однак, позивач не скористався наданим йому Цивільним процесуальним кодексом правом, в судове засідання не прибув та не подав іншим чином жодних доказів підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, зокрема як і Державною казначейською службою України, а суд в судовому засіданні їх не здобув. Враховуючи наведене, суд не знаходить підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed