Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач у серпні 2013 року звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість 44534,07 грн. за кредитним договором № OD33RX09040064 від 21.09.2006 року. Свій позов обґрунтовує тим, що відповідач отримав кредит у розмірі 3208,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Стверджує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») складає між ним і позивачем договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Зазначає, що відповідач умови договору про щомісячні платежі для погашення заборгованості за кредитом належним чином не виконував і станом на 22.07.2013 року має заборгованість 44534,07 грн., яка складається з наступного: 3208.70 грн. - заборгованість за кредитом, 16372,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 519,84 грн. - заборгованість по комісії, 21836,64 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, штрафи відповідно до пункту 5.3. Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. (фіксована складова) і 2096,86 грн. (процентна складова). У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача позов не визнав і суду пояснив, що позивач не надав докази на підтвердження виконання зі своєї сторони умов договору - про отримання відповідачем у торгівельно-сервісному підприємстві товару на суму наданого кредиту та оплати позивачем цього товару торгівельно-сервісному підприємству. Також заявив про застосування позовної давності і вважає, що цей строк минув у 2010 році, а він з позивачем не підписував договір про збільшення строку позовної давності. Заслухавши пояснення представника відповідача і дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини сторін. У заяві позичальника OD33RX09040064 від 21.09.2006 року вказано, що відповідач просить надати йому строковий кредит у сумі 3208,7 грн. на строк 12 місяців по 21.09.2007р. включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 43,32 грн. та одноразової винагороди у розмірі 291,7 грн. в обмін на зобов'язання Позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) (далі - «Умов») строки. Щомісячний платіж в сумі 347,25 грн. здійснюється в період з 16 по 20 число кожного місяця на погашення заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Інформація про товар (його найменування, вартість, заводський номер) визначені у супроводжувальних документах на товар, копії яких додаються до Заяви Позичальника. Згідно п. 4.2. Умов при порушенні Позичальником зобов'язань з погашення кредиту, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом в розмірі 11,01% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Позичальник доручає Банку без додаткового узгодження перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту в сумі 2917 грн. з призначенням платежу «Перерахування коштів згідно з рахунком-фактурою № О025000768 від 21.09.2006р.». Зазначено, що Позичальник згоден, що ця заява разом із запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ), Тарифами складає між ним та Банком кредитно заставний договір. Наданими позивачем Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) визначено, що позичальник - фізична особа, яка придбала у торгівельно-сервісному підприємстві товар з використанням наданого Банком кредиту (пункт 1.8.), кредит надається шляхом перерахування на рахунок торгівельно-сервісному підприємству в обмін на зобов'язання Позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені у Заяві строки (пункт 2.1.), терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (пункт 5.5.). На зазначених умовах наявний підпис голови правління банку, будь-які дати та інформація про відповідача в них не вказані, підпис відповідача відсутній. Відповідачем надана заява позивача до Великомихайлівського районного суду Одеської області від 14.08.2007 року про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 5904,81 грн. за кредитним договором № OD33RX09040064 від 21.09.2006 року. До цієї заяви позивачем були додані копії зазначеної вище Заяви позичальника, а також Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ), у тексті яких відсутній пункт 5.5., а також будь-які положення щодо строку позовної давності. На них також наявний підпис голови правління банку, будь-які дати та інформація про відповідача в них не вказані, підпис відповідача відсутній. Оцінюючи наведені вище обставини, суд виходить з наступних положень Цивільного кодексу України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054); правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)(частина 2 статті 207); загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина 1 статті 257); позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина 1 статті 259); сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267). Визначаючи наявність або відсутність підстав для задоволення позову, суд враховує приписи частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, за якими кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 цієї статті також визначено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до клопотання відповідача, судом двічі на адресу позивача надсилався запит про надання в оригіналі супроводжувальних документів на товар із зазначенням його найменування, вартості, заводського номеру; а також документів про передачу відповідачу цього товару та його оплату позивачем на адресу торгівельно-сервісного підприємства. Позивач зазначених документів не надав і, на порушення вимог частини 4 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, не повідомив суд про причини їх ненадання. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивач не надав суду доказів про виконання з його боку умов кредитного договору щодо надання відповідачу споживчого кредиту шляхом отримання останнім товару у торгівельно-сервісному підприємстві та наступної оплати позивачем цього товару вказаному підприємству, що виключає виникнення у відповідача зобов'язань з повернення кредиту. Крім того, суд вважає наявним факт пропущення позивачем строку позовної давності, а пунктом 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонено вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Зазначений факт, на думку суду, підтверджується тим, що досліджені судом обидва примірника Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) підписані тільки головою правління банку, але не мають підпису відповідача, як позичальника, його реквізитів, відсутня і дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від підписаної відповідачем Заяви позичальника. Крім того, у 2007 році позивач надавав суду аналогічні Умови, у тексті яких відсутній пункт 5.5. про збільшення позовної давності до п'яти років, а також відсутні будь-які положення щодо строку позовної давності. Доказів того, які саме із зазначених вище Умов відповідач розумів, підписуючи заяву позичальника, позивач не надав і тому не довів укладення з відповідачем договору про збільшення позовної давності, як це вимагає стаття 259 ЦК України. Оскільки, немає підстав вважати, що позивачем отримана згода відповідача на укладення кредитного договору з урахуванням Умов, що містять положення про збільшення позовної давності до п'яти років, то правовідносини між сторонами з приводу кредитування регулюються тільки Заявою позивальника, строк виконання зобов'язань за якою встановлений до 21 вересня 2007 року. Виходячи із встановленого Заявою Позичальника строку надання кредиту по 21.09.2007 року, встановлений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності сплив 21.09.2010 року, а позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у липні 2013 року.

Outcome: dismissed