Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позовна заява була подана 30.12.2013 року,в якій позивачка вказала,що до 12 грудня 2013 року включно вона працювала на посаді головного бухгалтера КЗ «Біловодська центральна районна лікарня» , тому що останнє найменування відповідача було змінено 22.01.2013 року на підставі рішення сесії Біловодської районної Ради. 12 грудня 2013 головним лікарем вищевказаної нею юридичної особи видано наказ № 153 від 12.12.2013 року за підписом третьої особи у справі - гр. [PERSON] про звільнення позивачки з займаної посади за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором за п.3 ст. 40 КзПП України, але саме звільнення проведено відповідно до тексту наказу з 13.12.2013 року . Позивач вважає, що її звільнено без законних підстав, бо в мотивувальній частині оскаржуваного наказу не зазначено, в чому конкретно проявилися порушення, що стало приводом для звільнення. Відповідно до п.22 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи питання про те,чи мало місце порушення трудової дисципліни, суд має з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору , зокрема, за п. 3 ст. 40 КзПП України, чи додержані власником передбачені у ст. 147, 148,149 КзПП України умови для проведення звільнення, тобто правила та порядок застосування дисциплінарних стягнень, строк їх застосування , ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок , і попередня робота працівника. Але з оскаржуваного звільнення за вказаним вище наказом неможливо встановити, які порушення є систематичними, тому позивачка гр. [PERSON] вважає, що оскаржуване нею звільнення є незаконним . Тому позивачка просить суд поновити її на посаді головного бухгалтера в Комунальному Закладі «Біловодська центральна районна лікарня» та стягнути з відповідача з часу звільнення по час закінчення розгляду справи по суті суму в розмірі збільшених нею позовних вимог . Ухвалами суду від 15.01.2014 року та від 22.01.2014 року були прийняті до провадження збільшені позовні вимоги, відповідно до яких позивач просить суд стягнути з відповідача 6672,13 гривень заробітної плати за час вимушеного прогулу. Гр. [PERSON] також стверджує, що наказ про звільнення їй був поданий для ознайомлення 12.12.2013 року близько 16 годин 45 хвилин дня, а звільнена вона за текстом наказу з 13.12.2013 року. Позивачка в попередньому судовому засіданні також послалася на наявність позитивних висновків за травень 2013 року стосовно її роботи від управління місцевої казначейської служби та про упереджене ставлення до неї головного лікаря гр. [PERSON], яка ще при прибутті на посаду подавала позивачці чистий аркуш та ручку і запропонувала звільнитися за власним бажанням як особі, яка почала працювати в команді попереднього головного лікаря гр. [PERSON]. Також напередодні звільнення позивачки головний лікар проникала в приміщення бухгалтерії, де було залишено коробки з макулатурою, яку в листопаді позивачка та її заступник хотіли вивезти, саме тоді підклала в коробку видання «Офіційний вісник України» та закрила одну з кімнат бухгалтерії на свій замок, не зважаючи, що 03 грудня 2013 року було працівниками міліції зафіксовано, що містилося в коробці, і за цим фактом кримінальне провадження відкрито не було. Окрім того, ще до останнього конфлікту від 03.12.2013 року головний лікар знала, що бібліотечний фонд на балансі установи не перебуває, заробітна плата в розмірі 0,5 ставки як бібліотекарю виплачувалася працівнику до ліквідації посади бібліотекаря за штатним розкладом. Та передумовами виникнення конфлікту мали місце докладні позивачки на ім'я гр. [PERSON] про зникнення з недобудованих об'єктів лікарні цегляних перегородок, металевих воріт та деяких інших будівельних матеріалів, та питання неналежного збереження стоматологічної техніки, яка повинна бути утилізована в встановленому порядку з попередньою виїмкою дорогоцінних металів, за що позивачку неодноразово ображав чоловік головного лікаря гр. [PERSON], в тому числі і на профспілкових зборах, які ініціювали обидві сторони. В судовому засіданні гр. [PERSON] повністю підтримала свої заявлені письмово позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі та послалася на раніше подані нею письмові докази і в додатку № 2 визначила суму середнього заробітку на час розгляду справи , яку просила стягнути за час вимушеного прогулу. Представник відповідача гр. Дубровська Н.І. в попередньому судовому засіданні, а гр. [PERSON] при слуханні справи позовні вимоги не визнали повністю, перший представник подала письмові заперечення та заявила клопотання про допит свідків у справі відповідно до поданого нею списку та додала пакет документів, відповідно до якого позивачка була звільнена та до звільнення притягувалася до дисциплінарної відповідальності 29.04.2013 року (за наказом № 57) в виді догани. Також подала акт проведення службового розслідування від 13.12.2013 року, адресований голові Біловодської РДА , з яким 13.12.2013 року позивачка ознайомилася, але від підпису якого відмовилася 13.12.2013 року, також подала копію вимоги про усунення порушень від заступника начальника Старобільської МДФІ гр. Байової С.П., копію подання прокурора Біловодського району від 24.04.2013 року про усунення виявлених порушень бюджетного законодавства, копію попередження начальника управління Державної казначейської служби України в Біловодському районі Луганської області, акт про відмову від дачі письмового пояснення позивачкою 03.12.2013 року з приводу самовільного вивозу підписних видань в неробочий час з бухгалтерії КЗ(У) «Біловодська ЦРЛ». Окрім того, пояснено, що починаючи з листопада 2013 року не були виконані позивачкою розпорядження головного лікаря стосовно надання документів з збереження періодичних видань та списання бібліотечного фонду, позивачка гр. [PERSON] наказ КЗ»Біловодська ЦРЛ» від 09 грудня 2013 року № 158 не виконала , відмовилася від ознайомлення з ним( копія акта від 09.12.2013 року) , пояснень про причину невиконання не навела,про що був складений відповідний акт про відмову від дачі нею пояснень 10.12.2013 року. А 11 грудня молодша медична сестра гр. [PERSON] , яка працює в кабінеті стоматолога, доповіла про те, що в кабінеті бібліотеки, розташованому поруч з кабінетом стоматолога, в листопаді 2013 року були працівники бухгалтерії гр. [PERSON] та [PERSON], вони в присутності гр. [PERSON] відчиняли бібліотеку власним ключем, оглядали її та забрали коробки з документацією по бібліотеці, зачинили на ключ та пішли .Та до цього 03 грудня гр. [PERSON] та [PERSON] було скоєно після робочого часу крадіжку й підписних періодичних видань, по цьому факту заведено кримінальне провадження за № 12013030430000676, але за усними поясненнями гр. [PERSON], вони з [PERSON] поза робочим часом вивозили макулатуру, чим також порушили її здачу на утилізацію та списання . Окрім того, 11 грудня 2013 року до головного лікаря гр. [PERSON] було подано доповідну записку від заступника головного лікаря гр. [PERSON],бухгалтера [PERSON] та економіста [PERSON] про те, що ними 09 грудня 2013 року на виконання наказу головного лікаря була відкрита бібліотека закладу в 10 годин ранку, там було виявлене звалище книг в безладному стані, шафа без дверцят та стелажі без полок, які були знятими та знаходилися поруч, ними виявлена недостача близько 4,5 тисяч книг. У зв'язку з поданням на ім'я начальника казначейства подання про погодження звільнення позивачки 12.12.2013 року та за результатами проведеного службового розслідування , того ж 12.12.2013 року гр. [PERSON] була звільнена з 13.01.2013 року, ще 12.12.2013 року головою Біловодської районної державної адміністрації також було вирішено провести службове розслідування, а погодження про звільнення з посади головного бухгалтера з місцевого у правління казначейства отримано 13.12.2013 року. Відповідачем встановлено, що в бухгалтерії відсутні документи обліку матеріальних цінностей 2010-2011 років, також дані про наявність матеріальних цінностей в бібліотеці на бухгалтерському обліку позивачкою не надано, також відсутні інвентаризаційні книги, акти списання цінностей з неї відсутні, тобто керівнику комунального закладу не подається повна , правдива та неупереджена інформація про фінансовий стан , результати діяльності та кошти підприємства позивачкою у справі. В судовому засіданні представник відповідача гр. [PERSON] повністю підтримав позицію попереднього представника, просить суд в задоволенні позову повністю відмовити , врахувавши пояснення залучених до участі у справі третіх осіб та свідків, допитаних в судовому засіданні. Третя особа гр. [PERSON] підтримала свої подані в попередньому судовому засіданні заперечення та доданий до нього аналогічний поданому представником відповідача пакет документів, сама й завірила їх . Також вказала, що звільнила позивачку за наказом від 12.12.2013 року - з 13.12.2013 року, підписавши той наказ від 12.12.2013 року, який був поданий як проект до управління казначейської служби та Біловодської РДА для погодження - з причин систематичного невиконання головним бухгалтером свої посадових обов'язків , тому не вбачає порушень законодавства зі своєї сторони як допущених при звільненні позивачки, тому просить суд в задоволенні позову гр. [PERSON] повністю відмовити. Позицію гр. [PERSON] підтримали в повному обсязі і представники третіх осіб - гр. Шиков О.А. від імені Біловодської районної державної адміністрації та гр. Міхайліченко Л.Г. від у імені управління казначейської служби в Біловодському районі . В судовому засідання свідки гр. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що з причин неодноразової відмови головного бухгалтера гр. [PERSON] від виконання своїх обов'язків та наказів головного лікаря закладу гр. [PERSON] була проведена позачергова інвентаризація бібліотечного фонду, була виявлена за наявними документами по ділянці бухгалтера [PERSON] недостача книжкового фонду та інвентарю, тому гр. [PERSON] була звільнена, гр. [PERSON] видала в день звільнення позивачки трудову книжку та ознайомила з наказом про звільнення. Вислухавши учасників процесу,суд при винесенні рішення керується вимогами ст. 10,11 ЦПК України , виходячи з засад змагальності та диспозитивності , суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав: За ст. 43-1 КЗпП України звільнення головного бухгалтера з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути проведено без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, але відповідно до додаткових нормативних актів стосовно роботи головного бухгалтера , бажано, після проведення ревізії фінансово- господарської діяльності та з складанням акту - передачі нею справ . За п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення . Відповідно до цієї норми працівника можна звільнити лише тоді, коли він після застосування до нього стягнення не виправився і знову допустив порушення трудової дисципліни. Відповідно до ст. 148 КзПП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. У відповідності до ст. 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосований такі види заходів стягнення - догана , звільнення. Дисциплінарне стягнення не може бути накладеним пізніше шести місяців з дня вчинення проступку, за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосоване лише одне дисциплінарне стягнення. В ст. 149 КЗпП зазначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Відповідно до ст.9 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою 04.02.1994 року тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцю. Окрім того, за ст. 151 КЗпП України у таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково. Як вбачається з наданих на вимогу суду передуючого звільненню наказу про оголошення позивачці догани в оригіналі відповідачем в особі КЗ «Біловодська ЦРЛ», то строк притягнення гр. [PERSON] був перерваний наказом за результатами ревізії, і на час її звільнення вона мала два не знятих дисциплінарних стягнення, накладення яких нею в установленому порядку та в установлений строк оскаржено не було, і на час звільнення вона вже двічі протягом року була притягнута до дисциплінарної відповідальності, виходячи з того, що установа була перейменованою та за поясненнями учасників процесу є правонаступником попередньої . Згідно до ст. 139 КЗПП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Крім того, виходячи зі змісту вказаних правових норм, звільнення за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення вважається законним якщо:- працівник на виконує чи неналежно виконує трудові обов'язки згідно з трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку, що свідчить про його протиправну винну поведінку в процесі праці; - неповажність причин невиконання чи неналежного виконання трудових обов'язків,систематичність винного порушення, коли до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення( не менше двох протягом року). Судом встановлено, що після притягнення позивачки двічі протягом року , за наказом № 158 від 09 грудня 2013 року по КЗ «Біловодська ЦРЛ» головним лікарем гр. [PERSON] було ініційовано проведення інвентаризації бібліотечного фонду після встановлення 03 грудня 2013 року факту намагання вивезення якоїсь літератури гр. [PERSON] та гр. [PERSON] після закінчення робочого часу . Але гр. [PERSON] як головний бухгалтер відмовилася письмово ознайомлюватися з наказом, про що було складено відповідний акт, а з початку інвентаризації комісією було встановлено, що в бібліотеці відсутні 7 металевих стелажів, значна частина книг, також інвентарні книги по твердому інвентарю,папки з річними звітами, з актами - приймання передачі, інвентаризаційні описи, дані про матеріально - відповідальних осіб в бібліотеці та патологоанатомічному відділенні, про ці обставини позивачка відмовилася надавати письмові пояснення 10.12.2013 року, про що також було складено відповідний акт. Відповідно до ч.3 ст. 56 Бюджетного Кодексу України, п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 26.01.2011 року № 59 «Про затвердження Типового положення про бухгалтерську службу бюджетної установи», та вимог Наказу Мінфіну України від 21.02.2011 року № 214 «Про затвердження Порядку погодження призначення на посаду та звільнення з посади головного бухгалтера бюджетної установи», за якими подання було підготовлено 12.12.2013 року і того ж 12.12.2013 року позивачка була звільнена з 13.12.2013 року, то суд виходить з того, що в цілому позивачкою не заявлені вимоги про скасування чи зміну наказу від 12.12.2013 року про звільнення позивачки з роботи з 13.12.2013 року, також нею не були оскарженими в порядку КАС України дії третіх осіб - в особі органу місцевої виконавчої влади та управління казначейської служби позивачкою від 13.12.2013 року. Суд не може встановити за наказом, які саме порушення позивачкою дисципліни головний лікар гр. [PERSON] поставила в вину позивачці, тому що в наказі конкретно цього не було зазначено, не перелічені там і додатки до наказу, які б стали підставою для застосування вказаного в наказі звільнення гр. [PERSON], тим більше, саме звільнення в вигляд і видання наказу та ознайомлення з ним позивачки передували отриманню погоджень з Біловодською РДА та управлінням казначейської служби. Відповідно до ч.1 ст. 235 КзПП України у разі звільнення особи без законної підстави працівник повинен бути поновленим на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За ч.2 ст. 235 КзПП України при винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи , але не більше, ніж за один рік. Рішення про поновлення на роботі за ч.5 ст. 235 КзПП України та ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Оскільки в даному випадку суд не знайшов підстав для поновлення на роботі позивачки з підстав не пред'явлення нею вимог про скасування самого наказу, за яким її було звільнено з роботи з ініціативи адміністрації, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову і в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, виходячи з меж заявленого позову, суд, звертає увагу, що в наказі про звільнення позивачки не розкрито , в чому полягало систематичне невиконання позивачкою своїх трудових обов'язків, але суд не може задовольнити позовні вимоги відповідно до ст. 10,11 ЦПК України, виходячи з того, що при розгляді справи встановлено, що позивачка хоч і звільнена з посади головного бухгалтера з деякими порушеннями і спеціального Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», а саме ч.4 ст. 8 вказаного закону , ( тобто хоч і з дня отримання відповідних висновків та результатів службового розслідування за наказом , виданим за день до їх отримання - від 12.12.2013 року) , та без передачі справ нею як головним бухгалтером після внутрішньої перевірки стану бухгалтерського обліку та звітності , за результати якої повинен бути оформлений акт, копія якого подається бюджетній установі, якій відповідач підпорядкований, але враховуючи, що в цій цивільній справі нею не тільки не оскаржені дії стосовно результатів службового розслідування та погодження управління казначейської служби ,( які були подані вже в день, з якого позивачка була звільнена відповідачем), але й не заявлено вимоги про скасування наказу від 12.12.2013 року, то за цих обставин суд виходить з меж заявлених позовних вимог і не вбачає підстав для задоволення позову, та бере до уваги, що весь ризик відповідальності за результати роботи головного бухгалтера, звільненого без відповідної перевірки її роботи, спеціальним законом покладено саме на керівника бюджетної установи . З самої початкової та резолютивної частини позовної заяви гр. [PERSON] вбачається, що позивачка дійсно не заявила вимог про скасування наказу № 153 від 12.12.2013 року , за яким її було звільнено, та просить суд тільки поновити її на роботі на посаді головного бухгалтера в КЗ «Біловодська центральна районна лікарня», саме з цих підстав суд не знаходить підстав для поновлення її на роботі. Відповідач також суду не довів, що при звільненні позивачки мало місце систематичне порушення трудових обов'язків позивачкою після дворазового притягнення її до дисциплінарної відповідальності, тому що не зазначив в останньому наказі, за які саме систематичні порушення фактично була звільнена гр. [PERSON] . Позивачка звільнена від сплати позовних вимог, тому судові витрати у справі необхідно покласти на відповідача .

Outcome: dismissed