Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення збитків, в якому посилаючись на неналежне виконання умов договору, а саме ненадання вчасно звітів про використану електроенергію, що призвело до нарахування витрат, тому просять стягнути з відповідача витрати в розмірі 23908,26 грн. та сплачений судовий збір. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та просить їх задовольнити. Крім того вказав , що нарахування проводилося за методикою передбаченою договором, хоча фактичні показники лічильника відповідача на багато менші, але відповідач невчасно здавав звіти тому було нараховано суму збитків відповідно до п.6.39 ПКЕЕ. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти позову та подали письмові заперечення, які підтримали в судовому засіданні, а також вказали що відповідач не є фізичною особою підприємцем як це в договорі вказує позивач. Крім того відповідач використала лише 100 кіловат годин електроенергії, за які сплатила відповідні кошти, однак позивач нарахував їй не зрозумілу суму за фактично не використані послуги, зо суперечить чинному законодавству. Просять в позові відмовити. Суд, вислухавши представників, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 01.08.2013 року між представником позивача та відповідачем було укладено договір №220060058 на постачання електроенергії (а.с.8-36). Відповідно до п. 2 ст. 22 ЦК України, відшкодуванню підлягають втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі (реальні збитки). Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно наданих розрахунків позивачем за весь час дії вказано договору було спожито 93 кВт. Енергії, за що остання розрахувалася та про свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення. В свою чергу позивач нарахував відповідачеві обов'язок по оплаті додаткового обсягу за активну електричну енергію 18000 кВт. Вартістю 230908,26 грн., які фактично відповідно до наданих матеріалів відповідачем не було спожито. Відповідно до ст. 19 Конституції України, ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що будь-яких належним і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про існування боргу за надані послуги позивачем з електропостачання, суду всупереч вимогам ст.ст.10,11,60 ЦПК України позивачем не подано, тому такі ствердження позову слід вважати недоведеними. Враховуючи викладене вище, суд вважає позовні вимоги недоведеними і не вбачає передбачених законодавством підстав для стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електроенергію, сума якої навіть не обґрунтовано стороною. Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed