Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, в якій, в подальшому уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача [PERSON] інфляційні витрати в сумі 543,05 грн., три відсотки річних в сумі 178,78 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. Як на підставу позовних вимог позивач посилається на те, що в опалювальних сезонах 2017-2019 позивач здійснював постачання теплової енергії до кв. [ADDRESS] , яка належить відповідачу. Позивач надав теплову енергію за період з 01.11.2017 по 28.02.2019 на суму 9934,86 грн., за яку відповідач не сплатив, тим самим не виконав своїх зобов`язань за договором. З урахуванням перерахунку 41,83 грн., борг складає 9976,69 грн. Крім того, за період з 01.11.2017 по 28.02.2019 відповідачу нараховано 543,05 грн. інфляційних втрат та 178,78 грн. трьох відсотків річних. Станом на 27.11.2019 року сума основного боргу за спожиту теплову енергію в сумі 9976,69 грн. відповідачем погашена. В той же час, інфляційні витрати та три відсотки річних [PERSON] сплачено не було, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив до суду не надав, у зв`язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 20 вказаного Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Приписами статті 24 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Таким чином, правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати відповідачу послуги з постачання теплової енергії, а відповідач повинен за них сплачувати в силу приписів статті 11 ЦК України. Статями 68, 162 ЖК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Положеннями статей 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 20 червня 2012 року по справі № 6-68цс12, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Судом встановлено, що відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав №35677158 від 01.10.2012 року [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №4278 від 27.10.2011 року. 22.10.2014 року між ПрАТ ««Миколаївська теплоелектроцентраль»» та [PERSON] укладений договір №245003 про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води за вказаною адресою. В опалювальних сезонах 2017-2019 позивач здійснював постачання теплової енергії до кв. [ADDRESS] , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону. Позивач надав теплову енергію за період з 01.11.2017 по 28.02.2019 на суму 9934,86 грн., за яку відповідач не сплатив, тим самим не виконав своїх зобов`язань за договором. З урахуванням перерахунку 41,83 грн., борг складає 9976,69 грн. Крім того, за період з 01.11.2017 по 28.02.2019 відповідачу нараховано 543,05 грн. інфляційних втрат та 178,78 грн. трьох відсотків річних. 11.03.2019 року на адресу [PERSON] позивачем було направлено попередження (в порядку досудового врегулювання сплати боргу) №123-ф3 з вимогою сплатити наявну заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. На вимоги вказаного попередження відповідачем, станом на 27.11.2019 року сума основного боргу за спожиту теплову енергію в сумі 9976,69 грн. погашена. В той же час, інфляційні витрати в сумі 543,05 грн. та три відсотки річних в сумі 178,78 грн. [PERSON] сплачено не було, вказана заборгованість залишається не погашеною. За такого, оскільки відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії в зв`язку із укладенням із ним договору про надання послуг, відповідно він є боржником у зобов`язальних правовідносинах. Враховуючи, що позивачем доведено заявлений у позові розмір заборгованості, який утворився через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань з оплати спожитих послуг, суд, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved