Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

Позивач у лютому 2018 р. звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 11.08.2016 приблизно о 10 год. 35 хв. по вул. С. Сосніних, 3/5 у м. Києві з вини відповідача, що керував автомобілем «Шкода» д.н.з. [NUMBER] , сталася ДТП, в результаті якої пошкоджено належний позивачу автомобіль «Шкода» д.н.з. [NUMBER] . Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 01.09.2016 [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП. На момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована в ПрАТ «СТ «Іллічівське». Вартість матеріального збитку, згідно звіту становить 14 508,49 грн. Враховуючи, що на вимогу позивача здійснити виплату страхового відшкодування, страхова компанія на момент звернення позивача до суду, виплати не здійснила, позивач просить стягнути страхове відшкодування, витрати, пов`язані з оплатою експертного дослідження в розмірі 1 000,00 грн. з відповідача, як винуватця ДТП. Крім того, зазначеною подією позивачу також завдано моральної шкоди, що полягає в душевних стражданнях, пошкодженні майна, неможливості впродовж тривалого часу отримати відшкодування, користуватись автомобілем. Розмір моральної шкоди оцінює в сумі 10 000,00 грн. Ухвалою суду від 10.04.2018 відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 63). Ухвалою суду від 10.06.2019 підготовче судове засідання закрито (а.с. 79). Позивач, представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, почилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав необгрунтованості та безпідставності позовних вимог, зазначив, що на момент скоєння ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована, а тому позивач повинен звернутись за виплатою страхового відшкодуванням до страхової компанії або МТСБУ. Відповідач не є особою, яка повинна сплачувати страхове відшкодування. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить автомобіль «Шкода» д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортних засобів (а.с. 25). 11.08.2016 о 10:35 [PERSON] , керуючи автомобілем «Шкода» д.н.з. [NUMBER] по вул. С. Сосніних, 3/5 у м. Києві, перед початком руху виконуючи поворот ліворуч при заїзді на парковку, виїхав на смугу зустрічного руху будучи неуважним та не слідкуючи за дорожньою обстановкою, здійснив зіткнення з автомобілем «Шкода» д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 01.09.2016 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, накладено адміністративне стягнення (а.с. 58-59). На момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована полісом №АЕ/8762832 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПрАТ «Київський страховий дім», терміном дії до 27.05.2017 (а.с. 20). Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «СТ Іллічівське» на підставі полісу (а.с. 19). 20.09.2016 позивач звернувся до ПрАТ «СТ Іллічівське» із заявою про виплату страхового відшкодування, внаслідок ДТП, що мала місце 11.08.2016 (а.с. 24). ПрАТ «СТ «Іллічівське» своїх зобов`язань за договором страхування не виконало, страхове відшкодування не сплатив, про що зазначено в листі від 11.07.2017 (а.с. 14-15). Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №705 від 19.02.2018, вартість матеріального збитку в результаті пошкодження, складає 14 508,49 грн. (а.с. 36-39). За виготовлення звіту позивачем сплачено 1 000,00 грн., квитанцією від 19.02.2018 (а.с. 28). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15. З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про те, що у спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищено небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди. Таким чином з відповідача, як винної особи підлягає відшкодуванню заподіяна внаслідок ДТП, шкода, розмір якої визначений у встановленому порядку в сумі 14 508,49 грн. та 1 000,00 грн. за виготовлення звіту. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди,слід зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Отже, для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів його сім`ї чи близьких родичів або у зв`язку з пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача. На підтвердження завдання моральної шкоди позивач посилається на душевні страждання, пошкодження майна, неможливості впродовж тривалого часу отримати відшкодування, користуватись автомобілем. Суд виходячи із засад розумності та справедливості, оцінюючи докази, надані позивачем в обґрунтування спричинення останньому моральних страждань, вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення моральної шкоди частково, а саме, в розмірі 2 000,00 грн. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги від 19.02.2018. За надання правничої допомоги позивач сплатив 1200 грн. 00 коп. (а.с. 6-10). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійну правову допомогу у розмірі 1200 грн. 00 коп. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачем відповідно до ст. 81 ЦПК України доведено ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial