Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Представник [PERSON], який діє в інтересах позивача, звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], просив суд, з урахуванням уточненого позову, вселити позивача у квартиру [ADDRESS], визнати [PERSON] членом сім'ї наймача квартири [ADDRESS], зобов'язати Сектор громадянства та імміграції фізичних осіб Солом'янського РВ ПМУ УМВС України в м. Києві зареєструвати за постійним місцем проживання за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 1992 року позивач перебував у шлюбі з [PERSON], яка нині померла. [PERSON] є її сином. Після смерті дружини позивач залишився проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS], де і мешкав до 3 липня 2014 року, але відповідач 3 липня 2014 року поки позивач знаходився на лікуванні в Іспанії виламав замок та зайшов у квартиру, поміняв всі замки та не надав йому дублікатів ключів. Відзначено, що незважаючи на те, що протягом трьох років позивач оплачував всі комунальні послуги та приймав участь у всіх загально прибудинкових заходах, але відповідач не навідувався з 2012 року в цій квартирі. Позивач також зазначив, що на даний час змушений тимчасово проживати у сусідів, тому що за місцем його реєстрації [ADDRESS] мешкає його стара мати, яка дуже хвора та не можливо там жити. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги з уточненням підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, при цьому надав письмові заперечення на позов, де зазначено, що квартира [ADDRESS] належить відповідачу на праві власності на підставі договору про розподіл спадкового майна від 17 січня 2011 року, а отже, відповідач є власником даної квартири, а не наймачем, та вважає, що посилання позивача на положення ст.64 ЖК Української РСР є хибними та такими, що не підлягають застосуванню у даних правовідносинах. Крім того, позивач з відповідачем не проживають спільно та не пов'язані спільним побутом, тим паче у них відсутні взаємні права і обов'язки. Відповідач жодним чином не визнає позивача членом своєї сім'ї та заперечує проти такого твердження. Відзначено, що на підтвердження оплати позивачем комунальних послуг до заяви про уточнення позовних вимог додаються копії рахунків на сплату за житлово-комунальні та інші послуги. Однак, відповідач вважає, що дані рахунки самі по собі жодним чином не свідчать про оплату позивачем комунальних послуг, а лише зазначають вартість, тому є не належними та не допустимими доказами по даній справі. Тим паче, жодним чином не вказують на право користування позивача квартирою [ADDRESS] та право вселення до неї. Більше того, у відповідача є інформація щодо наявності зареєстрованого за позивачем нерухомого майна, зокрема житлових приміщень. А твердження позивача щодо відсутності у нього приміщення для проживання є таким, що не відповідає дійсності та вказує на неповагу до суду. За таких обставин, на думку відповідача, слід відмовити повністю у задоволенню позову позивача. Суд вислухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що з 08 травня 1992 року [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, актовий запис №341. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис №422. [PERSON] після смерті [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], посвідчене 17.01.2011 державним нотаріусом 9 КДНК [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №2-40, а також отримав свідоцтво про право на спадщину на ? частину грошових вкладів, посвідчене 17.01.2011 державним нотаріусом 9 КДНК [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №2-45, та отримав свідоцтво про право на спадщину на ? частину автомобіля «Мерседес-Бенз», посвідчене 17.01.2011 державним нотаріусом 9 КДНК [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №2-44. В подальшому, згідно договору про розподіл спадкового майна після смерті [PERSON], укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 17.01.2011 державним нотаріусом 9 КДНК [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №2-51, [PERSON] переходять на праві власності: гараж [ADDRESS]; автомобіль марки «Мітсубіші», випуск 2006 року, реєстраційний номер [NUMBER]; грошові вклади з відповідними відсотками та грошовими компенсаціями, що знаходяться у відділенні №63 ВАТ «ВіЕйБі Банк» м. Києва на рахунках [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], а до [PERSON] перейшло право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], автомобіль марки «Мерседес-Бенз», випуск 2002 року, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно довідки ЖБК «Колос» №39 від 04.07.2014 [PERSON] з дня реєстрації шлюбу з [PERSON] і по день її смерті [INFO], постійно проживав з нею в її квартирі за адресою: [ADDRESS]. Матеріали справи містять копії рахунків по сплату за житлово-комунальні та нші послуги квартири за адресою: [ADDRESS], де прізвище платника значиться [PERSON] Крім того, наявна довідка ЖБК «Колос» №42 від 11.07.2014, згідно якої [PERSON] проживаючи за адресою: [ADDRESS], останні 7 років вчасно сплачував за комунальні послуги і утримання будинку і прибудинкової території і заборгованості не мав і не має на теперішній час. Згідно довідки ЖБК «Колос» вх.№45 від 21.07.2014 [PERSON] дійсно проживає та не прописаний в [ADDRESS]; особистий рахунок значиться за [PERSON] Також у довідці зазначено, що у вказаній квартирі зареєстровані та не проживають [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] В судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили доводи позивача про обставини, що [PERSON] змінив замки вхідних дверей та не надає доступу до спірної квартири. Крім того, в ході розгляду справи позивач [PERSON] надав пояснення по справі, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст.384-385 КК України, однак суд не приймає до уваги його покази як свідка по справі, так як він є зацікавленою особою в результаті розгляду справи. Відповідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст.319 ЦК України). Судом беззаперечно встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами по справі, що власником спірної квартири є відповідач [PERSON] Згідно ЖК Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За змістом ст.64 ЖК Української РСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Як роз'яснено у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Судом також встановлено, що сторони по справі разом не проживали та не проживають разом, не пов'язані спільним побутом, у них відсутні взаємні права і обов'язки. Крім того, відповідач жодним чином не визнає позивача членом своєї сім'ї та заперечує проти такого твердження. Згідно зі ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи все вище вказане, з урахуванням наявних на даний час у справі доказів суд приходить до висновку, що позивач не є членом сім'ї відповідача, а також відповідач не є наймачем, а власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а тому позовні вимоги про визнання [PERSON] членом сім'ї наймача квартири [ADDRESS] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, сторона позивача також посилається на те, що відповідач змінив замки на вхідних дверях у квартиру, проте надати ключі від вхідних дверей відмовляється, чим порушує право позивача на проживання у спірній квартирі. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Такий захист може бути здійснений шляхом припинення дії, яка порушує право. Суд діє в даному випадку відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що право позивача відповідачем не порушено, так як позивач не є власником або співвласником спірної квартири, не є членом сімї власника квартири, крім того, між сторонами по справі було укладено договір про розподіл спадкового майна, де вони досягли згоди щодо всіх істотних умов, а отже, позовні вимоги щодо вселення до спірної квартири та щодо реєстрації за адресою: [ADDRESS] є такими, що не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed