Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

ПрАТ «Страхова група «ТАС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 18 березня 2016 року між ПрАТ «Страхова група «ТАС» та [PERSON] було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпеченим транспортним засобом є ВАЗ державний номер Л 50783 ЗП. 19 грудня 2016 року о 03-00 годині по пров. Запорізькому в м. Бердянську відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ, державний номер [NUMBER], здійснив зіткнення з перешкодою вїзні ворота до буд № 1 по пров. Запорізькому. Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 лютого 2017 року відповідача визнано винним у скоєнні ДТП. Пошкоджений автомобіль ВАЗ, державний номер [NUMBER], був застрахований ПрАТ «Страхова група «ТАС» у відповідності з договором страхування транспортного засобу. Випадок було визнано страховим та виплачено [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 10866,90 грн. На підставі зазначеного просило стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова група «ТАС» сплачене страхове відшкодування у розмірі 10866,90 грн. та судовий збір у розмірі 1600 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, згідно якої просив позов задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлений про дату та час розгляду справи належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Згідно із ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані в силу\~ст. 60 ЦПК України\~докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» та ст. 979 Цивільного кодексу України, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Страховим випадком, за умовами ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлена у межах вартості на момент укладення договору. За приписами ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Ця норма кореспондується зі ст. 27 Закону України «Про страхування», згідно з якою до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання та створює підвищену небезпеку. Статтею 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 22 ЦК України збитками, зокрема, є витрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктами 9.1, 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до п. 12.1. статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що 19 грудня 2016 року о 03-00 годині по пров. Запорізькому в м. Бердянську відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ, державний номер [NUMBER], здійснив зіткнення з перешкодою вїзні ворота до буд № 1 по пров. Запорізькому, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 лютого 2017 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушень, передбачених ст.ст. 130, 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу 10200 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік. Транспортний засіб ВАЗ, державний номерний знак [NUMBER], застрахований відповідно договору страхування транспортного засобу № АЕ/5538597 від 18 березня 2016 року, укладеного між [PERSON] та ПрАТ «Струхова група «ТАС» з франшизою 2000 грн. Випадок було визнано страховим, позивачем на підставі страхового акту № 1727р/08/17 від 25 січня 2017 року визначено розмір матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки ВАЗ/2106, державний номерний знак [NUMBER] та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 10866,90 грн. в розмірі вартості відновлювального ремонту воріт (з урахуванням франшизи в сумі 2000 грн.). Відповідно до платіжного доручення № 3237 від 27 січня 2017 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» на имя [PERSON] перераховано 10866,90 грн. страхового відшкодування відповідно до договору страхування транспортного засобу. Згідно зі ст. ст. 22, 1166, 1187, 1191,1194 ЦК України відшкодування може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду. Отже, до страховика право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, перейшло в межах вказаної суми, що складає фактичні витрати страхової компанії. У відповідності до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved