Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

позивач та його представник уточнили позовні та просять суд ухвалити рішення, яким поновити [PERSON] на роботі слюсаря-ремонтника 5-го розряду ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» та стягнути на його користь з ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» середню заробітну плату за час вимушеного прогулу із розрахунку 217 гривень 20 копійок за один робочий день починаючи з 14 травня 2015 року і по дату ухвалення рішення, поклавши у відповідності до ст.237 КЗпП України матеріальну відповідальність за цю шкоду на голову правління ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» [PERSON] - третю особу по справі, а також просять стягнути на користь позивача з ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» моральну шкоду в сумі 10 000 гривень і відповідно до ст.235 КЗпП України рішення суду в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання посилаючись на те, що позивач працював з 1 лютого 2012 року у ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» слюсарем-ремонтником 5-го розряду за безстроковим трудовим договором. 14 травня 2015 року наказом голови правління ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» [PERSON] №48-ос позивача було звільнено з роботи з посиланням на п.4 ст.40 КЗпП України, з мотивів ніби то вчиненого ним прогулу без поважних причин. Того ж дня позивачу було видано трудову книжку. Вказаному наказу передували наступні події: 4 травня 2015 року службою охорони ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» на прохідній підприємства позивачу було запропоновано пройти тест на вміст алкоголю в крові, оскільки у працівників служби охорони виникли підозри з цього приводу. Він на цей тест погодився, оскільки був впевнений в своєму тверезому стані. Працівники служби охорони запропонували продути тестер на зразок того, які використовуються працівниками державної автоінспекції. При цьому тестер не був запакований взагалі. Тобто, пересвідчитись в тому, що цей тестер придатний для визначення стану алкогольного сп'яніння, строк його придатності, сертифікацію, тощо, не було ніякої можливості. Не зважаючи на це він продув даний тестер і той показав ніби то наявність у позивача стану алкогольного сп'яніння. Після цього вони прослідували до медичного пункту ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів», де медичним працівником було складено акт про стан сп'яніння [PERSON], не зважаючи на його заперечення. Ніяких інших досліджень, крім продувки тестера на прохідній а ні працівниками служби охорони, а ні медичним працівником не проводились. При цьому працівниками служби охорони в позивача того ж дня, тобто 4 травня 2015 року було вилучено пропуск на територію підприємства. Будучи не згідним з такими діями посадових осіб ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» позивач того ж таки дня о 14 год. 30 хв. звернувся до Звенигородської центральної районної лікарні з метою визначити наявність чи відсутність у нього стану алкогольного сп'яніння. І в результаті належним чином проведених досліджень алкоголю в його крові не було виявлено взагалі, ознак сп'яніння не виявлено, про що видано висновок від 04 травня 2015 року №106. Однак, попри це, керівником ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» даний факт був проігнорований, його особистий візит до генерального директора товариства [PERSON] був безрезультатним. Натомість починаючи з наступного дня, позивача перестали допускати на територію підприємства, у зв'язку з чим він не міг виконувати покладені на нього за трудовим договором обов'язки. Тому він 07 травня 2015 року в письмовій формі звернувся до голови правління та голови профспілкової організації ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» із заявою, у якій він повідомляв про не допуск до робочого місця без пояснення причин та просив припинити порушення вимог законодавства та його права на працю, гарантованого Конституцією України. Копія цієї заяви була направлена Звенигородському міжрайонному прокурору. Будь-які відповіді на вказану заяву він від керівництва та від профспілки не отримав до цього часу. А від прокурора надійшла копія супровідного листа, яким його заява була переадресована начальнику Звенигородського РВ (з обслуговування Звенигородського району та м. Ватутіне) УМВС України в Черкаській області. Таким чином і його право на звернення та відповідний правовий захист порушених прав були проігноровані як роботодавцем, так і органами, призначенням яких є захист працівників від свавілля та беззаконня - профспілковою організацією та прокуратурою. Питання про його звільнення та засідання первинної профспілкової організації керівництвом підприємства не виносилось, дозволу на його звільнення не надавалось, чим допущено грубе порушення вимог ст.43 КЗпП України. В усякому випадку йому про таке засідання не повідомлялось, про будь-які рішення профспілкових органів стосовно нього також до його відому не доводилось. Таким чином, його було звільнено за прогули, які стались завдяки спрямованим діям працівників служби охорони ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів», які не допускали його на територію підприємства і перешкоджали йому у виконанні його обов'язків за трудовим договором, з відому керівництва підприємства, а можливо і прямої вказівки ці незаконні дії вчинялись. Позивач вважає, що незаконними діями керівництва ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» йому причинена моральна шкода, яка полягає у негативних душевних переживаннях викликаних несправедливістю щодо нього, втратою роботи, що змусило його суттєво змінити звичний для нього спосіб життя, оскільки він був позбавлений засобів до існування, впевненості у майбутньому. Нанесену йому моральну шкоду він вважає виміряти не можливо, однак сума в розмірі 10000 гривень буде справедливою сатисфакцією за його страждання. Оскільки позивач вважає своє звільнення з роботи незаконним він і змушений був звернутися до суду. Представник відповідача позовні вимоги позивача не визнала повністю і просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Наведенні позивачем та його представником факти не відповідать дійсності. Позивач сам створив ситуацію використовуючи неправдиві факти, паплюжачи репутацію як підприємства так і самого керівництва підприємства, продовжує запевняти всих, що керівництво підприємства нанесло йому образу та навмисно звільнило. Третя особа по справі [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просить суд розглянути дану справу у його відсутності. Позовні вимоги позивача не визнав повністю і просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, які не заперечують проти розгляду справи у відсутності третьої особи [PERSON] та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що дійсно [PERSON] з 1 лютого 2012 року працював в ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» слюсарем-ремонтником 5-го розряду, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.7-8). 14 травня 2015 року наказом голови правління ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» [PERSON] №48-ос позивача було звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, з мотивів ніби то вчиненого ним прогулу без поважних причин 12 та 13 травня 2015 року про що свідчить копія наказу (а.с.5). Як було встановлено в ході судового розгляду наказу про звільнення передували наступні події. 4 травня 2015 року службою охорони ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» позивачу було запропоновано пройти тест на вміст алкоголю в крові, тестер був не запакований взагалі, тобто пересвідчитьсь, що цей тестер придатний для визначення стану алкогольного сп'яніння не було ні якої можливості. Не зважаючи на це позивач продув даний тестер і той показав ніби то наявність у позивача стану алкогольного сп'яніння. Після цього вони прослідували до медичного пункту ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів», де медичним працівником було складено акт про стан сп'яніння [PERSON], не зважаючи на його заперечення. Ніяких інших досліджень, крім продувки тестера на прохідній а ні працівниками служби охорони, а ні медичним працівником не проводились. При цьому працівниками служби охорони в позивача того ж дня, тобто 4 травня 2015 року було вилучено пропуск на територію підприємства. Будучи не згідним з такими діями посадових осіб ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» позивач того ж таки дня о 14 год. 30 хв. звернувся до Звенигородської центральної районної лікарні з метою визначити наявність чи відсутність стану алкогольного сп'яніння. І в результаті належним чином проведених досліджень алкоголю в його крові не було виявлено взагалі, ознак сп'яніння не виявлено, про що видано висновок від 04.05.2015 року №106 (а.с.6). 7 травня 2015 року позивач в письмовій формі звернувся до голови правління та голови профспілкової організації ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів», Звенигородського міжрайонного прокурора із заявою, у якій він повідомляв про не допуск його починаючи з 05 травня 2015 року до робочого місця без пояснення причин та просив припинити порушення вимог законодавства та його права на працю, гарантованого Конституцією України, що підтверджується копією заяви (а.с.9) та копією рекомендованого повідомлення (а.с.10). Ні яких відповідей на своє звернення позивач не отримав і на даний час. Ніяких пояснень у нього з приводу даних подій у нього ніхто не відбирав. А 14 травня 2015 року позивача було звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України та видана трудова книжка. Вказані обставини і змусили позивача звернутися до суду з даним позовом. Наведені обставини підтверджуються поясненнями сторін та письмовими доказами, що були досліджені судом під час розгляду справи. Відповідно до ст.ст.3,15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових земельних, сімейних трудових відносин. Відповідно до ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Частиною 1 ст.43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав передбачених п.4 ст.40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного суду України, викладених у п.22,24 постанови від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визначається відсутність працівника на роботі, як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Відсутністю на роботі є знаходження працівника поза територією підприємства або об'єкта, де він відповідно до трудових обов'язків повинен виконувати доручену роботу. Оскільки здійснення прогулу є дисциплінарним порушенням власником підприємства або уповноваженим органом на працівника може бути накладено дисциплінарне стягнення, а саме догана або звільнення з роботи. Відповідно до вимог ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. При цьому необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.4 ст.40 КЗпП України. Як було встановлено в ході судового розгляду, підставою для звільнення послужило відсутність позивача на роботі в період 12 і 13 травня 2015 року. Даний факт задокументований відповідачем актами про відсутність на роботі [PERSON] від 12 та 13 травня 2015 року (а.с.63,64). Події які відбувалися 04 травня 2015 року відносно [PERSON] залишилися по за увагою керівництва ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів, первинної профспілкової організації та Звенигородського міжрайонного прокурора. З'ясування поважності чи неповажності причин відсутності позивача на роботі шляхом витребування письмового пояснення відповідачем не проводилось. Належних доказів тому, що позивач мав можливість без відібраного пропуску, законно потрапити на територію підприємства відповідно до діючих інструкцій, а цього не зробив безпричинно суду представником відповідача не надано. Відповідно до вимог ст.43 КЗпП України якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового працівника) в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Незважаючи на те, що первинна профспілкова організація ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» на своєму засіданні 20 липня 2015 року розглянула подання адміністрації ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» та надала згоду на звільнення [PERSON] згідно п.4 ст.40 КЗпП України, однак суд вважає, що в судовому засіданні було встановлено, що відповідачем по справі грубо порушений порядок звільнення позивача з роботи. З урахуванням викладеного суд вважає, за необхідне поновити позивача на роботі слюсара-ремонтника 5-го розряду ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів». Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує вимоги про сплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до вимог ст.237 КЗпП України суд покладає на службову особу вину в незаконному звільненні, обов'язок покрити шкоду заподіяну підприємству у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, коли звільнення здійснено з порушенням закону. Середня заробітна плата позивача згідно довідки відповідача №219 від 24 червня 2015 року (а.с.75) складає 217 гривень 20 копійок за один робочий день. Таким чином на користь позивача з ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» необхідно стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу з 14 травня 2015 року по 23 липня 2015 року по день ухвалення рішення про поновлення на роботі 10642 (десять тисяч шістсот сорок два) гривні 80 копійок із проведенням відповідних утримань із заробітної плати. З розрахунку 49 робочих днів відповідно до графіка роботи №19 механічної служби ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» (а.с.52) х 217 гривень 20 копійок. Також суд вважає, що незаконними діями відповідача позивачу завдана моральна шкода. Порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди суд вважає підлягають до часткового задоволення. Суд стягує з відповідача на користь позивача 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень у відшкодування заподіяної моральної шкоди. Суд вважає, що така сума буде відповідати тим моральним стражданням яких зазнав позивач. Відповідно до вимог ст.88 ч.3 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому суд вважає за необхідне стягнути ПАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок судового збору в дохід держави. На підставі наведеного та ст.ст. 36, 40, 43, 147, 148, 149, 221,232, 233, 235, 237, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, Конституції України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів, Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності» та

Outcome: partial