Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») предявив в суд позов до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що 22 січня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено договір кредитну № 770/42-1-07, відповідно до якого останній отримав грошові кошти в сумі 29'999 дол. США із сплатою 13 % річних, з кінцевим терміном погашення боргу до 05 січня 2022 року. [PERSON] виступила поручителем за даним правочином, відповідно до договору поруки № 770/43-9-07 від 22 січня 2007 року. Своїх кредитних зобовязань перед позивачем [PERSON] належним чином не виконує, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, котра станом на 12 квітня 2016 року становить 447'332,31 грн. з яких: 14'499,96 дол. США, що еквівалентно 370'763,97 грн. тіло кредиту; 1'510,26 дол. США, що еквівалентно 38'618,25 грн. відсотки за користування кредитними коштами; 24'346,02 грн. пеня за прострочення сплати кредиту; 13'604,07 грн. пеня за прострочення сплати нарахованих процентів за користування кредитом. Цю заборгованість позивач просить стягнути з [PERSON], як боржника та [PERSON], як особи, котра поручилась за належне виконання ним своїх кредитних зобовязань. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з підстав, викладених у письмових заперечення від 06 червня 2016 року. У них вказано, що [PERSON] вважає кредитний договір № 770/42-1-07 від 22 січня 2007 року неукладеним, оскільки сторонами не досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору, а саме: щодо валюти у якій видано кредит. Посилається на те, що заява на видачу готівки № 5236 від 23 січня 2007 року є фальшивим документом та не може братись до уваги судом. Не відповідає вимогам закону і наданий позивачем розрахунок заборгованості. Банком порушено умови Генеральної ліцензії, наданої Національним Банком України. Окрім цього зазначає, що номер рахунку, вказаний у заяві на видачу готівки, не є рахунком клієнта, а тому він не міг ініціювати з нього видачу коштів. [PERSON] у судове засідання не зявилась, забезпечивши явку свого представника [PERSON], котрий проти задоволення позову заперечив та пояснив, що вважає вимоги про стягнення коштів з [PERSON] необґрунтованими, а саму поруку припиненою ще у червні 2015 року. 23 червня 2016 року [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], подав зустрічний позов до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору № 770/42-1-07 від 22 січня 2007 року. В обґрунтування цих вимог зазначає, що на момент укладення вказаного правочину у банку була відсутня Генеральна ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями, а тому [PERSON] не могло бути видано кредит у іноземній валюті. Також зазначає, що сторонами не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. Визначена у договорі умова, щодо погашення кредиту, шляхом зарахування коштів на рахунки, відмінні від поточного рахунку клієнта є, знову ж таки, порушенням Генеральної ліцензії банку. Також позивачем було порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та перед укладенням вказаного кредитного договору [PERSON] не надано відомостей щодо обсягу дієздатності кредитодавця та введено його в оману щодо наявності у банку права проведення операцій з готівкою у іноземній валюті. Представник позивача проти задоволення зустрічного позову заперечив, пославшись на пропуск відповідачем строку позовної давності. Заслухавши пояснення учасників справи, повно та об'єктивно дослідивши письмові докази у справі та висновки експертів, суд прийшов до переконання, що первісний позов слід задовольнити частково, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з огляду на наступне. 22 січня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір кредиту № 770/42-1-07 (далі Кредитний договір). Згідно норм частини 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до частини 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до умов Кредитного договору позивач зобовязався надати [PERSON] грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, у сумі 29'999 дол. США, зі сплатою 13 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 05 січня 2022 року. Пунктом 1.1. Кредитного договору визначено, що погашення кредиту буде здійснюватись рівними частками в розмірі 166,66 дол. США згідно графіку, не пізніше 05 числа кожного місяця. Відповідно до пунктів 2.1 та 1.2 сторони погодили, що надання кредиту здійснюється шляхом видачі [PERSON] готівкових грошей з наступною їх конвертацією (обміном) через операційну касу позивача в гривні та прийняття суми для перерахунку на фінансування будівництва житла, відповідно до договору дольової участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку по вул. Корольова, 10а, в м. Тернополі від 29 грудня 2005 року, що укладений між [PERSON] та ПМП «Тернопільська фірма «Будівельник». Згідно з пунктом 2.4 Кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день місяця без урахування останнього робочого та послідуючих неробочих днів місяця, проценти нараховуються з розрахунку факт/360. Пунктом 3.3.6 Кредитного договору встановлено, що [PERSON] зобов'язаний суворо дотримуватись положень цього договору, а також договорів визначених в пункті 1.3 цього договору. Відповідно до пункту 3.3.8 Кредитного договору [PERSON] зобов'язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному пунктами 2.4, 2.5 цього договору. Згідно з пунктом 3.3.9 Кредитного договору [PERSON] зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати Кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному пунктом 1.1. цього договору. Позивач виконав умови Кредитного договору в частині надання коштів, що стверджується заявою на видачу готівки № 5236 від 23 січня 2007 року, відповідно до якої [PERSON] було видно усю суму кредиту, тобто 29'999 дол. США. Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судово-потчеркознавчої та судово-технічної експертизи документів № 633/634/17-22 від 29 вересня 2017 року, підпис у вказаній заяві на видачу готівки вчинений [PERSON], а отже сумніватись у тому, що грошові кошти ним отримані не приходиться. Відповідач же неналежно виконує умови Кредитного договору в частині повернення кредитних коштів у визначеному сторонами розмірі та згідно графіка. Внаслідок такого неналежного виконання у [PERSON] утворилась заборгованість, котра, станом на 12 квітня 2016 року становить 447'332,31 грн. і складається з: -14'499,96 дол. США, що еквівалентно 370'763,97 грн. тіла кредиту; -1'510,26 дол. США, що еквівалентно 38'618,25 грн. відсотків за користування кредитними коштами; -24'346,02 грн. пені за прострочення сплати кредиту; -13'604,07 грн. пені за прострочення сплати нарахованих процентів за користування кредитом. Відповідно до частини 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Отже, у даному випадку [PERSON] прострочив зобовязання за Кредитним договором. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. (частина 2 ст. 612 ЦК України) Окрім цього, відповідно до пункту 4.5 Кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) [PERSON] обов'язків, визначених пунктами 3.3.7. 3.3.8 цього договору, протягом більше 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, [PERSON] зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таких свої зобовязань [PERSON] не виконав та кредиту не погасив. Таким чином, має місце порушення прав позивача з вини [PERSON], котрі підлягають захисту шляхом стягнення з нього в користь банку суми заборгованості, котра складається з тіла кредиту, відсотків за користування коштами та пені. Щодо стягнення пені, то ці вимоги слід задовольнити частково з огляду з наступні міркування. У відповідності до пункту 4.2. Кредитного договору у разі прострочення [PERSON] терміну сплати процентів, визначених пунктом 2.4. цього договору, комісій передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених пунктами 1.1., 2.6.3, 3.2.3., 4.4, 5.4 цього договору він сплачує позивачу пеню в розмірі одного проценту від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період. Згідно з частиною 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до частини 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. (ч. 3 ст. 551 ЦК України) Врахувавши обставинами справи, розмір боргу за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними коштами, той обєм кредитних коштів, котрий був повернутий [PERSON] добровільно в процесі виконання Кредитного договору, суд вважає, що нарахована позивачем сума пені значно перевищує розмір його збитків, а тому її слід зменшити до 5'000 грн. При вирішенні питання про стягнення заборгованості за Кредитним договором з [PERSON] суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Частиною 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між позивачем, [PERSON] та [PERSON] (далі Поручитель) було укладено договір поруки № 770/43-9-07 від 22 січня 2007 року (далі Договір поруки). Відповідно до п. 1.1 цього договору Поручитель зобовязалась перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобовязань, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкції (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбаченому Кредитним договором. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. (ч. 1 ст. 543 ЦК України) Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. (частина перша ст. 553 ЦК України) У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. (частини 1, 2 ст. 554 ЦК України) Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. (частина 1 ст. 252 ЦК України) Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. (статті 251, 252 ЦК України) Сторони даного спору не погодили у Договорі поруки строку, після закінчення якого вона припиняється, а отже така обставина матиме місце протягом шести місяців, якщо від дня настання строку виконання основного зобов'язання кредитор не пред'явить вимоги до поручителя. Кредитним договором передбачено, що кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту є 05 січня 2022 року. Водночас, як уже зазначалось вище, пунктом 4.5 Кредитного договору визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) [PERSON] обов'язків, визначених пунктами 3.3.7. 3.3.8 цього договору, протягом більше 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, [PERSON] зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Така домовленість сторін відповідає вимогам частини 2 ст. 1050 ЦК України, де визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, сторони Кредитного договору дійшли домовленості, що кінцевий строк виконання зобовязання не є абсолютним і може змінитись в результаті невиконання (неналежного виконання) [PERSON] своїх зобовязань. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості останній платіж по погашенню боргу за Кредитним договором [PERSON] було здійснено 30 жовтня 2014 року. Після цієї дати [PERSON] більше шістдесяти днів не виконував зобовязань, визначених пунктами 3.3.8, 3.3.9 Кредитного договору, отже строк користування кредитом вважається таким, що сплинув (строк виконання основного зобовязання настав), і у позивача виникло право вимагати погашення кредиту в повному обсязі та сплати інших платежів як від боржника так і від поручителя. З такою вимогою до [PERSON] позивач звернувся лише 19 жовтня 2015 року, а отримала вона її 02 листопада 2015 року (т. 1 а.с. 9), тобто після закінчення шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а тому порука вважається припиненою. Саме тому у задоволенні вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] слід відмовити. Спростовуючи доводи представника [PERSON], щодо безпідставності позовних вимог суд зазначає наступне. Справді, у пунктах 1.1 та 2.1 Кредитного договору містяться різні відомості щодо валюти кредитування. Представник відповідача пояснив таку відмінність технічною опискою. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. (ст. 626 ЦК України) Згідно з частиною 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (частина 1 ст. 628 ЦК України) Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, судом уже встановлено, що кредитні кошти були видані [PERSON] у доларах США. Жодних заперечень щодо цього у нього не було. Більше того, певний проміжок часу, останній виконував свої зобовязання за Кредитним договором та вносив кошти на рахунок позивача у доларах США, отже чітко усвідомлював у якій валюті слід виконувати умови цього договору. Вказані обставини свідчать про те, що сторони Кредитного договору належним чином погодили усі істотні умови цього правочину, зокрема і щодо валюти кредитування, а посилання представника [PERSON] на зворотнє є безпідставними, оскільки не відповідають реальним обставинам справи. Неспроможними є і посилання представника [PERSON] на фальшивість та невідповідність вимогам закону заяви на видачу готівки № 5236 від 23 січня 2007 року, розрахунку заборгованості, процедури видачі коштів з невідповідних рахунків банку, та порушення позивачем умов Генеральної ліцензії, оскільки вони не доведені відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України.

Outcome: partial