Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Потерпіла [PERSON] у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014240110000299, про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внаслідок якого її брат [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили його смерть, звернулася з позовом, заявивши остаточну вимогу стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 29676,37 грн. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що понесені нею витрати повинні відшкодувати [PERSON], як винуватець смерті брата в ДТП, та [PERSON], як власник транспортного засобу, який є джерелом підвищеної небезпеки. Матеріальна шкода полягає у витратах на придбання труни на суму 1635 грн., послугах катафалку на суму 490 грн., проведення поминального обіду на суму 5600 грн., послугах бальзамування на суму 400 грн., витратах на панахиду в сумі 300 грн., винагорода церковному хору в сумі 100 грн., послугах з перевезення людей з цвинтаря до кафе в сумі 350 грн., витратах на пальне на перевезення до лікарні, міліції, моргу м. Хмельницький, перевезення тіла в село, доставці труни в сумі 1000 грн., а також витратах на придбання пам'ятника в сумі 15800 грн. Третя особа [PERSON] звернувся з самостійним позовом до [PERSON] та [PERSON], заявивши самостійну вимогу стягнути з кожного з них на свою користь по 500000 грн. моральної шкоди, завданої йому смертю сина [PERSON] внаслідок ДТП, винуватцем якої є [PERSON], а [PERSON] - власником транспортного засобу, яким керував [PERSON] Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що він змушений був пережити жахливу та передчасну смерть сина, що призвело до моральних страждань, змінився його нормальний ритм життя, він втратив звичні життєві зв'язки і по теперішній час не може змиритися з тим, що дитини немає з ним, через душевні страждання постійно перебуває в стресовому стані, у нього порушився режим сну. В ході судового розгляду позивач та її представник, який також є представником третьої особи [PERSON], позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовних заявах. [PERSON] додатково пояснила, що їй стало відомо, що після падіння брата вранці, близько 12 год. до нього додому заїжджала бригада «Швидкої допомоги», яка була в селі за викликом до однієї дитини, батько якої попросив оглянути також і [PERSON], який впав з причепа. Працівники «Швидкої» брата оглянули, ввели укол анальгіну та димедролу, але не госпіталізували, оскільки він перебував у свідомості. Брат був госпіталізований уже близько 16 години іншою бригадою, яка приїхала до нього за викликом. Зазначила, що самостійно купувала ліки та інші засоби, які призначав лікар, однак лікування не допомогло, після смерті брата несла витрати по його похованню. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] надала письмові заперечення проти позову [PERSON], згідно яких просить повністю відмовити в задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження витрат на придбання ліків за призначенням лікаря, відсутні відомості про перелік ліків за призначенням та придбані за власний рахунок, а у фіскальних чеках відсутні назви препаратів за наявності лише назви виду певних ліків, що не дає можливості встановити факт їх придбання для лікування саме [PERSON], а не іншої сторонньої особи. Накладна № 58 від [INFO] р. на суму 1635 грн. про придбання труни, хреста та вінка не являється розрахунковим документом та не підтверджує оплату товару в силу ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення про форму та зміст розрахункових документів, затверджених Наказом ДПА України від 01 грудня 2000 р. № 614, та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ від 15 грудня 2004 р. № 637, у зв'язку з чим ця сума не підлягає стягненню. Представник відповідача зазначає, що витрати на придбання пам'ятника в сумі 15600 грн. також не підлягають стягненню, оскільки згідно ч. 1 ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, тобто можуть бути відшкодовані витрати саме на встановлення, а не на придбання пам'ятника, які просить стягнути позивач. Крім того, вартість пам'ятника перевищує граничну вартість стандартних пам'ятників і огорож у Хмельницькій області, визначеній у 2500 грн. згідно Постанови правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 жовтня 2008 року № 45 «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» (далі -Постанова № 45), яка за аналогією законодавства підлягає до застосування у даних умовах. Представник відповідача також вважає, що поминальний обід, відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», не входить до обряду поховання, тому витрати на нього не належать до витрат на поховання, в зв'язку з цим здійснені позивачем витрати на поминальний обід в сумі 5600 грн. не підлягають відшкодуванню. Представник відповідача вважає обґрунтованою лише здійснення витрат позивача на авто послуги на поховання в сумі 490 грн., які покриваються добровільно сплаченою [PERSON] сумою в 2000 грн. Представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано до суду письмове заперечення, згідно якого просить відмовити у позові, посилаючись на те, що [PERSON] було надано синові [PERSON] мотоблок для проведення польових робіт за допомогою прилаштованих грабель, а вже сам [PERSON] самовільно приладнав причіп, який зберігався окремо, та разом з покійним [PERSON] перевозив солому. Таким чином, [PERSON] не був володільцем мотоблоку з причепом, із його володіння мотоблок вибув в стані, придатному для використання як сільськогосподарської техніки за відсутності можливості перевозити вантаж або пасажирів. При цьому [PERSON] правомірно заволодів мотоблоком, який є сільськогосподарською технікою, отримання права на керування яким не передбачено, заволодіння мотоблоком не було спричинене недбалістю власника. Крім того, вважає, що заявлена сума моральної шкоди до [PERSON] та [PERSON] є завищеною та неспівмірною із завданими втратами немайнового характеру, позивачем не надано доказів на підтвердження розміру моральної шкоди в зазначеній сумі, а запропонована ним методика розрахунку шкоди не закріплена в жодному нормативно-правовому акті. В ході судового розгляду відповідач [PERSON] позовних вимог не визнав та пояснив, що вранці доручив своєму синові [PERSON] згорнути солому на розташованому неподалік полі за допомогою грабель, які прикріплені до мотоблока, також попросив [PERSON] допомогти синові здійснити ці роботи, так як [PERSON] допомагає мешканцям села в різних сільськогосподарських роботах, після чого пішов на роботу. Мотоблок стояв в гаражі разом з граблями, причіп до нього був у іншому гаражі, ключ від якого зберігався в хаті у тумбочці. Приблизно о 7 чи 7.30 год. до нього зателефонував син та повідомив, що [PERSON] впав з причепа, тому відразу ж приїхав на місце події на велосипеді, де побачив [PERSON], який лежав на землі. Син відразу ж побіг до проживаючого по сусідству [PERSON] та приніс води. [PERSON] зателефонував на «Швидку допомогу», але там відповіли, що потрібно телефонувати до іншого відділення, але більше не телефонували, оскільки [PERSON] прийшов до свідомості. Син поїхав мотоблоком додому, а вони разом з [PERSON] пішли додому, по дорозі [PERSON] заперечував проти необхідності виклику швидкої. Пізніше зайшов до [PERSON] додому, де [PERSON] та його батько спали. Відповідач [PERSON] позовних вимог не визнав та пояснив, що вранці його розбудив батько, щоб на полі згорнути солому, в чому йому допоможе [PERSON], після чого батько поїхав на роботу. Для цього приєднав до мотоблока причіп, в який поклав граблі та поїхали у поле. Солому згортали за допомогою приєднаних до мотоблока спеціальних граблів, після чого граблі поклали на дно причепа, завантажили у нього солому висотою близько 2 метрів, стягнути мотузкою та поїхали додому. Сергій, незважаючи на його заперечення, виліз на солому та їхав там. Проїжджаючи вулицею почув, як щось упало. Зупинившись побачив, що з соломи упав [PERSON] та лежав на дорозі, тому відразу ж зателефонував батькові та побіг до [PERSON], який проживав поряд, в якого набрав води. [PERSON] з його мобільного телефону зателефонував на «Швидку допомогу», але там повідомили, що він додзвонився на станцію в с. Наркевичі, а потрібно на станцію в м. Волочиськ та повідомили номер телефону. [PERSON] стало краще, то в «Швидку» більше не телефонували і він пішов додому. Близько обіду приходив до [PERSON] додому та бачив, як [PERSON] та його батько спали. Близько 16 години знову прийшов до [PERSON], який лежав на підлозі та тяжко дихав, в нього були сусідка [PERSON] та [PERSON]. З його мобільного телефону [PERSON] зателефонувала на «Швидку допомогу», після чого [PERSON] був госпіталізований. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, їх представників, свідка та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам, дітям, а також особам, які проживали разом з нею однією сім'єю (ч. 2 ст. 1168 ЦК України). Неповнолітня особа (у віці від 14 до 18 років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується у частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов'язок батьків відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття (ст. 1179 ЦК України). Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення (Частини 1-4 ст. 1187 ЦК України). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди - також залежно від ступеня його вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 ЦК України, а у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання (частини 2 та 3 ст. 1193 ЦК України). Особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати (ст. 1201 ЦК України). Вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 08 липня 2015 року, який набрав законної сили, [PERSON] визнаний винним в тому, що 30 липня 2014 року близько 7 год. ранку, в порушення вимог пунктів 1.5 та 21.11 Правил дорожнього руху, керуючи мотоблоком з причепом, перевозив на причепі мотоблока потерпілого [PERSON], який сидів зверху на соломі, завантаженій на причіп, та під час руху по [ADDRESS] впав на дорогу і внаслідок падіння отримав тілесні ушкодження голови, від яких помер [INFO] року у Волочиській ЦРЛ. Зазначені обставини, в силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України, не потребують доказування. [PERSON], який на момент вчинення злочину був неповнолітній, 19 лютого 2015 року досяг повноліття, тому обов'язок його батьків субсидіарно відшкодувати заподіяну неповнолітнім сином припинився. Судом не вбачається неправомірності заволодіння [PERSON] мотоблоком та приєднання до нього причепу для можливості перевезення вантажу, оскільки судом встановлено, що [PERSON] мав навички керування мотоблоком, як при виконанні сільськогосподарських робіт з навісним обладнанням, так і при поїздках цим мотоблоком з причепом, керував ним, що вбачається його пояснень, пояснень його батьків [PERSON] та [PERSON], пояснення свідка [PERSON], який пояснив, що неодноразово бачив, як [PERSON] керував мотоблоком. За даних обставин [PERSON] керував мотоблоком правомірно, як член сім'ї власника, тому саме він повинен нести відповідальність за заподіяння шкоди, завданою діяльністю, пов'язаною з використанням мотоблока. Факт відсутності у [PERSON] посвідчення водія на право керування мотоблоком не може бути визнаним як заволодіння мотоблоком неправомірно, оскільки [PERSON] не обвинувачувався та не був визнаний винним у керуванні транспортним засобом за відсутності відповідного посвідчення водія. З наданих позивачем [PERSON] квитанцій вбачається, що нею витрачено за період з 30 липня по 02 серпня 2014 року 3792,54 грн. на придбання ліків та медичний засобів. Враховуючи те, що вищезазначене було придбане в аптеках м. Волочиськ саме в період перебування [PERSON] на лікуванні у Волочиській центральній районній лікарні, тому суд приходить до висновку, що придбані нею препарати та медичні засоби були використані саме на лікування брата і підлягають стягненню з відповідача [PERSON], незважаючи на те, що в квитанціях не зазначено точних назв препаратів, а лише назви їх виду. Стороною відповідача не надано доводів на спростування використання придбаного не на лікування [PERSON] Придбання труни, хреста та вінка на загальну суму 1635 грн., проведення поминального обіду на 80 чоловік на загальну суму 5600 грн. та надання автомобільних послуг на поховання на суму 490 грн. підтверджується документами, тому також підлягають стягненню. Суд вважає, що витрати проведення поминального обіду за померлим також підлягають стягненню з відповідача, оскільки передбачені православною церемонією поховання. Зокрема, Постановою № 45 передбачено відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань витрат на поминальний обід за померлим. Накладна ПП [PERSON] від [INFO] р. № 58 містить ім'я продавця та покупця, назву товару (труна, хрест, вінок) з зазначенням ціни, що свідчить про їх придбання позивачем. Витрати на придбання надгробного пам'ятника є складовою частиною спорудження пам'ятника, тому підлягають стягненню згідно ст. 1201 ЦК України. Стороною відповідача не доведено, що сума у 15800 грн. на виготовлення надгробного пам'ятника є вищою граничної вартості стандартних пам'ятників у даній місцевості. Відповідно ж до довідки ФОП [PERSON] від 26 січня 2016 р., який здійснює діяльність щодо різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю, гранична вартість стандартного пам'ятника для с. Трительники Волочиського р-ну із матеріалу «Габро» станом на 26 грудня 2014 року становить 22400 грн. Постанова № 45 не може бути застосована за аналогією, оскільки нею врегульовано відносини між страхувальником і страховиком за соціальним страхуванням працівників, крім того рівень цін в 2008 році, коли була прийнята постанова, та в 2014 р. значно відрізняються. Позивачем не надано доказів здійснення витрат на бальзамування в сумі 400 грн., панахиду в сумі 300 грн., церковному хору в сумі 100 грн., перевезення з цвинтаря в сумі 350 грн. та пального до лікарні в сумі 1000 грн., тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Від суми на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди необхідно відняти 2000 грн., які були добровільно сплачені відповідачами позивачу [PERSON] Суд не приймає до уваги її твердження про те, що дані кошти були нею використані на відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, оскільки вона не змогла пояснити, яким чином вона використала дані кошти, як грошове відшкодування моральної шкоди, крім того, в силу ч. 2 ст. 1168 ЦК України, сестра не входить до кола осіб, яким відшкодовується моральна шкода в разі смерті потерпілого. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує, що виникненню та збільшенню шкоди потерпілому сприяла його груба необережність. Зокрема, відповідно до підпункту «г» п. 5.3 Правил дорожнього руху, пасажирам забороняється під час руху стояти в кузові вантажного автомобіля, сидіти на бортах або в необладнаному для сидіння місці. В ході розгляду кримінальної справи про обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України було встановлено, що [PERSON], порушуючи вищезазначені вимоги ПДР, в якості пасажира сидів у причепі мотоблока, навантаженого соломою, на висоті більше 2 метрів, а тому повинен був усвідомлювати, що проїзд на такому нестійкому вантажі як солома, на кузові причепа невеликої площі та великої висоти самого вантажу, може призвести до падіння з цієї висоти та отримання травм, однак даних обставин не врахував Крім того, збільшенню шкоди сприяв той факт, що сам потерпілий, прийшовши до свідомості після падіння, не прийняв жодних мір для виклику швидкої або звернення до лікаря, ніяких дій по врятуванню сина не здійснив і його батько [PERSON], позивач за даною вимогою, оскільки «Швидка допомога» була близько 16 год. сусідкою, тобто через більш ніж 8 годин після падіння. Даний факт в судовому засіданні підтвердила позивач [PERSON], зазначивши, що зі слів лікарів життя її брата можливо було б врятувати в разі його своєчасної госпіталізації. За таких обставин, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди становить 60 тис. грн., що еквівалентно розміру мінімальної заробітної плати на день ухвалення рішення за близько трьох з половиною років. Судовий збір за вимогою [PERSON], позов якої був поданий до суду в лютому 2015 року разом з обвинувальним актом, підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави пропорційно розміру задоволених вимог - 85,92 %. Судовий збір за вимогою [PERSON], позов якого був поданий до суду в жовтні 2015 р., підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави пропорційно розміру задоволених вимог - 6 %.

Outcome: partial