Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач у жовтні 2016 р. звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов інвестиційного підрядного договору № 5 від 20.03.1997 р. УКБ КМДА 27.02.1998 р. передало позивачу на баланс напівпідземні гаражі на 24 машиномісць на ділянці [ADDRESS], яка на підставі Рішення Київської міської ради № 125/1335 від 18.03.2004 р. передана позивачу для експлуатації та обслуговування. При цьому, власникам транспортних засобів, які приймали участь у фінансуванні будівництва були надані документи для оформлення права власності на передане в користування гаражне приміщення у напівпідземних гаражах, у зв'язку з чим з відповідачем [PERSON] 15.12.2005 р. був укладений Договір № 741 на експлуатацію та обслуговування гаражу [NUMBER]. Відповідно до п. 3.1. Договору, відповідач зобов'язався не пізніше 10 числа кожного місця вносити грошові внески на експлуатаційні витрати на підставі щомісячних визначених позивачем розрахунків. Проте, у період з 01.12.2015 р. по 03.10.2016 р. порушив умови договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 7 700 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, також позивач просить стягнути інфляційні витрати в розмірі 319,90 грн., пеню в розмірі 12 936 грн. та судовий збір. 19.01.2017 р. до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до яких позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 5 600 грн., інфляційні витрати в розмірі 572,60 грн., пеню в розмірі 8 091,75 грн. та судовий збір. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, з урахуванням уточнень та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали та просив у його задоволенні відмовити в повному обсязі, подали письмові заперечення на позовом (а.с. 36-40). Представники посилаються на те, що відповідачем 05.04.2016 р. було сплачено внески за період з серпня 2015 р. по березень 2016 р. в розмірі 2 800 грн. та 28.11.2016 р. сплачено 2 800 грн. за період з квітня 2016 р. по листопад 2016 р., у зв'язку з чим будь-яка заборгованість у відповідача відсутня. Крім того, представники зазначили, що підвищення позивачем вартості щомісячних внесків з 350 грн. до 700 грн. є безпідставним, оскільки позивач не повідомляв відповідача про зміну розмірів щомісячних внесків, жодного додаткового договору з цього приводу з відповідачем укладено не було. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до умов інвестиційного підрядного договору № 5 від 20.03.1997 р. УКБ КМДА 27.02.1998 р. передало позивачу СП «Партнер» на баланс напівпідземні гаражі на 24 машиномісць на ділянці [ADDRESS], яка на підставі Рішення Київської міської ради № 125/1335 від 18.03.2004 р. передана позивачу для експлуатації та обслуговування (а.с. 11-13). Встановлено, що з відповідачем [PERSON] 15.12.2005 р. був укладений Договір № 741 на експлуатацію та обслуговування гаражу [NUMBER], розташованого за адресою: [ADDRESS] на праві довгострокової оренди (а.с. 6). Відповідно до п. 3.1 вказаного вище Договору, відповідач [PERSON] зобов'язався не пізніше 10 числа кожного місця вносити грошові внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на підставі розрахунку, що додається. Проте, всупереч вказаної вище умови Договору, представниками позивача не надано суду жодних розрахунків, які і повинні бути обов'язковим додатком до Договору. Встановлено, що позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 5 600 грн. (а.с. 35), виходячи з розрахунку 700 грн. на місяць. Судом встановлено, що відповідно до Наказу позивача № 88 від 31.07.2015 р., згідно калькуляції собівартості утримання та експлуатації гаражних боксів, з 01.08.2015 р. встановлено щомісячні внески на відшкодування витрат в розмірі 700 грн. (а.с. 8). Одночасно суд звертає увагу і оцінює критично зазначений наказ, який датований 31.07.2015 р., при цьому, в якому йде посилання на калькуляцію, яка виготовлена після даного наказу. Крім того, у п. 3 зазначено, що вказаний Наказ довести до відома автовласників гаражів. Проте, в судовому засіданні представниками позивача всупереч вимог ст. 60 ЦПК України, не надано доказів належного повідомлення відповідача [PERSON] про фактичну зміну умов Договору № 741 від 15.12.2005 р. щодо вартості щомісячних внесків та пропозицію укладення, у зв'язку з цим, додаткової Угоди. Суд приймає до уваги надані представниками відповідача копії квитанцій про сплату [PERSON] внесків, а саме: від 05.04.2016 р. за період з серпня 2015 р. по березень 2016 р. в розмірі 2 800 грн. та 28.11.2016 р. сплачено 2 800 грн. за період з квітня 2016 р. по листопад 2016 р. (а.с. 46), що з розрахунку вартості щомісячних внесків в розмірі 350 грн. підтверджує відсутність у відповідача [PERSON] заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 632 ЦК України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Таким чином, законодавчо закріплено обов'язкове заключення у письмовій формі угоди, у разі зміни умов основного договору, а тому суд приходить до висновку, що позивачем, у разі зміни умов Договору № 741 від 15.12.2005 р. в частині вартості щомісячних внесків, необхідно було повідомити про цей факт відповідача [PERSON], шляхом пропозиції укладення додаткової угоди до основного Договору, відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що представники позивача всупереч вимог ст. 60 ЦПК України, не довели в судовому засіданні ті обставини, на які вони посилалися, як на підставу позовних вимог, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed