Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі 33136,16 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30 вересня 2013 року складає 264857,33 гривень, судові витрати покласти на відповідачів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 15 лютого 2007 року уклали кредитний договір K2U4AW01170206. Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 15067,07 доларів США на термін до 13 лютого 2014 року, а відповідач [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 15067,07 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язання за договором K2U4AW01170206 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір поруки № K2U4AW01170206 від 15 лютого 2007 року та між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір поруки № K2U4AW01170206 від 15 лютого 2007 року. В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 30 вересня 2013 року має заборгованість - 33 136,16 долар США, яка складається з наступного: 9324,74 долар США - заборгованість за кредитом; 12 247,69 долар США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1033,41 долар США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 10530,32 долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Представник позивача судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити посилаючись на те, що за інформацією, яка міститься у банку, автомобіль, який виступав заставою щодо виконання кредитних зобов`язань відповідача [PERSON], був реалізований 23 липня 2013 року громадянину [PERSON], та кошти у розмірі 49000 гривень, що в еквіваленті становило 6192,92 долари США, були зараховані в рахунок погашення боргу за кредитним договором 23 липня 2013 року. В подальшому представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, з проханням розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнала посилаючись на те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження дійсного розміру заборгованості за кредитним договором. Так, автомобіль який виступав заставою щодо виконання кредитних зобов`язань відповідача [PERSON], був переданий банку 11 жовтня 2011 року для подальшої реалізації з метою погашення боргу. За даними органів ДАІ, автомобіль знятий з обліку для реалізації 29.12.2011 року та придбаний за 52000 гривень громадянином [PERSON], який і на сьогоднішній день є власником автомобіля. В подальшому в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, з проханням розглядати справу у її відсутність, проти позову заперечувала. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 15 лютого 2007 року між ПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір № k2u4AW01170206, відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 7.1. цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені у розділі 7 договору. Відповідно до п. 7.1. розділу 7 кредитного договору, банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти, на строк з 15 лютого 2007 року по 13 лютого 2014 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 20 959,46 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля у сумі 14 765,00 доларів США шляхом перерахування на поточний рахунок автосалона: АСФ «Бліц-Авто» АТ «УкрАвто» № [NUMBER] в АБ «Брокбізнесбанк», м. Київ, сплата страхових платежів за договором особистого страхування № K2U4LK00031137 від 15 лютого 2007 року у момент оформлення кредиту у сумі 147,65 доларів США шляхом перерахування на поточний рахунок страхової компанії «Інгосстрах» № [NUMBER] в ПриватБанку, та у розмірі 5 892,39 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7. даного договору, сплата за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна в розмірі 6,77 доларів США на поточний рахунок ДП «Інформаційний центр» МЮУ зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1% у момент надання кредиту від суми коштів, перерахованих на автосалон/виданих готівкою, та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14 % щомісяця в період сплати від суми наданих у кредит коштів при оформленні кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з «05» по «10» число кожного місяця. За приписом частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися крім іншого порукою. Частинами 1, 2 статті 553 Цивільного кодексу України, визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 15 лютого 2007 року між ПриватБанк та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель [PERSON] відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Також, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 15 лютого 2007 року між ПриватБанк та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Крім того, 15 лютого 2007 року між Приватбанк та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна № K2U4AW01170206, за яким забезпечується виконання зобов'язань заставодавця [PERSON] за кредитним договором, укладеним між заставодержателем та заставодавцем. Згідно п. 34.4. п. 34 договору, в забезпечення виконання заставодавцем зобов'язань за кредитним договором заставодавець надав в заставу наступне майно: автомобіль марки Opel, легковий седан, номер кузова [NUMBER], об'єм двигуна 1389, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п.п. 2.2.1., 2.2.2., 2.2.3. п. 2.2. Розділу 2 кредитного договору, позичальник зобов'язується використати кредит на цілі, зазначені в п. 7.1. даного договору, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 2.3.1., 2.3.2., 2.3.3., 3.1., 3.2., 7.1., 7.4. даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Сплатити банку винагороду згідно п.п. 3.7., 6.2., 7.1. даного договору. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, сторона позивача посилається на те, що позичальником [PERSON] були порушені зобов'язання за кредитним договором в частині сплати кредиту, відсотків, комісії, у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2013 року заборгованість за кредитним договором становить 33 136,16 доларів США. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: 1.припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2.зміна умов зобов'язання; 3.сплата неустойки; 4.відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1. Розділу 4 кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п. 2.2.2., 2.2.3., 7.5. даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, станом на 30 вересня 2013 року заборгованість за кредитним договором № k2u4AW01170206 від 15 лютого 2007 року становить 33 136,16 долар США, яка складається з наступного: 9324,74 долар США - заборгованість за кредитом; 12 247,69 долар США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1033,41 долар США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 10530,32 долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до п.п. 15.7.1., 15.7.2. п. 15.7. Розділу 15 договору застави рухомого майна № K2U4AW01170206 від 15 лютого 2007 року, заставодержатель має право з метою задоволення своїх вимог: звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані; у разі порушення заставодавцем зобов'язань за цим договором (у тому числі зобов'язань по продовженню/укладенню нового договору страхування згідно п. 17.1. цього договору, в т.ч. при незгоді заставодавця із запропонованою заставодержателем страховою компанією) заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань зі сплати кредиту, відсотків, винагороди, а в разі невиконання - звернути стягнення на предмет застави. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 590 ЦК України передбачено звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою ст. 592 ЦК України передбачено право заставодержателя вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави: ■у разі порушення заставодавцем правил про наступну заставу; ■у разі порушення заставодавцем правил про розпоряджання предметом застави; ■в інших випадках, встановлених договором. Відповідно до п.8. договору застави в разі неналежного виконання (несвоєчасне повернення суми кредиту, несвоєчасна сплата процентів, комісійної винагороди, несплата пені, штрафних санкцій) заставодавцем умов кредитного договору та/або договору про відкриття кредитної лінії, заставодержатель має право на звернення стягнення на заставлене майно. За нормою ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За нормою частин 1, 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Як вбачається з матеріалів справи, 11 жовтня 2011 року [PERSON] в присутності співробітників бізнесу «Авто в кредит» Філії «Розрахунковий Центр ПриватБанку» було передано автомобіль Opel, легковий седан, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER] і доручено ПриватБанку його реалізувати. Гроші отримані від реалізації просить направити на погашення заборгованості по кредитному договору № k2u4AW01170206 від 15 лютого 2007 року у випадку невиконання ним зобов'язань перед ПриватБанком (а.с.75). 11 жовтня 2011 року з боку [PERSON] було видано довіреність, якою останній уповноважив Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» бути його представником при вирішенні питань, пов'язаних з розпорядженням (продажем або обміном), користуватися (за цільовим призначенням), як на території України так і за її межами (за кордоном) належним йому на праві особистої власності автомобілем марки Opel, модель - ASTRA 1.4.І, 2007 року випуску, тип ТЗ - легковий сєдан, шасі (рама, коляска) № [NUMBER], колір - бежевий, реєстраційний номер: [NUMBER], зареєстрований УДАІ ГУ МВС України в місті Києві 13 лютого 2007 року (а.с.119). 29 грудня 2011 року до ВРЕР-13 УДАІ в м. Києві звернувся [PERSON] із заявою № 675164-1330МЕ про зняття транспортного засобу з обліку для реалізації (а.с.118). Відповідно до довідки-рахунку серії [NUMBER] від 28 березня 2012 року, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «БРОК-АУДИТ СИСТЕМС», автомобіль марки Opel, модель - ASTRA 1.4.І, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] вартістю 52 000 гривень було продано і видано [PERSON] (а.с.204). Таким чином, позичальник, отримавши кредит в банківській установі та передавши в заставу майно, забезпечив повернення кредиту або інше порушення своїх договірних зобов'язань саме переданим в заставу рухомим майном, в подальшому передавши автомобіль ПриватБанку та надавши йому право реалізації транспортного засобу в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором. При цьому, в подальшому автомобіль було відчужено та передано у власність гр. [PERSON] Вказані відомості не були спростовані стороною позивача, будь-яких доказів в спростування цих відомостей надано не було. Суд критично відноситься до наданої позивачем довідки-рахунку від 23 липня 2013 року, яка видана громадянину [PERSON], який придбав автомобіль марки Opel, ASTRA, номер кузова [NUMBER] вартістю 49000 гривень, оскільки факт придбання автомобіля Opel, ASTRA, номер кузова [NUMBER] громадянином [PERSON] не підтверджується наявною інформацією в базі даних управління державної автомобільної інспекції. Як роз'яснено в п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13). Відповідно до ч. 2, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до ч. 3 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За вимог ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В той же час, наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором не може бути взятий судом як належний та допустимий доказ у справі оскільки, у даному розрахунку не відображено погашення кредитної заборгованості за рахунок заставного майна 28 березня 2012 року на суму 52000 гривень, яка мала відбутися у зв`язку із реалізацією транспортного засобу громадянину [PERSON] Крім того, слід звернути увагу на те, що у вказаному розрахунку також і невідображене зарахування грошових коштів в сумі 23 липня 2013 року на суму 6192,92 долари США, на які посилався представник позивача, як кошти які надійшли від реалізації заставного майна громадянину [PERSON] За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено суму заборгованості за кредитним договором, яка мала б бути сплачена відповідачами, як залишок заборгованості за виключенням суми яка мала б бути врахована позивачем за рахунок коштів отриманих від реалізації заставного майна. Відповідно, нараховані позивачем проценти за користування грошовими коштами, комісія та пеня, нарахування яких здійснюється на суму заборгованості за тілом кредиту, не доведена позивачем належними та допустими доказами у справі. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, враховуючи, що позивач реалізував своє право на відчуження заставного майна, будь-яких відомостей, які спростовують дані твердження стороною позивача надано не було, при цьому право власності на відчужений автомобіль зареєстровано за іншою особою, автомобіль було передано з боку позичальника позивачу, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». Відповідно до частини першої статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Отже, за законом у цьому випадку немає обов'язкової процесуальної співучасті. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення кредитної заборгованості з боку позичальника [PERSON], враховуючи виконання обов'язку останнього в частині повернення предмета застави в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором, суд приходить до висновку про відсутність підстав для солідарного стягнення кредитної заборгованості з відповідача [PERSON] та [PERSON] З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed