Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач СТ «Енергетик» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій посилається на те, що на земельній ділянці загального користування на підставі недійсних правочинів та скасованих судом рішень сільської ради відповідач отримав у власність земельну ділянку, на якій самочинно збудовано житловий будинок, чим порушено права садівничого товариства та його членів. Під час судового розгляду до участі в справі було залучено співвідповідача [PERSON], позовні вимоги були збільшені і уточнені, загалом позивач просив скасувати рішення державного реєстратора реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області (індексний номер 7109228) від 23 жовтня 2013 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] садовий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] -визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер 11408737) від 23 жовтня 2013 року щодо садового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] видане на ім'я [PERSON], -визнати недійсним договір купівлі продажу садового будинку, укладений 09 лютого 2015 року між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щуром Олегом Івановичем та зареєстрований за реєстровим № 59, щодо садового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] -скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щура Олега Івановича (індексний номер 19190785) від 09 лютого 2015 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] на садовий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] -знести садівничим товариством «Енергетик» самочинно збудоване нерухоме майно - садовий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] з наступним відшкодуванням [PERSON] підтверджених витрат СТ «Енергетик» на його знесення. В судовому засіданні представни позивача [PERSON] позовні вимоги з урахуванням змін і доповнень підтримав в повному обсязі, посилаючись на те, що порушення прав позивача на землю, самочинне будівництво на території земель СТ, можливість перенесення дерев'яного будинку на суміжну ділянку, яка належить дружині [PERSON] [PERSON], неправомірність перебування у власності іноземного громадянина земель сільськогосподарського призначення. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні проти позову з урахуванням змін і доповнень заперечив повністю, посилаючись на відсутність порушення прав позивача, законність будівництва, неналежність позивача у наявних позовних вимогах, безпідставність позову. Представник третьої особи реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області в судове засідання на розгляд справи по суті не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позову не подавав. Третя особа приватний нотаріус Щур О.І. в судове засідання не з'явився, хоч належно повідомлявся про час і місце судового розгляду, заяв, клопотань чи заперечень суду не подавав. Вислухавши представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. СТ «Енергетик» зареєстроване 23.11.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію. 25 травня 2004 року розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області № 320 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на землю СТ «Енергетик» за рахунок земель загального користування даного садівницького товариства в межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, що підтверджується розпорядженням. 15 грудня 2014 року СТ «Енергетик» було укладено договір на розроблення технічної документації із землеустрою щодо спірної земельної ділянки, що підтверджується договором. В 2015 році ФОП [PERSON] було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо спірної земельної ділянки, що підтверджується технічною документацією. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які вирішувались у судовому порядку неодноразово. 15 січня 2007 року постановою Апеляційного суду м.Києва було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Старобезрадичівської сільської ради, третя особа - СТ «Енергетик» про визнання нечинними рішень. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.03.2009 року вказану постанову було залишено без змін. 06 червня 2012 року постановою Верховного Суду України задоволено заяву СТ «Енергетик», направлено справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції, що підтверджується постановою. Викладені у цьому судовому рішенні правові висновки суд враховує при вирішенні цієї справи. Зокрема, суд вважає встановленим те, що у СТ «Енергетик» виникло право на землю, яке підлягає судовому захисту у цій справі, з огляду на те, що протягом 1988-1992 років було прийнято ряд рішень щодо створення СТ та наданню у користування земельних ділянок для розміщення колективних садів, в 1992 році видано державні акти на право користування землею для колективного садівництва. 18 липня 2012 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було скасовані попередні рішення судів та передано справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції з огляду на вказані вище правові висновки Верховного Суду України. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2014 року в задоволенні позову садівницького товариства «Енергетик» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи Обухівській районний відділ земельних ресурсів, акціонерно-кредитний банк «Золоті ворота», Старобезрадичівська сільська рада Обухівського району Київської області, акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго» про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, договорів купівлі-продажу земельних ділянок та витребування земельної ділянки відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 03 червня 2014 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволені позову задоволено частково. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 22 вересня 2004 року на ім'я [PERSON]; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 22 вересня 2004 року на ім'я [PERSON]; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданий 22 вересня 2004 року на ім'я [PERSON]; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,12 га кадастровий номер [NUMBER] від 27 жовтня 2004 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,02 га кадастровий номер [NUMBER] від 27 жовтня 2004 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 15 лютого 2005 року на ім'я [PERSON]; визнати недійсними договори купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,14 га кадастровий номер [NUMBER] та земельної ділянки загальною площею 0,12 га кадастровий номер [NUMBER] від 12 квітня 2005 року, укладені між [PERSON] та [PERSON]; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 28 квітня 2005 року на ім'я [PERSON]; визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки загальної ділянки загальною площею 0,26 га кадастровий номер [NUMBER] укладений 21 червня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. по реєстру №1388. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою суду апеляційної інстанції від 10 лютого 2015 року у вказаному рішенні виправлено описки. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року, рішення апеляційного суду Київської області від 03 червня 2014 року залишено без змін. Ухвалами Обухівського районного суду Київської області [PERSON] неодноразово відмовлялось у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову у виді арешту майна з огляду на те, що чинним рішенням Апеляційного суду Київської області від 03 червня 2014 року договір купівлі-продажу, за яким заявник придбала спірну земельну ділянку визнано недійсним, тому станом на час подачі заяви [PERSON] не була власником земельної ділянки, відносно якої застосовувались заходи забезпечення позову. Судовий розгляд вказаної заяви наразі триває в суді апеляційної інстанції. Вказані вище обставини підтверджуються судовими рішеннями та визнаються сторонами. 23 жовтня 2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області (індексний номер 7109228) прийнято рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] садовий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] видано відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер 11408737), що підтверджується свідоцтвом, витягами із державних реєстрів, інформаційними довідками. 09 лютого 2015 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі продажу садового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] який посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щуром Олегом Івановичем та зареєстрований за реєстровим № 59, цього ж дня цим же нотаріусом як державним реєстратором прав на нерухоме майно було прийнято рішення про державну реєстрацію вказаного об'єкта нерухомості (індексний номер 19190785), що підтверджується договором, витягами із державних реєстрів, інформаційними довідками. 03.06.2015 року [PERSON] звернувся до ГУ Держземагенства у Київській області із клопотанням про виділення йому земельної ділянки площею 0,12 га для ведення садівництва за адресою: [ADDRESS], що підтверджується заявою. Спірний будинок збудований із дерев'яного брусу на території, що згідно генеральним планом СТ «Енергетик» є господарським двором, відноситься до земель загального користування членів СТ, що підтверджується технічною документацією, зверненням членів СТ, актом, фотознімками, витягом із публічної кадастрової карти, витягом із генерального плану, листом та іншими матеріалами справи. Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.2 ст.95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Оскільки відповідач без належних правових підстав чинить перешкоди позивачеві у користуванні земельною ділянкою, таке порушення прав позивача слід усунути в судовому порядку. Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. [PERSON] набула у власність земельну ділянку на підставі визнаного недійсним в судовому порядку договору купівлі-продажу, тому слід вважати, що станом на час видачі оспорюваного свідоцтва щодо садового будинку земельна ділянка, на якій він розташований не належала [PERSON] і не була відведена їй для відповідного цільового використання. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Оспорюваний правочин порушує права позивача, який не є стороною договору, але є заінтересованою особою, за позовом якої суд має право визнати правочин недійсним. Порушення права на землю позивача полягає у неможливості належного використання земельної ділянки через наявність садового будинку на цій ділянці, набутого у власність відповідачами на підставі правочинів, які укладені із порушенням закону. Посилання представника відповідача на ст.377 ЦК України суд вважає необґрунтованими, оскільки [PERSON] згідно висновків судів у чинних судових рішенням фактично не набула право на землю, відтак не могла його передати [PERSON] при передачі права власності на будинок. Крім того, [PERSON] як громадянин іноземної держави не має можливості набути право власності на прилеглу до будинку земельну ділянку сільськогосподарського призначення з огляду на приписи чинного законодавства. Всупереч вимогам ст.ст. 178, 658 ЦК України садовий будинок [PERSON] продала [PERSON] фактично не будучи власником цього об'єкту нерухомості, який не є об'єктом цивільних прав. Враховуючи викладене вище, оспорюваний правочин вчинено під час дії заборон згідно ухвали про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, із порушеннями чинного законодавства та право позивача, державна реєстрація прав обох відповідачів на нерухоме майно також проведена третіми особами всупереч закону, тому в цій частині позовні вимоги знайшли свого об'єктивного підтвердження і повинні бути задоволені. За таких обставин, суд вважає, що спірний житловий будинок збудовано на земельній ділянці, яка не була виділена для цієї мети, право власності відповідача [PERSON] на цей будинок набуто неправомірно, тому садовий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] слід визнати об'єктом самочинного будівництва. Згідно ч.4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за собою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Згідно ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Згідно ч.2 ст.212 ЗК України приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Враховуючи викладене вище, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача знести вказаний садовий будинок є правомірними і підлягають задоволенню. Однак, враховуючи фактичні обставини справи на приписи законодавства суд вважає невірним обраний в цій частині позову спосіб захисту прав позивача шляхом покладення на нього самого обов'язку знести самочинну забудову, оскільки цей обов'язок слід покласти саме на відповідача, а у випадку невиконання ним судового рішенням, в межах процедури виконавчого провадження законодавство передбачає можливість виконання таких дій іншою особою за рахунок відповідача як боржника. Таким чином, обраний спосіб захисту є передчасним і не ґрунтується на законі. За таких обставин, суд вважає достатнім для належного відновлення порушених прав позивача зобов'язати [PERSON] не чинити Садовому товариству «Енергетик» перешкод у здійсненні права постійного користування земельною ділянкою, загальною площею 0,263га, цільове призначення для колективного садівництва, шляхом знесення садового будинку, розташований за адресою: [ADDRESS] за власний рахунок у десятиденний строк з дня набрання судовим рішенням у цій цивільній справі законної сили. Таким чином, в цій частині позов слід задовольнити частково. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, відносно визначених позивачем відповідачів, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження в судовому засіданні лише частково, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, при цьому заперечення відповідачів не ґрунтуються на законі та письмових доказах, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідачів в рівних частинах.

Outcome: partial