Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Позивач у\~грудні 2019\~року звернувся\~до суду\~з указаним\~позовом,\~який мотивував\~тим,\~що вироком\~Корольовського районного\~суду м.Житомира\~було установлено,\~що ним\~відповідно до\~висновку судово-економічної\~експертизи від 28 березня 2018 року внаслідок подання до підрозділу військової частини [NUMBER] завідомо неправдивих документів табелів робочого часу, було вчинено заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем на користь [PERSON] на загальну суму 36951,73 грн. [PERSON] на стадії досудового розслідування кримінального провадження відшкодував указану шкоду, що було визнано судом як обставина, що пом`якшує його покарання. Позивач вважає, що має право зворотної вимоги до відповідача. Посилаючись на указані обставини, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 36951,73 грн. матеріальної шкоди відповідно до рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 13 листопада 2019 року у кримінальному провадженні № 296/2924/18. Ухвалами суду від 26.12.2019 року було повернуто заяву позивача про забезпечення позову, а позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 13.01.2020 року після усунення позивачем недоліків було прийнято позовну заяв до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. [PERSON] повідомив, що на цей він є єдиною засудженою особою за цими обставинами. Йому відомо про інше кримінальне провадження, яке розслідується ГУНП в Житомирській області, аде жодній особі не повідомлено про підозру. Позивач вважав, що не повинен був відшкодовувати на користь держави суми заробітної плати отриманої [PERSON] , оскільки саме вона їх отримала і витратила на власні потреби. [PERSON] посилався на те, що так склались обставини та через проблеми зі здоров`ям він визнав пред`явлене обвинувачення, а у межах кримінального провадження до нього був пред`явлений цивільний позов військовою прокуратурою в інтересах держави про відшкодування 36951,73 грн. Указану суму він вимушено відшкодував, а тому провадження в частині цивільного позову було закрито. Відповідач [PERSON] проти позову заперечила, подала відзив, в якому посилалась на те, що працювала у військовій частині [NUMBER] ( [NUMBER] ) з 08 серпня 2016 року по 25 липня 2017 року на посаді завідувача бібліотеки. Свої функціональні обов`язки виконувала без зауважень, дисциплінарних стягнень, та службових розслідувань стосовно неї за фактом не виходу на роботу посадовими особами військової частини. Звільнена з посади була за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України. Під час судового розгляду [PERSON] пояснювала, що їй нічого невідомо з приводу засудження [PERSON] за факти, пов`язаними з її невиходом на роботу та безпідставним отриманням заробітної плати. Відповідач вказала, що дійсно отримувала заробітну плату, але на роботу вона ходила, і заперечує факт невиходу на роботу у період перебування на посаді завідувача бібліотеки у військовій частині. До кримінальної відповідальності вона не притягалась, про будь-які кримінальні провадження відносно неї їй нічого не відомо. Лише у 2018 році з м.Київ приїздили до неї двоє чоловіків попросили її написати, що вона відмовляється від пояснень, що вона і написала, більше їй нічого невідомо. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що відповідач [PERSON] наказом командира військової частини польова пошта [NUMBER] від 08 серпня 2016 року № 214 була призначена на посаду завідувача бібліотеки. З указаної посади відповідач була звільнена за згодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України наказом командира військової частини [NUMBER] від 25 липня 2017 року № 147. Вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 13 листопада 2018 року (справа № 296/2924/18) [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 191 КК України, частиною 1 статті 366 КК України. Указаним вироком суду позивача визнано винним за те, що він, будучи заступником командира військової частини [NUMBER] , кожного місяця у період з серпня 2016 по липень 2017 року, діючи всупереч інтересам служби, умисно, достовірно знаючи про те, що завідувач бібліотеки [PERSON] в указаний період не виходила на роботу та обов`язки за посадою не виконувала, при складанні табелів робочого часу за указаний період вносив завідомо неправдиві відомості, роздруковував їх та передавав до фінансового підрозділу військової частини [NUMBER] для здійснення нарахувань заробітної плати останній. За змістом вироку Корольовського районного суду м.Житомира від 13 листопада 2018 року всього відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 28 березня 2018 року № 293/18-25, внаслідок подання [PERSON] до фінансового підрозділу військової частини [NUMBER] завідомо неправдивих документів табелів обліку робочого часу, [PERSON] , вчинено заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем на користь [PERSON] на загальну суму 36951,73 грн. У резолютивній частині вироку зазначено, що провадження в частині цивільного позову закрито у зв`язку з його повним відшкодуванням (а.с.18). Позивач трьома платежами 23.05.2018 року та 22.06.2018 року до ухвалення судом указаного вироку сплатив 36951,73 грн. на відповідний рахунок ДКСУ м.Київ як відшкодування шкоди на користь військової частини [NUMBER] відповідно до позовної заяви Військової прокуратури Центрального регіону України (а.с.9,10). [PERSON] у судовому засіданні вказав, що вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 13 листопада 2018 року (справа № 296/2924/18) набрав законної сили, він відбув основне покарання призначене судом. Вирішуючи питання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача сплачених ним за установлених судом обставин 36951,73 грн. шкоди суд виходить з такого. Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода підлягає\~відшкодуванню за\~умови безпосереднього\~причинного зв`язку\~між неправомірними\~діями особи,\~яка завдала шкоду,\~і самою\~шкодою. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Вина позивача та наявність безпосереднього причинного зв`язку між вчиненими [PERSON] кримінальними правопорушеннями та заподіяною державі в особі військової частини [NUMBER] матеріальною шкодою в сумі 36951,73 грн. установлена вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 13 листопада 2018 року, який набрав законної сили. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина 6 статті 82 ЦПК України). Таким чином,\~преюдиціальне значення\~у цій\~справі \~мають лише\~факти установлені\~вироком Корольовського\~районного суду\~м.Житомира\~від 13\~листопада 2018\~року,\~які стосуються\~того чи мала місце подія кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 191 КК України, частиною 1 статті 366 КК України та чи вчинені відповідні дії [PERSON] , які були предметом оцінки у кримінальному провадженні. Посилання позивача на те, що він не зобов`язаний був відшкодувати шкоду в сумі 36951,73 грн. є необґрунтованими, оскільки саме внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 191 КК України, частиною 1 статті 366 КК України, що встановлено вироком суду, який набрав законної сили, у нього виник обов`язок її відшкодування. [PERSON] не є особою, на яку законом було б покладено обов`язок відшкодування шкоди, завданої [PERSON] . Отже, оскільки позивач відшкодував шкоду, яка заподіяна його неправомірними діями з його вини у формі умислу, а не в силу вимог закону, який би покладав на нього обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншою особою, тому на ці правовідносини не поширюються вимог статті 1191 ЦК України, а у позивача не виникає право регресу до відповідача. Підстави для\~покладання на\~позивача та\~відповідача відповідно\~до статті\~1190\~ЦК України\~ солідарного\~обов`язку відшкодувати\~шкоду в\~сумі 36951,73\~грн.\~ [PERSON] \~не доведено. Неприпустимим є покладання солідарної відповідальності за заподіяну шкоду за самостійно вчинені злочини, які не пов`язані спільним наміром, а так само на осіб, коли одних із них засуджено за корисливі злочини, наприклад за розтрату, а інших за інший злочин, що сприяв першим у вчиненні злочину. Сторони визнали, що відносно відповідача не ухвалювався обвинувальний вирок суду, який би набрав законної сили, про засудження її за вчинення відповідного кримінального правопорушення, пов`язаного з безпідставним отриманням нею з серпня 2016 по липень 2017 року заробітної плати внаслідок складання [PERSON] табелів робочого часу за указаний період із завідомо неправдивими відомостями та переданням їх до фінансового підрозділу військової частини [NUMBER] для здійснення нарахувань заробітної плати останній. Преюдиціального значення для установлення факту вчинення неправомірних дій [PERSON] та наявності між відповідними її діями та шкодою в сумі 36951,73 грн. безпосереднього причинного зв`язку вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 13 листопада 2018 року немає. Виходячи з міркувань співвідношення з презумпцією невинуватості питання установлення причетності [PERSON] до вчинення кримінального правопорушення, форми вини, мотиву, мети вчинення дій (бездіяльності) підлягають дослідженню у змагальному кримінальному процесі за участі такої особи за умови дотримання права на захист. Отже, виходячи з того, що лише [PERSON] визнаний винним у вчиненні діянь, які призвели до розтрати 36951,73 грн. і у межах кримінального провадження (справа № 296/2924/18) був заявлений цивільний позов про стягнення саме з нього шкоди, завданої внаслідок самостійно вчинених ним злочинів, якій він визнав і сплатив до ухвалення вироку суду всю суму шкоди, підстав для стягнення на його користь з відповідача сплаченої ним як заподіювачем шкоди немає. Отже, позов [PERSON] є необґрунтованим і не підлягає задоволенню. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позов [PERSON] задоволенню не підлягає, сума сплаченого ним судового збору не може бути йому компенсована. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed