Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Позов та його обґрунтування 12.02.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 09.02.2021 (дата здачі на пошту згідно відповідної відмітки на конверті, в якому надійшов позов - 10.02.2021), в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] ( [INFO] ) та неповнолітньої доньки - [PERSON] ( [INFO] ), у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000,00 грн на місяць на кожну дитину. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 04.03.2004 між позивачем і відповідачем укладено шлюб, який був зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, про що складено відповідний запис за № 10 та видано Свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 04.03.2004. Від шлюбу мають двох спільних неповнолітніх дітей: - доньку [PERSON] ( [INFO] ), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , про що в книзі реєстрації народжень 11.04.2011 зроблено відповідний актовий запис № 33; - сина [PERSON] ( [INFO] ), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , про що в книзі реєстрації народжень 01.06.2004 зроблено відповідний актовий запис № 35. Позивач та відповідач проживають окремо один від одного. Наразі позивачем подано позов до Солом`янського районного суду міста Києва про розірвання шлюбу з відповідачем. Діти постійно проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Як стверджує позивач, вона створила належні умови для виховання та розвитку дітей, стосунки, традиції сім`ї - люблячі, родинні, теплі. Самостійно піклується дітьми як в плані духовного виховання, так і в плані матеріального забезпечення, та щомісячно несе великі витрати на утримання та постійний розвиток дітей. Окрім того, за станом здоров`я молодшої доньки, була необхідність звернутися до інклюзивно-ресурсного центру. Інклюзивно-ресурсний центр № 9 Солом`янського району міста Києва, провівши обстеження та надавши висновок психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 06.08.2019 № 73/2, встановив клінічний діагноз: Б 80.2, ЗНМ II рівня, вторинна когнітивна недостатність легкого ступеня. Зважаючи на ці обставини, позивач вимушена нести додаткові витрати на підтримання належного стану здоров`я доньки. Орієнтовний розмір щомісячних витрат позивача на догляд за двома дітьми складає - 20 000,00 грн. Позивач вказує, що зважаючи на низький рівень доходів та витрату часу на постійний догляд за двома дітьми, вона не можу продовжувати самостійно забезпечувати дітей, а відповідно забезпечувати їх матеріальне забезпечення та всебічний розвиток на належному рівні. У зв`язку із зазначеними обставинами, 22.06.2020 між позивачем та відповідачем добровільно був укладений Договір про визначення місця проживання дитини та участь батьків у вихованні та утриманні дитини. Договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренком А.В., зареєстровано в реєстрі за № 527. Відповідно до умов п. 9 зазначеного Договору - відповідач добровільно погодився та взяв на себе зобов`язання до 15 числа кожного місяця перераховувати на банківський рахунок позивача кошти на утримання дітей до досягнення ними 18 років у розмірі 4 000,00 грн на місяць на кожну дитину. Відповідно до умов п. 11 зазначеного Договору - відповідач добровільно погодився та взяв на себе зобов`язання приймати участь у додаткових витратах на виховання та розвиток дітей (тренування, курси, секції, поїздки, лікування тощо). Проте, як стверджує позивач, відповідач не виконує взяті за Договором зобов`язання у прийнятті участі в утриманні дітей, та, наразі, взагалі участі в житті дітей як в духовному, так і в матеріальному плані, - не приймає. Відповідач фактично самоусунувся від виховання та утримання дітей. На думку позивача, узгоджене в Договорі від 22.06.2020 зобов`язання відповідача щомісячно перераховувати аліменти у розмірі 4 000,00 грн на місяць на кожну дитини вказує на матеріальну спроможність відповідача сплачувати кошти в зазначеному розмірі. Окрім того, на теперішній час, відповідач офіційно працевлаштований - працює на посаді старшого викладача кафедри, МС України з військового п`ятиборства в Національному університеті Оборони України ім. Івана Черняховського на кафедрі фізичного виховання, спеціальної фізичної підготовки і спорту . Працездатний вік, стан здоров`я та матеріальний стан відповідача дозволяють йому утримувати своїх дітей. Інших осіб, які перебувають на утриманні відповідача - немає. На підставі наведених обставин, позивач вважає що є всі підстави для я стягнення аліментів на її користь (як матері дітей) на утримання спільних з відповідачем неповнолітніх дітей. На думку позивача, обґрунтованим розміром аліментів слід вважати розмір, що зазначений у Договорі про визначення місця проживання дитини та участь батьків у вихованні та утриманні дитини від 22.06.2020, оскільки уклавши цей договір відповідач надав свою згоду та підтвердив свою платоспроможність сплачувати аліменти у розмірі 4 000,00 грн на місяць на кожну дитину. Враховуючи потреби дітей та можливість відповідача забезпечувати їх інтереси, позивач вважає, що для забезпечення гармонійного розвитку дітей належними будуть аліменти, визначені в твердій сумі - у розмірі 4000,00 грн на місяць на кожну дитину. При цьому позивач вказує, що раніше вже вживала заходи щодо одержання аліментів - шляхом укладання з відповідачем Договору про участь батьків у вихованні та утриманні дитини, проте відповідач ухиляється від своєчасної сплати аліментів, та сплачує із значними затримками, вже після чисельних телефонних дзвінків. Зауважує, що вимушена щомісяця віддзвонити відповідача та фактично випросити кошти на утримання дітей, що порушує її права та права дітей на своєчасне отримання аліментів, тому була вимушена звернутися з цим позовом. Рух справи Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24.02.2021 відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло. Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Щодо правової позиції відповідача Станом на день винесення рішення відзив на позовну заяву не надійшов. При цьому, суд враховує, що наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення підтверджується отримання відповідачем 15.03.2021 ухвали суду від 24.02.2021, яка направлялась відповідачу разом з копією позовної заяви та всіма додатками до неї. Таким чином, станом на день винесення рішення відповідачу відомо про існування даного судового провадження. Строк, встановлений для надання відзиву на позовну заяву сплив (навіть з урахуванням строку поштового обігу). При цьому будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи з 04.03.2004 позивач та відповідач перебувають у шлюбі. Як свідчить аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26.04.2021 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Від шлюбу у сторін народилося двоє спільних неповнолітніх дітей: - донька [PERSON] ( [INFO] ), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , про що в книзі реєстрації народжень 11.04.2011 зроблено відповідний актовий запис № 33 (а.с. 6); - син [PERSON] ( [INFO] ), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , про що в книзі реєстрації народжень 01.06.2004 зроблено відповідний актовий запис № 35 (12). Матеріали справи містять нотаріально завірений договір про визначення місця проживання дитини та участь батьків у вихованні та утриманні дитини від 22.06.2020 (а.с. 15-16), підписаний позивачем та відповідачем, згідно з п. 2 якого батьки досягли згоди про те, що після розірвання шлюбу донька [PERSON] ( [INFO] ) та син [PERSON] ( [INFO] ) будуть проживати разом з матір`ю ( [PERSON] ). За змістом п. 4 цього договору після припинення між батьками шлюбних відносин, батько зобов`язується приймати спільну і рівну за обсягом з матір`ю участь у забезпечення життя дітей. Пунктом 9 вказаного договору, батько зобов`язався до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця перераховувати на банківський рахунок матері кошти на утримання дітей до досягнення ними 18 років у розмірі 4,000,00 грн (чотири тисячі) на місяць на кожну дитину. Відповідно до умов п. 11 зазначеного Договору відповідач взяв на себе зобов`язання приймати участь у додаткових витратах на виховання та розвиток дітей (тренування, курси, секції, поїздки, лікування тощо). За змістом п. 17 цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до дня його остаточного виконання батьками. Відомостей про розірвання, визнання недійсним чи оскарження такого договору матеріали справи не містять. Позивач стверджує, що умови вказаного договору в добровільному порядку відповідачем не виконуються, для отримання визначених у ньому коштів на утримання спільних дітей позивач змушена постійно вживати додаткових заходів: телефонувати, нагадувати, просити. Згідно з наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями позивача, до нотаріуса за отриманням виконавчого напису на підставі вказаного договору від 22.06.2020, вона не зверталась. Відповідачем пояснень та доказів на спростування наведеного суду не надано. Мотиви суду Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 520/21069/18, провадження № 61-1347св20). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (така правова позиція вказана у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 2-13112/10, провадження № 61-6385 св 20). За змістом законодавства, аліменти є власністю дитини, а обов`язок суду полягає в першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання. Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Вбачається, що стягнення аліментів не залежить від того, чи знаходяться в шлюбі батьки дитини, розлучені вони або взагалі не перебували в ньому. Отже, перебування у шлюбі не є перешкодою для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Нормами сімейного законодавства встановлюється порядок укладення договору про сплату аліментів на дитину та зазначаються правові наслідки у разі невиконання такого договору. Так, вимоги чинного сімейного законодавства передбачають два порядки надання батьками утримання дитини - добровільний та примусовий. При цьому добровільне виконання батьками обов`язку утримувати дитину буває як фактичне так і договірне. Частинами першою та другою ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частиною 1 ст. 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Судом встановлено, що договір про визначення місця проживання дитини та участь батьків у вихованні та утриманні дитини від 22.06.2020, укладений між сторонами у справі, містить усі істотні умови, які необхідні для укладення такого виду договору, умови надання коштів на утримання дітей, їх розмір, що відповідає інтересам дітей та є обов`язковими для сторін договору. Цей договір укладений у письмовій формі і є нотаріально посвідченим. Відповідно до положень ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язання виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 4 ст. 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. В абзаці 4 пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, якщо аліменти сплачуються не за рішенням суду, а згідно з укладеним між батьками договором, передбачена статтею 196 СК України санкція застосовується за наявності прямої вказівки про це у договорі. Частиною 2 ст. 189 СК України встановлено, що у разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Разом з тим, суд враховує правову позицію викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 456/1826/16-ц (провадження № 61-22703св18) за змістом якої: «встановлений ч. 2 ст. 189 СК України порядок стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса не може бути перешкодою для звернення за захистом порушених прав до суду. Законодавець передбачив додаткову можливість спрощеного стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса саме в інтересах дітей з метою спрощення процедурних питань, але в жодному разі цим правом не обмежив право на судовий захист». Враховуючи положення ст.ст. 8, 9 СК України, та виходячи з правової природи, змісту, нормативних підходів до форми, порядку укладення, зміни і припинення договору про сплату аліментів на дитину, даний договір є різновидом цивільних договорів у сімейному праві Україні. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 цього Кодексу). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що сторонами було досягнуто згоди щодо розміру аліментних зобов`язань, шляхом укладення договору в добровільному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з правовою позицією викладеною у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 490/4522/16-ц від 04.07.2018, суд не в праві самостійно визначати спосіб стягнення аліментів. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Матеріали справи не містять доказів щодо добровільної участі відповідача в утриманні дітей, його стану здоров`я, матеріального становища чи інших обставин, в тому числі таких, які б свідчили про те, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачем, а саме у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000,00 грн щомісячно на кожну дитину (з індексацією). Висновки суду Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. При цьому суд враховує, що батько дитини зобов`язаний приймати участь в утримані своєї дитини до досягнення нею повноліття, а не перекладати свої обов`язки на позивача та/або інших осіб. Судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дітей за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд зобов`язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Також суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Щодо судового збору Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн на користь держави. Враховуючи викладене,

Outcome: approved