Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

Позиція сторін у справі У березні 2019 року [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м. Кропивницький із позовом до Національного банку України, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення майнової шкоди в сумі 70 665, 92 грн. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 27 травня 2015 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Хрещатик» укладено договір банківського вкладу відповідно до умов якого банк зобов`язувався в останній день терміну розміщення вкладу, тобто 27 травня 2016 року, повернути внесену суму у розмірі 10 000, 00 швейцарських франків та суму нарахованих процентів. 05 квітня 2016 року постановою Правління Національного банку України № 234 ПАТ КБ «Хрещатик» віднесено до категорії неплатоспроможних, відповідно до якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 квітня 2016 року № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Хрещатик» та запровадження тимчасового адміністратора банку». Згідно з рішенням Правління Національного банку України від 02 червня 2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03 червня 2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку». Відповідно до зазначеного рішення розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «Хрещатик» з 06 червня 2016 року по 05 червня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 травня 2018 року № 1452 строк здійснення процедури ліквідації ПАТ КБ «Хрещатик» продовжений до 2020 року. Строк дії договору банківського вкладу закінчився 27 травня 2016 року, тому ПАТ КБ «Хрещатик» повинен був повернути вклад з нарахованими відсотками, однак, у зв`язку із віднесенням банку до категорії неплатоспроможних, та його ліквідації, [PERSON] повернута тільки гарантована частина вкладу у сумі 200 000, 00 грн. У зв`язку із ліквідацією ПАТ КБ «Хрещатик» 15 червня 2016 року [PERSON] подала на ім`я Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів кредиторську вимогу про визнання кредитором за заборгованістю в сумі 2 789, 09 грн швейцарських франків, що станом на дату подання вимоги 15 червня 2016 року становило 70 665, 92 грн. Позивач зазначила, що вказану частину вкладу в сумі 2 789, 09 швейцарських франків їй не виплачено, чим спричинена майнова шкода. Вина відповідача встановлена судовими рішеннями, які вступили в законну силу. Національний банк України подав відзив на позов, у якому зазначено, що до його функцій, які визначені статтями 6, 7 Закону України «Про Національний банк України», не належить вирішення спорів, що виникають у договірних відносинах між клієнтом і банком. У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Між позивачем і ПАТ КБ «Хрещатик» виникли договірні відносини, а відтак стягнення коштів, що перебували у банку, повинно відбуватися на підставі законодавства, що регулює правовідносини щодо договору банківського вкладу, з урахуванням положень Закону про систему гарантування. 16 травня 2019 року Верховний Суд своєю постановою усі рішення судів попередніх інстанцій у справі № 826/6665/16 і направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Таким чином відсутні будь-які судові рішення, якими б було визнано протиправним виведення ПАТ КБ «Хрещатик» з ринку. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Процесуальні дії Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 березня 2019 року у справі відкрито спрощене провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 квітня 2019 року провадження у справі зупинено, у зв`язку із направленням справи до суду апеляційної інстанції. Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 28 травня 2019 року ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 березня 2019 року про відкриття провадження у справі скасовано, справу направлено для розгляду до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2019 року у справі відкрито спрощене провадження та призначено судове засідання. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 27 травня 2015 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Хрещатик» укладено договір № 292D-599347 банківського вкладу «Альтернативний» в швейцарських франках із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу, відповідно до умов якого банк приймає грошові кошти вкладника на вкладний (депозитний) рахунок, що відкривається банком на його ім`я в сумі 10 000, 00 швейцарських франків на термін з 27 травня 2015 року по 27 травня 2016 року. Постановою Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року № 234 в ПАТ «КБ «Хрещатик» Національним банком України введено тимчасову адміністрацію, згодом розпочато процедуру ліквідації. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є приорітетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час введення тимчасової адміністрації не застосовується: примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, нарахування неустойки (штрафів,пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не нараховується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку, зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може привести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом, нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед кредиторами. При цьому, згідно абз. 1 ч. 6 ст. 36 вказаного Закону, обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника). Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов`язань, є кредитором банку. Отже, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15. При цьому, частинами 4 та 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що уповноважена особа Фонду в семиденний строк з дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Згідно з ч. 1, 2 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, [PERSON] отримала гарантовану частину вкладу у сумі 200 000, 00 грн. Судом встановлено, що [PERSON] 13 лютого 2018 року звернулась до ПАТ КБ «Хрещатик» із заявою про визнання її кредитором за заборгованістю, що виникла на підставі договору банківського вкладу на суму 2 789, 09 швейцарських франків. Матеріалами справи не доведено, що внаслідок дій відповідача було порушено право позивача, як кредитора ПАТ «КБ «Хрещатик», на отримання коштів за договорами банківського вкладу, не доведено причинний зв`язок між шкодою та неправомірними діями банку. Безпідставними суд визнає й доводи позову про те, що судовим рішеннями по адміністративній справі № 826/6665/16 доведена вина Національного банку України в неотриманні Позивачем коштів, розміщених на депозитних рахунках ПАТ «КБ «Хрещатик», оскільки, в зазначених рішеннях не міститься жодного висновку, що внаслідок дій чи бездіяльності Національного банку України було порушено права вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик», в тому числі і позивача, на отримання коштів за договорами банківського вкладу. В судовому засіданні сторони не заперечували, що постановою Верховного Суду від 16 травня 2019 року скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу № 826/6665/16 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Механізм відшкодування шкоди кредиторам та повернення коштів, отриманих під час виконання уповноваженою особою Фонду заходів чітко визначеній чинним законодавством. Таким чином, оскільки між позивачем та банком ПАТ «КБ «Хрещатик» виникли договірні відносини, то стягнення суми вкладу позивачу повинно відбуватись на підставі законодавства, що регулює правовідносини щодо повернення вкладу з урахуванням положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Щодо доводів позивача про стягнення залишку суми вкладу як відшкодування майнової шкоди із Національного банку України суд враховує таке. Згідно із статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Із наведеного вище вбачається, що шкода є другою неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Грошовий вираз майнової шкоди ще називають збитками. Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір. Позивач не довела факт заподіяння їй майнової шкоди протиправними діями Національного банку України у розмірі 70 665, 92 грн.

Outcome: dismissed