Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач ТОВ «Карпати-М» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], в якому просив суд, з урахуванням уточнених вимог від 22.10.2014 року, стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги в загальному розмірі - 8847,98 грн. та понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач [PERSON] є власником, а відповідач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS], в якій вони проживають та не в повному обсязі сплачують плату за комунальні послуги та послуги за утримання будинку. Так, за час проживання у вказаній квартирі відповідачам надавались комунальні послуги, а саме холодне водопостачання, гаряче водопостачання, користування тепловою енергією, вивезення побутових відходів, водовідведення, газ, а також інші послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Відповідачі щомісяця отримували від позивача рахунки на оплату квартирної плати та комунальних послуг, однак платежі не здійснювали, внаслідок чого утворився борг за період з 01.02.2012 року по 01.10.2013 року, що склав - 8847,98 грн., а оскільки відповідач у добровільному порядку борг не погашає, тому позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням. До судового засідання сторона позивача подала на адресу суду клопотання, в якому заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи і просить розглядати справу у відсутність свого представника. Відповідачі про час і місце судового розгляду оповіщались у встановленому законом порядку неодноразово, у судове засідання не з'явились, про поважність причин неявки суд не повідомили, не просили розглядати справу у їх відсутність, представника до суду не направили, заперечення проти позову не подавали. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач - ТОВ «Карпати-М» є правонаступником після ДП «Карпати-М» прав та обов»язків щодо утримання житлових будинків та прибудинкової території, надання житлово-комунальних послуг, проведення розрахунків із квартиронаймачами та власниками житлових приміщень, що підтверджується договором про правонаступництво №2 від 05.04.2004 року (а.с.6). У відповідності до п.4 вказаного договору право передачі прав та обов»язків засновано на договорах з мешканцями будинків по [ADDRESS] «про участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території». Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Між тим, судом враховано, що власником вказаної квартири з 31.07.2008 року є [PERSON], що підтверджується довідкою Бюро технічної інвентаризації від 20.10.2010 року, довідкою Форми №3 від 01.07.2014 року (а.с.5,8). Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до розрахунку боргу по квартирній платі та платі за комунальні послуги, проведеним працівниками бухгалтерії позивача, за період з 01.02.2012 року по 01.10.2013 року по квартирі [ADDRESS] заборгованість по сплаті коштів за надані комунальні послуги і квартплаті (утримання будинку і прибудинкової території, централізоване опалення, постачання холодної і гарячої води, водовідведення і газопостачання) становить - 8847,98 грн. (а.с.10-13). З врахування того, що саме відповідач [PERSON] є власником кв.[ADDRESS], тому обов»язок по сплаті усієї суми заборгованості за житлово-комунальні послуги і утримання будинку і прибудинкової території має бути покладена виключно на неї, а відтак законних підстав для стягнення заборгованості з іншого відповідача [PERSON] немає. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають частковому задоволенню, оскільки на користь позивача слід стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку і прибудинкової території в сумі - 8847,98 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 243,60 грн.

Outcome: partial