Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 01.07.1993 року по даний час перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Працювала машиністом крана (кранівниця). На даний час працює транспортувальником. Робота протягом тривалого часу в умовах дії шкідливих виробничих факторів, а саме, значних рівнях шуму та пилу, котрі значно перевищували гранично допустимі норми, негативно вплинула на стан здоров'я позивача, яка почала часто хворіти. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 39 від 21.04.2015 року їй були встановлені такі професійні захворювання: ХОЗЛ пилової етіології II ст. в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень II ст. Легенева недостатність II ст. Захворювання професійне. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. Захворювання професійне від тривалого впливу шуму на виробництві. (Основний діагноз). Гіпертонічна хвороба II ст. (гіпертонічна ангіопатія сітківки). РОХП з алгічним синдромом і сенсорними порушеннями. (Супутній діагноз). Професійне захворювання виникло за таких обставин: недосконалість технологій, неефективне використання засобів індивідуального захисту, тривала робота в шкідливих умовах праці. Згідно довідки виданої Спеціалізованою МСЕК м. Суми від 18.05.2016 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 50%, та встановлено ІІІ групу інвалідності. За рекомендацією лікарів позивач потребує медикаментозне, санаторне лікування. Та встановлена необхідність лікування у пульмонолога, ЛОР, кардіолога. Отриманні нею професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних так і моральних страждань. Тому позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, представник позивача [PERSON] надіслав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовільнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» - на виклик суду не з'явився, хоча про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення або про розгляд справи в його відсутності до суду не надійшло. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін з урахуванням доказів, що є у справі. Зі згоди\~ представника позивача суд ухвалює рішення в заочному порядку, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач з 01.07.1993 року по даний час перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Працювала машиністом крана (кранівниця). На даний час працює транспортувальником./а.с.6-7/ Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці позивач отримала професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 39 від 21.04.2015 року, а саме: ХОЗЛ пилової етіології II ст. в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень II ст. Легенева недостатність II ст. Захворювання професійне. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. Захворювання професійне від тривалого впливу шуму на виробництві. (Основний діагноз). Гіпертонічна хвороба II ст. (гіпертонічна ангіопатія сітківки). РОХП з алгічним синдромом і сенсорними порушеннями. (Супутній діагноз)./а.с. 8/. Відповідно до довідки спеціалізованої МСЕК м. Суми від 18.05.2016 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 50% та встановлено ІІІ групу інвалідності. За рекомендацією лікарів позивач потребує потребує медикаментозне, санаторне лікування. Та встановлена необхідність лікування у пульмонолога, ЛОР, кардіолога. /а.с. 9/. Виходячи з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №39 від 21.05.2015 року суд вважає, що ПАТ «СМНВО» не створило належних умов праці на робочому місці позивача, внаслідок чого позивач отримала вказані професійні захворювання. З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано достатньо доказів, які свідчать про те, що небезпечні і шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілої, порушення її нормальних життєвих звязків, вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.8 ст. 36 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» який набрав чинності з 01 січня 2015 року - відшкодування моральної (немайнової шкоди) потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Згідно ст. 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного звязку. В звязку з професійними захворюваннями [PERSON] зазнає фізичних і моральних страждань, які полягають у погіршенні стану її здоровя, і як наслідок необхідність тривалого лікування. Позивач має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Позивач змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу внаслідок професійного захворювання було заподіяно моральну шкоду, яка не відшкодована, тобто право позивача є порушеним і підлягає захисту. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, - на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, позовна давність не поширюється. Саме з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя звернувся позивач до суду, тому суд вважає, що до цих вимог позовна давність не застосовується. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, а також фізичних страждань, характер і тривалість цих страждань; стан здоровя потерпілого та те, що їй встановлено 50 % втрати професійної працездатності та встановлено ІІІ групу інвалідності, вік, наслідки професійного захворювання, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням цих обставин суд визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачеві, в розмірі 12 000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «СМНВО » необхідно стягнути 551,20 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: partial