Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Позивач у січні 2019 р. звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 27.04.2009 р. між сторони уклали кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 25 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив, що підписана заява з «Умовами та правила надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає договір про надання банківських послуг. Позивачем вимоги договору виконані в повному обсязі, однак відповідачем договірні зобов`язання не виконані, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 19.12.2018 р. становить 156 103,77 грн., з яких: тіло кредиту - 15 109,05 грн., проценти - 44 814,47 грн., пеня - 96 180,25 грн., проте, позивач вважає занеобхідне зменшити розмір заборгованості до 86 226,32 грн., яка складається з тіла кредиту - 15 109,05 грн., процентів - 44 814,47 грн. та пені - 26 302,80 грн. Ухвалою суду від 28.01.2019 р. відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Проте, ухвалою суду від 22.04.2019 р. позовну заяву залишено без руху, оскільки у поданій позовній заяві відсутня прохальна частина та підпис уповноваженої особи, що її подає. 23.05.2019 р. на виконання ухвали суду про усунення недоліків позивачем подана позовна заява, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача кредитну заборгованість в розмірі 86 226,32 грн., яка складається з тіла кредиту - 15 109,05 грн., процентів - 44 814,47 грн. та пені - 26 302,80 грн. Також, позивач просить суд стягнути судовий збір в розмірі 1 921,00 грн. Відповідач отримавши ухвалу суду про відкриття провадження у справі, відзив на позов не направив. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі в порядку ст. 280 ЦПК України заочного рішення та задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, процентам, судового збору та часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення пені, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно п. 21 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. Судом встановлено, що 27.04.2009 р. між сторони уклали кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 25 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив, що підписана заява з «Умовами та правила надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає договір про надання банківських послуг. Пунктом 2.1.1.2.1 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг, банк видає клієнту картку, її вид визначений в пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки, вказаної в заяві. Пунктом 2.1.1.2.3 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право в будь-який момент змінити (зменшити, зібльшити або анулювати) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати плтіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим догоовром. Встановлено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, проте, відповідно до розрахунку наданого позивачем, за відповідачкою утворилась заборгованість яка станом на 02.03.2017 р. становить 16 279,14 грн. та складається з тіла кредиту - 3699,85 грн., відсотків - 2236,42 грн., пеня - 9091,48 грн. та штраф - 1251,39 грн. (ас. 7-8). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п. 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів з грошових зобов`язань, передбачених Договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлений тарифами договору (500 грн.+ 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій). Таким чином, суд приходить до висновку, що знайшло своє підтвердження наявність за [PERSON] заборгованості по тілу кредиту - 3699,85 грн., відсотків - 2236,42 грн. та штрафу - 1251,39 грн., а тому вказана заборгованість підлягає примусовому стягненню з відповідачки. Згідно ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. При цьому, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що розмір пені в сумі - 9 091,48 грн., яка понад два рази більше заборгованості по тілу кредиту (3 699 грн. 85 коп.), суд вважає необхідним зменшити пеню до розміру заборгованості за кредитом, а саме: до 3 699,85 грн. Будь-яких інших письмових доказів в спростування позовних вимог відповідачкою всупереч ст. 81 ЦПК України суду не надано. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приходить до висновку, що позивачем частково доведені позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно ст. ст. 526, 530, 536, , 610-612, 614-615, 625, 1048-1050, 1054, 1057 ЦК України та

Outcome: partial