Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МАНІТУ» (далі - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МАНІТУ»), звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 15 265,84 доларів США, також позивач просить вирішити питання розподілу судових витрат. Вимоги позову ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МАНІТУ» обґрунтовує тим, що у зв`язку з невиконанням [PERSON] заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 березня 2010 року у справі № 2-1583/10/15, з останньої на користь позивача, як такого, що на підставі договору факторингу № 01/04/2021 від 01 квітня 2021 року набув право вимоги за кредитним договором № ML-703/168/2007 від 24 вересня 2007 року та додатковими угодами до нього, договором поруки № SR-703/168/2007 від 24 вересня 2007 року, підлягає стягненню три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 15 травня 2018 року до 14 травня 2021 року у розмірі 15 265,84 доларів США. Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання. У судове засідання представник позивача, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась, надавши до канцелярії Червонозаводського районного суду м. Харкова заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи за її відсутності не надала, правом надання відзиву на позовну заяву не скористалась. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ухвали суду від 12 серпня 2021 року, враховуючи наявність в матеріалах справи достатніх даних про права і взаємовідносини сторін та належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, суд вирішує справу за відсутності [PERSON] та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані позивачем докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Матеріали справи свідчать, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 березня 2010 року у справі № 2-1583/10/15 стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML 703/168/2007 від 24 вересня 2007 року в сумі 1 491 197,83 грн., стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором CL 507-703/053/2007 від 08 травня 2007 року в сумі 279 112,74 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 14 травня 2021 року заборгованість позичальника складає: 168 285,10 доларів США - основний борг, 1 335,36 доларів США - відсотки. 27 травня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю, товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за кредитним договором. 01 квітня 2021 року на підставі договору факторингу № 01/04/2021, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МАНІТУ», останнє набуло право вимоги за кредитним договором № ML-703/168/2007 від 24 вересня 2007 року та додатковими договорами до нього. Зі змісту позовної заяви вбачається, що за період з 15 травня 2018 року до 14 травня 2021 року кількість днів прострочення грошового зобов`язання складає 1 096 днів. Отже, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за вказаний період становлять 15 265,84 доларів США. Приходячи до висновку про задоволення позовних вимог, суд зазначає, що за приписами ч. 1 ст. 509 ЦПК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Стаття 625 ЦК України у конструкції Цивільного кодексу України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Наведене вище узгоджується із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (№ 14-16цс18). Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надала, як і не надала доказів щодо належного виконання нею заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 березня 2010 року у справі № 2-1583/10/15. Оцінюючи поданий позивачем розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такий був проведений за відповідними формулами, належним чином обґрунтований та мотивований. Крім цього, в процесі розгляду справи не здобуто жодних доказів, які ставлять під сумнів математичні розрахунки, наведені позивачем. Приймаючи дане рішення, суд виходить з диспозитивності та рівності сторін процесу, що сторони користуються рівними правами на власний розсуд. Кожна сторона зобов`язана довести перед судом ті обставини на які вона покликається. Разом з тим, відповідач вказаних позовних вимог не спростував. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, частиною першою статті 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням тієї обставини, що на час розгляду даної справи судом не встановлено, а відповідачем не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості, як і не надано належних та допустимих доказів виплати грошових коштів позивачу, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Підстав для відмови у задоволенні позову з інших обставин, судом не встановлено. За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, при зверненні до суду позивачем понесено витрати на оплату судового збору у сумі 6 326,32 грн. Зважаючи на задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, зазначені витрати позивача з оплати судового збору підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок відповідача у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved