Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 24556,91 гривень і судові витрати, посилаючись на те, що 03.02.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», і [PERSON] було укладено кредитний договір №Р51.277.70249, згідно з вимогами якого відповідач отримав кредит на поточні потреби у розмірі 18406,00 гривень, строком на 36 місяців, зі сплатою 19,5% річних за користування кредитом. 17.11.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «РАНТЬЄ» і ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу №17/11-1, відповідно до якого ТОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЄ» набуло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. 28.02.2017 року між ТОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЄ» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СЕРЕТ», яке змінило найменування на ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС\~СЕРВІС»,укладено договір факторингу №28/02-1, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №Р51.277.70249 від 03.02.2016 року, за яким відповідач є боржником. Так як [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту і відсотків, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи повідомленою судом належним чином про час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявилася і не повідомила суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надавала. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленої належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 03.02.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (банк) і [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір №Р51.277.70249 (а.с.7-10), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 18406,00 гривень, строком на 36 місяців, зі сплатою 19,5% річних за користування кредитом, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати і повернути кредит у зазначеній сумі та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, на умовах і в строки, визначені договором. Згідно із п.2.1 кредитного договору №Р51.277.70249 від 03.02.2016 року позичальник зобовязався повернути кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 3 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. На підставі п.2.7 кредитного договору №Р51.277.70249 від 03.02.2016 року нарахування процентів здійснюється 2 рази на місяць за методом «факт/факт», а плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця, починаючи з дати видачі кредиту. Нарахування процентів і плати за обслуговування кредитної заборгованості припиняється після повного повернення кредиту, а також у інших випадках, передбачених договором. 17.11.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «РАНТЬЄ» і ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу №17/11-1, відповідно до якого ТОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЄ» набуло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором (а.с.40-45). 28.02.2017 року між ТОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЄ» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СЕРЕТ», яке змінило найменування на ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС\~СЕРВІС»,укладено договір факторингу №28/02-1, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №Р51.277.70249 від 03.02.2016 року, за яким відповідач є боржником (а.с.24-29). [PERSON] вимоги кредитного договору №Р51.277.70249 від 03.02.2016 року не виконує, в обумовлені строки кредит і відсотки по ньому не сплачує. Станом на 11.01.2018 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 24556,91 гривень, а саме: 17753,77 гривень заборгованість за кредитом, 6803,14 гривень заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом (а.с.19). Позивач звертався до [PERSON] з вимогою про сплату заборгованості по кредиту, попереджав про звернення до суду (а.с.22, 23), однак остання заходів до погашення заборгованості у повному обсязі не вжила. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно з ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору №Р51.277.70249 від 03.02.2016 року ПАТ «Ідея Банк» надав відповідачу кредит. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору №Р51.277.70249 від 03.02.2016 року, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту, відсотків по ньому, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача, який відповідно до договору факторингу є новим кредитором, суми заборгованості по несплаченому кредиту, відсотках відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved