Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Капіталь Груп» звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON], в якій зазначає, що іпотекою, розмір заборгованості встановлений судовим рішенням, позивач має намір звернути стягнення на майно відповідача як боржника, однак органами державної виконавчої служби арештовано це ж нерухоме майно в межах виконавчого провадження. У звязку з наведеним та урахуванням уточнень згідно заяви від 29.03.2017 року позивач просив: -скасувати арешт земельної ділянки площею 0,1020 га (кадастровий номер 3223155400:05:111:0006), накладений на підставі постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України [PERSON] від 06.02.2012 року у виконавчому провадженні ВП № 26751228 (номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 07.10.2013 року № 2753523); -скасувати арешт земельної ділянки площею 0,15 га (кадастровий номер 3223155400:05:111:0007), накладений на підставі постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України [PERSON] від 06.02.2012 року у виконавчому провадженні ВП № 26751228 (номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 07.10.2013 року № 2754109). Під час розгляду до участі в справі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог було залучено публічне акціонерне товариство «[PERSON] Україна». В судове засідання представник позивача повторно не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, посилаючись на те, що позивач є належним стягувачем, оскільки отримав право вимоги за договором відступлення права вимоги із банком, Соломянським райсудом м.Києва було підтверджено розмір заборгованості та замінено стягувача, визнання нікчемним договору відступлення права вимоги уповноваженою особою фонду гарантування вкладів є необґрунтованим та суперечить законодавству, сторони домовились про врегулювання спору шляхом продажу обєктів нерухомого майна з метою погашення заборгованості, однак цьому перешкодає наявність арешту, що накладався в інтересах попереднього кредитора, відповідачем право вимоги позивача не оспорюється. Відповідач в судове засідання не зявилась повторно, причин неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання не з'явився повторно, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суд не повідомив, заяв, клопотань чи заперечень проти позову не подав. Представник третьої особи ПАТ «[PERSON] Україна» [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила, посилаючись на неналежність сторін, визнання нікчемним договору відступлення права вимоги, наявність різних судових спорів щодо права вимоги за кредитним договором, необґрунтованість вимог щодо скасування арешту, накладеного у іншій цивільній справі. Вислухавши представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.09.2007 року ПАТ «[PERSON] Україна» було надано кредит [PERSON], поручителем якого виступила [PERSON], що підтверджується судовими рішеннями та іншими матеріалами справи. Рішенням Соломянського районного суду м. Києва у справі № 2-3722/2010 з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ „Банк Петрокоммерц-Україна було стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № 1239н-09-07 від 25.09.2007 року, яка станом на року становила 5 725 965,89 доларів CLLIA, що за курсом НБУ еквівалентна 45 864 986 грн. 86 коп., 1 100 грн. штрафу за невиконання зобовязань, судовий збір у сумі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120,00 грн. 20.05.2011 року на виконання рішення Соломянського районного суду м. Києва від 03.12.2010 року у справі № 2-3722/10, Соломянськнм районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-3722/2010 про стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ „Банк Петрокоммерц-Україна суми боргу по кредитному договору № 1239н-09-07 від 25.09.2007 року. 27.05.2011 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України [PERSON] було відкрите виконавче провадження ВП № 26751228 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2- 3722/10, виданого Соломянським районним судом м. Києва 20.05.2011 року, по стягненню з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] країна» суми боргу по кредитному договору № 1239н-09-07 від 25.09.2007 року. 06.02.2012 року постановою державного виконавця ВПВР ДВС МЮУ [PERSON] у виконавчому провадженні ВП № 26751228 було накладено арешт на майно [PERSON], в т.ч. і на земельну ділянку площею 0,1020 га (кадастровий номер 3223155400:05:111:0006) та на земельну ділянку площею 0,15 га (кадастровий номер 3223155400:05:111:0007), шо розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Лугова. 07.10.2013 року на виконання постанови державного виконавця ВПВР ДВС МЮУ [PERSON] від 06.02.2012 року у виконавчому провадженні ВП № 26751228, до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна було внесено запис № 2753523 про накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1020 га (кадастровий номер 3223155400:05:111:0006) та запис № 2754109 про накладення арешту на земельну ділянку площею 0,15 га (кадастровий номер 3223155400:05:111:0007). 18.12.2013 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області у справі № 372/3584/13-ц за заявою ПАТ «Петрокоммерц-Україна» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ПАТ «[PERSON] країна» до [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу [PERSON], про визнання договорів дарування земельних ділянок недійсними внаслідок фіктивності, було накладено накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1020 га (кадастровий номер 3223155400:05:111:0006) та на земельну ділянку площею 0,15 га (кадастровий номер 3223155400:05:1 11:0007), що розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Лугова і належить [PERSON], та заборонено їх відчуження. 26.12.2013 року, на виконання ухвали Обухівського районного суду Київської області від 18.12.2013 року у справі № 372/3584/13-ц, до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна було внесено запис № 4091059 про накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1020 га (кадастровий номер 3223155400:05:111:0006) та запис № 4090609 про накладення арешту на земельну ділянку площею 0,15 га (кадастровий номер 3223155400:05:111:0007). Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 лютого 2014 року визнано недійсним внаслідок фіктивності договір дарування земельної ділянки площею 0,1020 га, кадастровий номер 3223155400:05:111:0006, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин, вул. Лугова, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 595 з моменту його укладення, скасовано державну реєстрацію права власності земельної ділянки за [PERSON] площею 0,1020 га, кадастровий номер 3223155400:05:111:0006, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин,\~вул. Лугова, та яка була проведена 1 серпня 2011 року на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 595, визнано недійсним внаслідок фіктивності договір дарування земельної ділянки, площею 0,1500 га, кадастровий номер 3223155400:05:111:0007, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин,\~\~вул. Лугова, посвідчений приватним Обухівського районного нотаріального округу [PERSON]П . та зареєстрований в реєстрі за № 599 з моменту його укладення, скасовано державну реєстрацію права власності земельної ділянки за [PERSON], площею 0,1500 га, кадастровий номер 3223155400:05:111:0007, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин,\~вул. Лугова та яка була проведена 1 серпня 2011 року на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 599. Таким чином, судовим рішенням не передбачалось вчинення таких дій, які б підлягали виконанню в межах процедури виконавчого провадження. Матеріали справи не містять відомостей про те, що на виконання вказаного вище судового рішення було видано виконавчі листи, про те, що вони стягувачем звернуті до примусового виконання, про те, що було відкрито виконавче провадження щодо виконання вказаного судового рішення. 28.08.2015 року між ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Централ Капітал» укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» передало ТОВ «Фінансова компанія «Централ Капітал» права вимоги за кредитним договором №1239н-09-07 від 25.09.2007 року, що був укладений між ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» та [PERSON] 19.05.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Капіталь Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Централ Капітал» укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого ПАТ «Фінансова компанія «Централ Капітал» передало ТОВ «Фінансова компанія «Капіталь Груп» права вимоги за кредитним договором №1239н-09-07 від 25.09.2007 року, що був укладений між ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» та [PERSON] З наявних в справі письмових доказів вбачається, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 21 квітня 2016 року за № 280 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокомерц-Україна» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22 квітня 2016 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] З дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація припиняється (п. 1 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: приймає до свого відання майно (кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу та виконує функції з управління та реалізації майна банку; у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; виконує повноваження, які визначені ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». До повноважень уповноваженої особи Фонду, передбачених ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, належить право: повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи (п. 4, 5 ч. 2 ст. 37 Закону). Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов»язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 цього Закону. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема тоді, коли банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов»язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору. Крім того, в пунктах 5, 6 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» серед підстав нікчемності правочинів зазначено випадки, коли: банк прийняв на себе зобовязання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку, іншому ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Положеннями ч.ч. 4, 5 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів, а також вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених укладенням. У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кредитор зобов»язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі відшкодувати його вартість у грошових одиницях в ринкових цінах, що існували на момент вчинення правочину. Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» від 14.11.2016 року визнано нікчемними договори, в тому числі вказаний вище договір відступлення права вимоги від 28.08.2015 року, згідно якого ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» передало ТОВ «Фінансова компанія «Централ Капітал» права вимоги до боржників за кредитними договорами. Таким чином, вимоги заяви ґрунтуються на правочині, який визнаний нікчемним рішенням уповноваженого субєкта владних повноважень, яке у встановленому законом порядку не оспорено та є чинним. Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. ТОВ «Фінансова компанія «Капіталь Груп» за доводами позову набуло права вимоги у спірних правовідносинах від ТОВ «Фінансова компанія «Централ Капітал», яке в свою чергу його набуло на підставі нікчемного правочину, тобто такого, який не створює юридичних наслідків. За таких обставин, позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Капіталь Груп» не довів наявність порушень своїх особистих прав та загалом права вимоги у спірних правовідносинах, зважаючи на нікчемність договору відступлення права вимоги від 28.08.2015 року та послідуючих правочинів. Посилання представника відповідача на неправомірність визнання нікчемним правочину, посилання на певні правові обґрунтування є неспроможними з огляду на чіткі і однозначні приписи чинного законодавства - ст. 215 ЦК України, ст.ст. 37, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, залишились неспростованими доводи третьої особи на те, що ухвалою від 12.04.2017 р. Обухівського районного суду Київської області у справі №372/3584/13-ц, ТОВ «Фінансова компанія «Капіталь Груп» відмовлено у задоволені заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, ухвалою від 12.04.2017 р. Обухівського районного суду Київської області у справі №372/3584/13-ц також відмовлено у задоволені заяви [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову, а рішенням Господарського суду Одеської області від 09.02.2017 р. у справі №916/2986/16, що визнано недійсним нікчемний Договір відступлення права вимоги (цесії) від 28.08.2015 р. по якому в тому числі відступалося право вимоги за кредитним договором №1239-н-09-07 від 25.09.2007р. де позичальником є [PERSON] Також слід відмітити, що спірні обєкти нерухомого майна не передавались в іпотеку з метою виконання зобовязань за кредитним договором, право вимоги за яким, за твердженням позивача, він набув, звернення стягнення на ці обєкти у визначеному законом порядку не здійснюється. Доводи позову про те, що між сторонами досягнуто певних домовленостей про продаж спірного нерухомого майна не грунтуються на законі, а такі домовленності не породжують зазначених у позові правових наслідків. Згідно ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Згідно ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення Згідно ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Позивач не посилається на незаконність накладення арешту на спірне нерухоме майно, з матеріалів справи подібних обставин не вбачається, тому суд вважає, що арешт на спірне нерухоме майно було правомірно накладено державним виконавцем відповідно до чинного законодавства. В порядку цивільного процесуального законодавства позивач не звертався зі скаргами щодо арешту майна, не вживав заходів для захисту своїх інтересів іншим процесуальним способом у порядку цивільного судочинства, окрім як шляхом подання цього позову. В обґрунтування вимог цього позову позивач посилається на порушення його цивільних прав та інтересів, при цьому зміст позовних вимог сформульовано таким чином, що можна прийти до висновку, що він намагається захистити своє право власності на нерухоме майно у визначений позовом спосіб, однак в судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили про наявність у позивача права власності або іншого речового права на спірні обєкти нерухомого майна або ж породжували цивільно-правові наслідки, зазначені у позовних вимогах, а саме скасування арешту майна. Так, судом не встановлено будь-яких обставин, які б вказували на порушення законних прав чи інтересів позивача саме визначеним позовом відповідачем [PERSON], яка не здійснювала ніяких дій щодо накладення арешту на власне майно, що вказує на неналежність відповідача. В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували підстави та достовірні обставини втрати необхідності у арешті майна із передбачених законом підстав, при цьому із поданих суду доказів вбачається наявність грошових зобовязань, зокрема [PERSON] за виконавчим провадженням про стягнення коштів на користь ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна». Згідно ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Позивач не посилається на те, що спірне нерухоме майно належить саме позивачеві, отже посилання позову на ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» не узгоджується із фактичними обставинами справи. Доводи представника позивача в судовому засіданні про наміри позивача набути право власності на майно у позасудовому порядку не ґрунтуються на приписах законодавства на положеннях укладених між стороною правочинів, наявність яких судом не встановлена. Доводи представника позивача в судовому засіданні про наміри розпочати процедуру звернення стягнення на майно у майбутньому за умови задоволення цього позову не вказують на наявність реального, вже існуючого порушення прав чи законних інтересів позивача, які б підлягали судовому захисту. Чинне законодавство не передбачає можливості вирішення судом питання про скасування арешту майна, накладеного іншим судом у межах розгляду іншої справи, відповідні доводи позову не грунтуються на законі і свідчать про явну безпідставність обраного позивачем способу захисту його інтересів. Обраний позивачем спосіб захисту інтересів не узгоджується із законом, при цьому вимог про визнання права власності, звільнення майна з-під арешту, про виключення майна з опису, звернення стягнення на предмет іпотеки тощо позивач не предявляв, тому правове обґрунтування позову суд вважає неспроможним. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Під час судового розгляду судом не встановлено порушень цивільних прав чи законних інтересів позивача, які б підлягали судовому захисту в межах заявлених позовних вимог. Також суд вважає, що подана під розгляду цієї справи заява про визнання відповідачем позову суперечить закону та порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, зокрема ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна», тому визнання позову відповідачем [PERSON], який не є належним у спірних правовідносинах, не може слугувати достатньою підставою для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, в межах предявлених саме до визначеного позовом відповідача, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, при цьому заперечення третьої особи ґрунтуються на законі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed