Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 1999 року перебувала в трудових відносинах з КЗ СОР «Сумське обласне патологоанатомічне бюро». 20 лютого 2015 року її незаконно було звільнено з роботи з підстав визначених п. 4 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 серпня 2015 року її було поновлено на роботі. Зважаючи на неприязне ні стосунки з керівником установи, вона 10 серпня 2015 року подала заяву про звільнення з роботи за угодою сторін. Незважаючи на це, відповідач не видав відповідний наказ про її звільнення та не видав їй трудову книжку. Вказане рішення суду про поновлення її на роботу було скасоване в касаційному порядку, а справа була направлена на новий судовий розгляд. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 травня 2017 року її знову було поновлено на роботі. Не приступаючи до роботи, вона 23.05.2017 року знову подала заяву про звільнення її з роботи у звязку з переїздом в іншу місцевість. В порушення вимог закону відповідач знову не видав наказ про її звільнення та не видав їй трудову книжку та не направив її поштою, як того вона просила у заяві. Рішенням апеляційної інстанції від 20.07.2017 року вказане судове рішення про поновлення її на роботі було скасоване та їй було відмовлено у задоволенні позову, а 31 липня 2017 року трудову книжку позивача були повернуто позивачу. Зазначив, що у продовж тривалого часу відповідач без законних підстав не видавав позивачу трудову книжку, у звязку з чим має сплатити середній заробіток за час її затримки з 21 лютого 2017 року по 31 липня 2017 року. Просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у період з 21.02.2015 року по 31.07.2017 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що він неодноразово звертався до відповідача, як представник позивача, з вимогами повернути трудову книжку позивача, але його вимоги виконані не були. В останнє таку вимоги ним було подано 23 травня 2017 року. Трудову книжку повернули 31.07.2017 року представнику позивача [PERSON], яка зявилася особисто із довіреністю. Третя особа [PERSON] при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Пояснила суду, що вони виконувала обовязки начальника з 22.05.2017 року по 21.06.2017 року. 23.05.2017 року прийшов представник позивача з рішенням суду про поновлення позивача на роботі. Вона видала наказ про поновлення позивача на роботі, але рішення про звільнення позивача нею не було прийняте. Позивачу було запропоновано зявитися на роботу для вирішення питання про звільнення. Позивач жодного разу не зявилася на роботу. Відповідач сповіщений про час та місце розгляду справи, але його представник до суду не зявився. Відповідачем подані письмові заперечення проти позову. Заслухавши пояснення представника позивача та 3-ї особи, перевіривши доводи сторін в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів, суд вважає позов не обґрунтованим з огляду на таке. З Рішення Апеляційного суду Сумської області від 20 липня 2017 року у справі за позовом [PERSON] до Комунального закладу Сумської обласної ради «Сумське обласне патологоанатомічне бюро», третя особа: начальник Комунального закладу Сумської обласної ради «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» [PERSON] про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку вбачається: - [PERSON] з 1999 року перебувала в трудових відносинах з КЗ СОР «Сумське обласне патологоанатомічне бюро», в період з 07 березня 2011 року по 08 вересня 2014 року обіймала посаду старшого лаборанта, а з 08 вересня 2014 року переведена на посаду лаборанта ; - Наказом начальника КЗ СОР «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» від 20 лютого 2015 року №19-ОС, [PERSON], лаборанта відділення загальної патології, звільнено із займаної посади за прогул ( ст. 40 п. 4 КЗпП України ) з 20 лютого 2015 року. - не погоджуючись з звільненням з роботи [PERSON] 16.02.2015 року звернулася до Зарічного районного суду м. Суми із заявою про поновлення на роботі. - рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справа Апеляційного суду Сумської області від 11 листопада 2015 року, було поновлено [PERSON] на посаді лаборанта відділення загальної патології КЗ СОР «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» з 20 лютого 2015 року та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. -Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року зазначені рішення судів скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. - Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 травня 2017 року було поновлено [PERSON] на посаді лаборанта відділення загальної патології КЗ СОР «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» з 20 лютого 2015 року та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішенням колегії суддів судової палати ц цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 20 липня 2017 року Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 травня 2017 року було скасоване та постановлене нове рішення про відмов у задоволенні позову. Підставою для скасування рішення суду про поновлення на роботі та постановлення нового рішення про відмову у позові стало те, що позивач допустила прогул, який, зокрема, підтверджується повідомленням Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Прикордонної служби України від 20 лютого 2015 року за № 5/190 відповідно до якого [PERSON] 20 лютого 2015 року об 11-37 годині перетнула державний кордон в міжнародному пункті пропуску через державний кордон України для автомобільного сполучення «Юнаківка», залишила територію України в пішому порядку. Наведені вище обставини встановлені судовим рішення під час розвязання спору між цими сторонами та доказуванню не підлягають. Також встановлено, що після постановлення рішення першого рішення про поновлення на роботі представник позивача 10 серпня 2015 року подав заяву позивача про звільнення позивача з роботи за угодою сторін. За даною заявою наказ про звільнення виданий не був та трудова книжка позивачу повернута не була. Після постановлення другого рішення про поновлення на роботі, представник позивача 23.05.2017 року подав іншу заяву позивача про звільнення з роботи у звязку з переїздом в іншу місцевість. За даною заявою наказ відповідачем також видано не було та трудова книжка позивачу вручена не була, також трудова книжка не була направлена позивачу поштою. Вказані обставини зазначені представником позивача та не заперечувалися відповідачем. Обґрунтовуючи свій позов про стягнення середнього заробітку за час затримки трудової книжки, представник позивача послався на те, що відповідач звільнивши позивача 20.02.2015 року мав видати трудову книжку позивачу. Тим більше, що сама позивач подавала заяви про направлення їй трудової книжки поштою, представники позивача зверталися із неодноразовими заявами про видачу їм трудової книжки, не заслуговують на увагу. Відповідно до положень ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, тобто у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про повернення трудової книжки. Як вбачається з наведеного вище рішення Апеляційного суду Сумської області після звільнення позивача на її адресу відповідачем було направлено відповідне повідомлення про необхідність зявитися за отриманням трудової книжки або надати згоду на відправлення її поштою. У звязку з відсутністю позивача на території України, повідомлення їй не було вручено. 01 квітня 2015 року [PERSON] оголошена у міжнародний розшук. Інформація про її розшук внесена до бази даних Генерального Секретаріату Інтерполу, категорія облік червона картка (розшук з метою арешту та екстрадиції). За повідомленням прикордонної служби України від 27 січня 2017 року [PERSON] державний кордон України через встановлені пункти пропуску в період з 01.01.2016 року по 26.01.2017 року не перетинала. Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність\~\~ отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час видачі трудової книжки, представник позивача посилається на покази свідків щодо звернень представників позивача з вимогами повернути трудову книжку та заяви [PERSON] начальнику КЗ СОР «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» від 07 серпня 2015 року та 23 травня 2017 року, в яких вона не заперечує, щоб трудова книжка була направлена їй поштою за її адресою: м. Суми, вул. Кондратьєва, 84/2 чи вручена її представникам. Проте суд вважає, що пояснення свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та вказані заяви не є доказом затримки видачі трудової книжки [PERSON] у звязку з її звільненням 20 лютого 2015 року. На виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 серпня 2015 року [PERSON] наказом від 07 серпня 2015 року № 89-ос було поновлено на посаді лаборанта відділення загальної патології з 20 лютого 2015 року. У звязку з поновленням її на роботі її представником спочатку 11 серпня 2015 року було подано заяву від імені [PERSON] в якій вона просила звільнити її з роботи за згодою сторін та видати копії наказів про її поновлення на роботі та звільнення і трудову книжку її представникам адвоката [PERSON] або [PERSON] Також в цій заяві зазначено, що вона не заперечує, щоб вказані документи і трудову книжку їй було направлено поштою за її адресою, а належні за розрахунком кошти просила направити на картковий рахунок. У звязку з повторним поновленням позивача на роботі 23 травня 2017 року було подано заяву від імені [PERSON] в якій вона просила звільнити її з роботи за власним бажанням, а саме у звязку з перезілом на нове місце проживання, та видати трудову книжку її представникам адвоката [PERSON] або [PERSON] Також в цій заяві зазначено, що вона не заперечує, щоб вказані документи і трудову книжку їй було направлено поштою за її адресою, а належні за розрахунком кошти просила направити на картковий рахунок. Тобто вказані згоди на пересилку трудової книжки поштою стосувалися іншого звільнення позивача з ініціативи працівника. Відповідач згоди на звільнення позивача за згодою сторін не надав, також позивач не видавав наказ про звільнення позивача за власним бажанням. Окрім того, як свідчить копія трудової книжки наданої представником позивача наказом від 08 червня 2016 року та від 217.07.2017 року на підставі наведених вище судових рішень скасував накази від 07 серпня 2015 року та 23.05.2017 року про поновлення позивача на роботі. \~\~ Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.\~\~\~\~\~\~ Зважаючи, що на керівника КЗ СОР «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» покладається відповідальність за збереження трудової книжки працівника, а дані про повернення [PERSON] на територію України у нього відсутні, підстави для пересилки поштою трудової книжки позивача за адресою її проживання в Україні, у відповідача були відсутні. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що вона є матірю позивача та має нотаріально посвідчену довіреність на представництво інтересів доньки. Даний свідок пояснив, що вона у липні 2017 року отримала рекомендованого листа, якого було адресовано позивачу, з пропозицією явитися та отримати трудову книжку. Після чого, вона відразу пішла до відповідача та наприкінці липня 2017 року отримала особисто трудову книжку позивача. З наведеного вбачається, що відповідачем з дотриманням вимог закону було вручено трудову книжку позивачу у звязку з звільненням останньої 20 лютого 2015 року, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed