Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач у серпні 2018 року звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.05.1999, мають спільну повнолітню доньку. Оскільки спільне життя між ними не склалося, вони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, з липня 2015 року проживають окремо, фактично їхня родина розпалась, а шлюб носить лише формальний характер, позивач був змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 14.08.2018 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 01.10.2018 по вищевказаній справі було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив суд про його задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явилась, однак направила на адресу суду заяву, у якій зазначила, що пред'явлений позивачем позов про розірвання шлюбу визнає у повному обсязі, проти розірвання укладеного з ним шлюбу, а також проти розгляду справи за її відсутності - не заперечувала. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 29.05.1999 року було укладено шлюб, що зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м.Києві (а/з №578), що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с.7). Вбачається, що сторони мають спільну повнолітню доньку (а.с.8). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення представника позивача, сторони проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства з липня 2015 року, намірів зберегти шлюб ніхто із сторін не проявив. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved