Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що є спадкоємцем по смерті [PERSON], яка померла 02 січня 2012 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом у спадкову масу включені присуджені судом та не виплачені відповідачем 34617,6 гривень пенсійних виплат. На його звернення управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області відмовило у виплаті зазначеної суми. У письмових запереченнях управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі вважає, що в контексті положень статті 52 Закону України Про загальнообов'язкове пенсійне страхування (далі Закон № 1058-IV)позивач помилково вважає згадану у позовній заяві суму як пенсію. Покликається на положення статті 63 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон № 796-ХІІ) щодо фінансування витрат з Державного бюджету України, пов'язаних з реалізацією цього Закону; статей 72, 73 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування про те, що кошти Пенсійного фонду України не включаються до Державного бюджету України і використовуються на виплату пенсій, передбачених тільки цим Законом. Відповідач не є розпорядником коштів Державного бюджету. На думку відповідача право позивача підлягає реалізації у порядку, визначеному Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень. На призначену дату судового засідання сторони не з'явились, подавши відповідні клопотання. На підставі частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Проаналізувавши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Згідно з виконавчим листом, виданим Любешівським районним судом Волинської області 10 жовтня 2011 року за результатами розгляду адміністративного позову, управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області зобов'язано у період з 25 січня 2011 року по день припинення права нарахувати та виплатити [PERSON] основну пенсію у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 54 Закону № 796-ХІІ; відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ -- додаткову пенсію у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком з врахуванням виплачених сум у період з 25 січня 2011 року по 22 липня 2011 року. Згідно з свідоцтвом про смерть серії І-ЕГ № 119598 [PERSON] померла 02 січня 2012 року у селі Березичі Любешівського району Волинської області. З свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане 21 листопада 2014 року приватним нотаріусом Любешівського нотаріального округу [PERSON], слідує, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] Спадщина складається з заборгованості по невиплаченій пенсій на суму 34617,6 гривні. Управління пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області у листі-відповіді № 800/Л-О1 від 12 листопада 2015 року на звернення позивача з приводу отримання належної на день смерті [PERSON] суми пенсії повідомило про неможливість виплати успадкованих позивачем сум через відсутність відповідного фінансування. Згідно з статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1, 5 статті 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною 1 статті 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1227 ЦК визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Статті 50, 54 Закону № 796-ХІІ передбачають право громадян, які постраждали від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, на особливий порядок державного пенсійного забезпечення. У цих нормах йдеться про різновиди соціальних пенсійних виплат. Отже, судження відповідача, що заявлені позивачем суми не є належною на день смерті спадкодавця недоотриманою пенсією слід визнати хибними. Відповідно до пунктів 1, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України № 141/2013 від 18 березня 2013 року, Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок). Одним з його основних завдань є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством тощо. Відповідно до чинного у даний час Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, яке затверджене постановою правління Пенсійного Фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, управління Пенсійного фонду України в районах є територіальними органами Пенсійного фонду України. Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань серед іншого: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій тощо. Аналіз наведеного вище, положень Закону № 1058-IV вказує на те, що відповідач є субєктом здійснення пенсійних виплат, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ. З досліджених доказів слідує, що спадкодавець цих виплат за життя не отримала. Отже, покликання відповідача щодо неможливості виплатити згаданих у позові коштів через відсутність відповідного фінансування з Державного бюджету України юридичного значення не має. Відповідач як орган виконавчої влади не позбавлений права в межах здійснення своїх повноважень в адміністративному порядку вимагати належного фінансування заборгованості, яка виникла у звязку з реалізацією державою Закону № 796-ХІІ. Помилковими є посилання відповідача на положення Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, оскільки в контексті предмету судового розгляду вказані норми не поширюються на спірні правовідносини сторін. Враховуючи наведене у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до положень статті 88 ЦПК. Оскільки позивач звільнений від оплати судового збору, його слід стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved