Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» звернулося до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві позивач вказав, що 18 жовтня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір № CL-800/135/2007 про надання кредиту. Згідно з кредитним договором та на підставі кредитної заявки відповідача від 18.10.2007 року ЗАТ «ОТП Банк» надав відповідачу кредит у сумі 29\~031,81 доларів США. Зазначену суму позичальник зобовязаний був повернути в строк до 18.10.2014 року. 25.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» було укладено договір факторингу б/н. У свою чергу, Відповідач зобовязався прийняти належним чином використати і повернути Позивачу кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку та на умовах, що визначені в кредитному договорі. В порушення умов кредитного договору, відповідачем не погашено належні до сплати суми кредиту і не сплачено відсотки за користування ним та не повернуто кредит в належний строк. Тим самим відповідач [PERSON] порушив зобовязання за кредитним договором. Станом на 27.12.2016 року, заборгованість перед Позивачем за кредитним договором складає 249\~340,58 гривень, з яких: 1\~869,98 доларів США - залишок строкової заборгованості за кредитом; 159,43 доларів США - сума відсотків (несплачені відсотки за користування кредитом); 195\~834,02 гривні - сума пені за прострочення виконання зобовязань; 2 029,41 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 27.12.2016 року становить 53\~506,56 гривень - загальна сума простроченої заборгованості. Однак позивач обмежує розмір позовних вимог сумою 53\~506,56 гривень та не заявляє вимогу по стягненню пені. Позивач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Однак 19.09.2017 року, представником позивача було подане клопотання про розгляд справи за його відсутності із зазначенням, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи його було повідомлено належним чином за трьома адресами. Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 18 жовтня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір № CL-800/135/2007 про надання кредиту. Згідно з кредитним договором та на підставі кредитної заявки відповідача від 18.10.2007 року ЗАТ «ОТП Банк» надав відповідачу кредит у сумі 29\~031,81 доларів США. Зазначену суму позичальник зобовязаний був повернути в строк до 18.10.2014 року. 25.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» було укладено договір факторингу б/н. У свою чергу, Відповідач зобовязався прийняти належним чином використати і повернути Позивачу кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку та на умовах, що визначені в кредитному договорі. В порушення умов кредитного договору, відповідачем не погашено належні до сплати суми кредиту і не сплачено відсотки за користування ним та не повернуто кредит в належний строк. Тим самим відповідач [PERSON] порушив зобовязання за кредитним договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства України. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24.09.2014 у справі за № 6-145цс14, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Крім того, як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-190цс15 (постанова від 16.09.2015 року) статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями\~ допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті\~5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI\~ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. У справі, яка є предметом перегляду, кредитний договір укладено сторонами\~18 жовтня 2007 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач, внаслідок невиконання зобовязань по умовах договору № CL-800/135/2007 від 18 жовтня 2007 року, станом на 27.12.2016 р. має заборгованість 2 029,41 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 27.12.2016 року становить 53\~506,56 гривень, що є загальною сумою простроченої заборгованості, тому позов підлягає задоволенню. У відповідності із статтею 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору в сумі 1 600,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved