Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 27.11.2015 р. по 29.04.2016 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, та обіймав посаду інженера з охорони праці, був звільнений на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. З 04.05.2016 р. по 21.10.2016 р. обіймав посаду інженера з охорони праці за сумісництвом, тривалість робочого тижня при роботі з неповним робочим днем 4 години, і був звільнений за ч. 1 ст. 38 КЗпП України. В день звільнення позивач не отримав від відповідача належних до виплати сум по заробітній платі в загальній сумі 17\~567 грн. 50 коп. Уточнивши свої вимоги, просив стягнути з відповідача суму заборгованості та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, яка станом на 20.04.2017 року складає 45\~252 грн. 20 коп., а також вихідну допомогу у розмірі 1595 грн. 38 коп. В судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, від нього надійшов письмовий відзив, просив в задоволенні позову відмовити, оскільки в наказах про звільнення позивач поставив власноручний підпис про те, що з наказом ознайомлений, отримав повний розрахунок та зауважень не має. Крім того, зазначив, що на посаді інженера з охорони праці за сумісництвом позивач жодного дня не був на робочому місці та не здійснював свої обовязки, отже виплата заробітної плати йому у звязку з цим не передбачена. За згадою позивача, у звязку з неявкою відповідача в судове засідання, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач з 27.11.2015 р. по 29.04.2016 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, та обіймав посаду інженера з охорони праці, був звільнений на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. З 04.05.2016 р. по 21.10.2016 р. обіймав посаду інженера з охорони праці за сумісництвом, тривалість робочого тижня при роботі з неповним робочим днем 4 години, і був звільнений за ч. 1 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується даними трудової книжки та копіями наказів (а.с.21-28, 5-6). В день звільнення позивач не отримав від відповідача усі належні до виплати суми по заробітній платі, та остаточний розрахунок з ним не проведений, сума заборгованості, згідно з довідкою від 06.10.2017 року № 106/10/17 складає 8 539 грн. 23 коп. (а.с.54), що підтверджується самим відповідачем та вбачається з наданого суду відгуку, тобто ці обставини визнаються відповідачем, і не підлягають доказуванню. Середньоденна заробітна плата позивача, згідно з довідкою, складає 116,37 грн. Згідно із ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Таким чином, виходячи з наведеного, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 8 539 грн. 23 коп., у тому числі: компенсація за невикористану відпустку, без подальшого утримання з цих сум податку з доходів фізичних осіб та військового збору. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, підлягає стягненню середня заробітна плата за весь період затримки розрахунку при звільнені до дня винесення судового рішення, тобто з 21.10.2016 року по 04.05.2018 р. в сумі 29 208 гривень 87 коп. (501 робочий день). На думку суду, не підлягає задоволенню вимога про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати за період, коли позивач обіймав посаду інженера з охорони праці за сумісництвом, оскільки позивачем не спростовано доводи відповідача про те, що він жодного дня не перебував на робочому місці та не виконував жодних робіт. Натомість, позивач в своїх усних поясненнях визнав ці обставини, пояснивши, що про це була усна домовленість з керівництвом підприємства. Крім того, не підлягає задоволенню вимога про стягнення вихідної допомоги при звільненні, оскільки підстави для виплати такої допомоги передбачені ст. 44 КЗпП України. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Таким чином, необхідно частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з виплати заробітної плати за період роботи з 27.11.2015 р. по 29.04.2016 р. в сумі 8539 гривень 23 коп., без утримання з цих сум податку з доходів фізичних осіб та військового збору та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.10.2016 року по 04.05.2018 р. в сумі 29 208 гривень 87 коп., всього 37 748 гривень 10 коп. В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача, а саме: судовий збір на користь держави в сумі 640 грн.

Outcome: partial