Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

Позивач, через свого представника 12 листопада 2020 року звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що у період з 19.11.2009 року по 10.10.2014 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29.09.2014 року по справі №480/1701/14-ц. Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29.01.2013 року по справі № 1417/2557/12 частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи - Служба у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Миколаївської райдержадміністрації, про стягнення аліментів на утримання дитини, додаткових витрат на лікування дитини, аліментів на утримання дружини та визнання сім`ї неповною. Вищевказаним рішенням суду Стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 850,00 грн. щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.10.2012 року і до повноліття дитини. Стягнуто з [PERSON] , на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 200 грн. щомісяця, починаючи з 10.10.2012 року і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] трьох років. У решті позовних вимог відмовлено. 13.05.2020 року Новоодеським районним ВДВС було відкрито виконавче провадження №37885304 з примусового виконання виконавчого листа виданого на підставі вищевказаного рішення суду, яке до теперішнього часу перебуває в провадженні Новодеського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 26.08.2017 року [PERSON] змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », а 07.03.2020року позивач уклала шлюб у звязку з чим змінила прізвище на [PERSON] . Позивач вказує, що на протязі 2013 - 2018 років відповідач ухилявся від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання свого малолітнього сина [PERSON] , внаслідок чого заборгованість по аліментам за станом на квітень 2018 року досягла 55 069,50 грн. У зв`язку з наявною заборгованістю по виплаті аліментів державним виконавцем вжито заходи 21.05.2018 року винесено постанови про становлення тимчасового обмеження боржника (відповідача) у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, у праві керувати транспортними засобами, у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії. Ці постанови про встановлення тимчасових обмежень були направлені на виконання до відповідних органів через Автоматизовану систему виконавчих проваджень. 07.06.2018 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному реєстрі рухомого майна. 23.06.2018 року на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби від боржника надійшла сума 62729,50 грн., які було перераховано на рахунок позивача. З урахуванням того, що розмір аліментів, що сплачується відповідачем на утримання малолітнього сина [PERSON] є явно недостатнім для його повноцінного утримання на даний час, позивачем 25.09.2020 року подано до Ленінського районного суду м. Запоріжжя позов до Відповідача про зміну (збільшення) розміру аліментів, визначених за рішенням суду. Також позивач вказує, що вона і відповідач припинили свої фактичні стосунки 06.09.2016 року (що зазначено у вищевказаному рішенні суду про розірвання шлюбу), і після того позивач з дитиною переїхала проживати до своєї матері за адресою: [ADDRESS] , відповідач лише один раз бачився з дитиною, а саме 02.12.2012 року коли приїхав поздоровити з днем народження позивача. Але після цього намірів бачити свого сина [PERSON] або у будь-які формі приймати участь в його вихованні відповідач більше не виявляв. Позивач фактично одноособово опікується здоров`ям, навчанням та розвитком дитини. Позивач вказує, що відповідач, як батько, без поважних причин на протязі тривалого часу (понад п`ять років, з дня присудження аліментів у січні 2013 року до червня 2018 року) ухилявся від виконання своїх обов`язків по утриманню дитини та після того, як сину [PERSON] виповнилося шість місяців, фактично не бачився з ним і не виявляв таких намірів, тобто не виконував і не виконує своїх обов`язків по вихованню свого сина по теперішній час. Позивач посилається на те, що вищевказані обставини свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, відповідно до яких батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом у тому числі для позбавлення батьківських прав щодо їх дітей. Підсумовуючи вищевикладене позивач вказала, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, відповідача доцільно позбавити батьківських прав та просила суд про це. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п.2 ч.7, ч.11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність не надходило. Від представника третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, крім того органом опіки та піклування надано висновок щодо предмету спору. Представник органу опіки та піклування Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань від нього не надходило. Згідно ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи у загальному порядку. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У період з 19.11.2009 року по 10.10.2014 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29.09.2014 року по справі №480/1701/14-ц, що набрало законної сили 10.10.2014 року. Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане виконкомом Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області 06.06.2012 року. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29.01.2013 року по справі № 1417/2557/12, що набрало законної сили 11.02.2013 року, частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи - Служба у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Миколаївської райдержадміністрації, про стягнення аліментів на утримання дитини, додаткових витрат на лікування дитини, аліментів на утримання дружини та визнання сім`ї неповною. Вищевказаним рішенням суду Стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 850,00 грн. щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.10.2012 року і до повноліття дитини. Стягнуто з [PERSON] , на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 200 грн. щомісяця, починаючи з 10.10.2012 року і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] трьох років. У решті позовних вимог відмовлено. 26.08.2017 року [PERSON] змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », а 07.03.2020року позивач уклала шлюб у звязку з чим змінила прізвище на [PERSON] . Як видно із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів боржника [PERSON] , наданим державним виконавцем Новоодеського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області 01.05.2018року, на протязі 2013 - 2018 років відповідач ухилявся від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання свого малолітнього сина [PERSON] , внаслідок чого заборгованість по аліментам за станом на квітень 2018 року досягла 55 069,50 грн. Як видно із інформації наданої Новоодеським РВ ДВС від 28.08.2020року, у зв`язку з наявною заборгованістю по виплаті аліментів державним виконавцем вжито заходи: 21.05.2018 року винесено постанови про становлення тимчасового обмеження боржника (відповідача) у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, у праві керувати транспортними засобами, у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії. Вказані постанови про встановлення тимчасових обмежень були направлені на виконання до відповідних органів через Автоматизовану систему виконавчих проваджень. 07.06.2018 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному реєстрі рухомого майна. 23.06.2018 року на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби від боржника надійшла сума 62729,50 грн., які було перераховано на рахунок позивача, що підтверджується листом Новоодеського районного ВДВС від 29.08.2020 року № 100/2-18459 (копія листа додається). В цьому листі також зазначено, що «боржник на протязі двох років не ухиляється від стати аліментів, щомісяця на депозитний рахунок відділу надходять кошти від [PERSON] у розмірі 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку». Станом на 01.09.2020року у боржника [PERSON] існує переплата по аліментам у сумі 7850,30грн. що підтверджується також розрахунком заборгованості наданим державним виконавцем. Як видно із інших досліджених судом доказів: листа КНП «Центр первинно медико-санітарної допомоги №9» від 31.07.2020 року № 2173/01-06, характеристики адміністрації Запорізької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 59 з поглибленим вивченням англійської мови Запорізької міської ради від 31.07.2020 року вих..№01-02/163, довідки ТОВ «Фіт Хаус» від 12.08.2020 року № 36, дитиною опікується його мати [PERSON] . Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району №17.02./01-27/241 від 12.03.2021 року комісія з питань захисту прав дитини органу опіки та піклування (далі Комісія) прийшла до висновку про наявність достатніх підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] [INFO] . У своєму висновку комісія посилається на те, що на теперішній час батько не бере участі у вихованні та догляді за дитиною, не цікавиться здоров`ям малолітнього (лист від КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 9» від 31.07.2020 № 2173/01-06). У період з 2013 по 2018 гр. [PERSON] мав заборгованість по сплаті аліментів, але зважаючи на те, що державним виконавцем було вжито заходи: винесено постанову щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортним засобом, у праві полювання та ін.- заборгованість було сплачено. Батько гр. [PERSON] востаннє бачив сина в 2012 році, на той час дитині не було й 1 року. [PERSON] протягом тривалого часу не цікавився життям сина, не брав участі у його вихованні та навчанні (інформація від ЗСШ № 59 від 31.07.2020 № 01-02/163), також не проявляє інтересу до захоплень дитини (інформація від ТОВ «Фіт Хаус» від 12.08.2020 № 36). Посилаючись на вищевикладені обставини та вказуючи, що [PERSON] , не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітнього сина, права і інтереси якого повинні бути захищені у встановленому законом порядку, з метою захисту прав та інтересів дитини, спираючись на ч.2 ст. 141, ст. 150, ст. 164 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування дійшов висновку за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.2, ч.3 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 4 ст.155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» наголосив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За вищевказаних обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] , свідомо, без будь-яких поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя свого сина [PERSON] , не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, в наслідок чого останній був позбавлений батьківської уваги і піклування, порушено його права на належне батьківське виховання, спілкування, життя і розвиток в сім`ї, внаслідок чого відповідачем завдано шкоди правам та інтересам дитини, які захищаються Декларацією прав дитини, Конвенцією про права та чинним законодавством України, зокрема ст.ст.150, 152-153, 155 СК України Зважаючи на вищевикладене, виражаючи турботу про долю дитини,

Outcome: approved