Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Позивач у квітні 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача і просить визнати недійсним Кредитний договір між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕРОНА» та [PERSON] . Окрім того за понесені моральні страждання позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, а також понесені судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що у грудні 2019 року йому почали надходити дзвінки від працівників відповідача, з яких він дізнався про те, що ним укладено договір про надання коштів у позику з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕРОНА». Договір укладено на наступних умовах: сума кредиту 2 000,00 грн на строк з 07.11.2019 по 05.12.2019 зі сплатою 693,5% річних. Позивач вважає, що кредитний договір не був підписаний з його сторони, сторони не домовились про всі істотні умови визначені законодавством, а сам договір містить умови, які є несправедливими, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача. Також у позивача немає підтвердження, що гроші кредитодавцем йому передавались, а отже договір не може вважатись укладеним. Систематичні зобов`язання позивача збоку відповідача сплатити кредитну заборгованість за договором, який він не укладав, завдає йому значних моральних страждань, які позивач [PERSON] оцінює у розмірі 10 000,00 грн. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2020 року зазначені позовні вимоги були задоволені у повному обсязі та вирішено визнати недійсним Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (Оферта) № 1485948, від 07.11.2019 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕРОНА» та [PERSON] , а також стягнути з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕРОНА» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 100 (сім тисяч сто) гривень 00 копійок та судовий збір у розмірі 1 681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 копійок. 02 лютого 2021 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва вищевказане заочне рішення скасоване та призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні. Також залучено до участі у справі в якості третьої особи ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», як правонаступника позичальника щодо спірного Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (Оферта) № 1485948, від 07.11.2019. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їхньому задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні стверджував, що Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (Оферта) № 1485948, від 07.11.2019 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕРОНА» та [PERSON] не укладався, а відтак, на думку представника відповідача, визнавати спірний договір недійсним у суду немає підстав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У матеріалах справи міститься копія письмової відповіді ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕРОНА» № 138 від 02.03.2020, згідно якої останнє повідомляє, що між ним та позивачем 07.11.2019 укладено Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (Оферта) № 1485948. Договір укладено на наступних умовах: сума кредиту 2 000,00 грн на строк з 07.11.2019 по 05.12.2019 зі сплатою 693,5% річних (а.с.38-39). Відповідачем на підтвердження зазначених вище обставин не надано суду належним чином засвідченої копії спірного договору з підписом позивача. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 березня 2021 року витребувати у ПАТ «Ощадбанк» відомості щодо особи, на ім`я якої було видано платіжну картку № [NUMBER] , на яку 07.11.2019 року було перераховано 2000 грн., номер транзакції 27312-23705-60927, призначення платежу «Видача кредиту», Договір № 1485948; код авторизації 150879. 07 квітня 2021 року на адресу суду від ПАТ «Ощадбанк» надійшла відповідь на ухвалу, згідно якої у програмному забезпечені банку відсутня операція перерахування 2 000,00 грн 07.11.2019 на [NUMBER] . Відтак у суду відсутні докази отримання позивачем грошової позики від відповідача. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у ст. 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі ч. 1 цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивач [PERSON] звернувся з вимогою про визнання недійсним Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (Оферта) № 1485948, від 07.11.2019, посилаючись на те, що він цей договір не підписував та кошти не отримував. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що відповідно до принципу jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц. У пункті 7.43 постанови від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. На підставі зазначеного та беручи до уваги правовідносини, що склалися між сторонами по справі, та ті обставини, що спірний Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (Оферта) № 1485948, від 07.11.2019 позичальником не підписаний, а кошти за ним не отримані, суд доходить висновку, що зазначений договір є неукладеним, а відтак підстави для визнання його недійсним у суду відсутні. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З наданих позивачем пояснень судом вбачається, що систематичні його зобов`язання збоку відповідача сплатити кредитну заборгованість за договором, який він не укладав, завдала йому значних моральних страждань, які позивач [PERSON] оцінює у розмірі 10 000,00 грн. Таким чином враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Відповідно до ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам понесені та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 550,00 грн та судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного, ст. 202, 203, 207, 215, 638, 1046, 1047, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial