Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Позивач у вересні 2015 року звернулася до суду з указаним позовом, в якому вказує, що рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 13.07.2009 року на її користь з відповідача були стягнуті аліменти на утримання їх доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 300 грн. щомісячно до повноліття дитини. На цей час відповідач сплачує аліменти у розмірі 300 грн. Позивач зазначила, що відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, 300 грн. на цей час є сумою, яка менше, ніж указаний мінімальний розмір аліментів і цих коштів не вистачає для повноцінного розвитку дитини. У додаткових витратах по утриманню дитини відповідач ніякої участі не приймає. Посилаючись на указані обставини, збільшивши розмір позовних вимог, позивач просить суд змінити розмір аліментів призначених рішенням Тростянецького районного суду Сумської області по справі № 2-514 від 13.07.2009 року та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 800 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.50). Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. При цьому пояснила, що рішення про стягнення аліментів з відповідача було ухвалено сім років тому, і суми, яку наразі сплачує відповідач недостатньо для утримання їх спільної 14-річної доньки, яка часто хворіє на простудні захворювання, та перебуває на диспансерному обліку у офтальмолога через астигматизм та інші захворювання, їй рекомендовано постійно носити окуляри та періодично проходити стаціонарне лікування в обласній дитячій лікарні, при цьому чергове лікування відбуватиметься у грудні 2016 року. Позивач вказала, що проживає сама з донькою, у шлюбі не перебуває, працює медичною сестрою, фактичний розмір отримуваної заробітної плати, яку вона отримує після утримання податків у середньому складає близько 2000 2500 грн., інших доходів не має. [PERSON] вказала, що всі кошти витрачає на утримання дитини, якій необхідно придбавати одяг, оплачувати витрати на шкільне приладдя та інші витрати на школу, придбавати ліки. Через те, що коштів не вистачає позивач постійно бере споживчі кредити для утримання дитини. На цей час її кредитні зобовязання складають понад 2 тис. грн., які вона погашає по мірі можливості по 200-400 грн. на місяць залежно від заробітної плати. [PERSON] вказала, що 300 грн., які сплачує відповідач, навіть не вистачає на цей час на придбання взуття для доньки. Позивач вказала, що [PERSON] є працездатним, стан здоровя дозволяє йому працевлаштуватись, крім доходів, які він отримує офіційно, відповідач заробляє кошти ремонтом автомобілів. Ураховуючи, що інших дітей та утриманців відповідач не має, позивач вважала, що останній в змозі сплачувати аліменти в заявленому нею розмірі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, вказав, що вважає можливим збільшити розмір сплачуваних ним аліментів до 500 грн. В обґрунтування неможливості сплачувати аліменти в розмірі, який просить позивач, відповідач послався на те, що крім сплачуваних ним на цей час 300 грн. щомісяця він купує подарки доньці, коли вона в нього буває надає невеликі суми кошти. [PERSON] вказав, що на цей час неодружений, проте проживає з жінкою без реєстрації шлюбу, утримує її та її дитину. Останній рік до липня 2016 років був мобілізований на військову службу, був у зоні АТО, має статус учасника бойових дій, у звязку з чим має пільги на оплату комунальних платежів. З серпня 2016 року відповідач перебуває у центрі зайнятості на обліку і отримує допомогу, яка призначена на рік і з вересня 2016 року складає близько 5000 грн. Відповідач вказав, що має непогашену суму кредиту в розмірі понад 6000 грн., на погашення якого щомісяця витрачає 500 грн. Також відповідач вказав, що його мати, яка проживає окремо, постійно хворіє, у звязку з чим він їй допомагає, доглядає, іноді надає кошти на ліки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Донька сторін у цій справі - [PERSON] [INFO], на цей час досягла 14-річного віку (а.с.6). Судом установлено, що рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 13.07.2009 року, яке набрало законної сили 24.07.2009 року, було стягнуто з [PERSON] аліменти в розмірі 300 гривень, щомісячно, на утримання доньки [PERSON], [INFO], до її повноліття, починаючи стягнення з 23.06.2009 року, у рішенні визначено аліменти сплачувати матері [PERSON] (а.с.24). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України суд при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені статтею 182 Сімейного кодексу України відносно стану здоров'я та матеріального становища дитини, платника аліментів, інших обставин, що мають значення для справи. Крім того, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України та пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, підставою для звернення до суду із позовом про збільшення розміру аліментів відповідно до положень статті 192 СК України є зміна матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення, або поліпшення стану здоров'я когось із них, та в інших випадках. Судом установлено, що донька сторін - [PERSON] проживає разом з матірю - позивачем у цій справі по вул.Горького, 48/7 у місті Тростянець Сумської області та перебуває на її утриманні. Згідно довідки комунального закладу «Тростянецька центральна районна лікарня» [PERSON] працює на посаді медичної сестри, протягом періоду з жовтня 2015 року по вересень 2016 року їй було нараховано загальну суму заробітної плати у розмірі 46063 гривні 45 копійок, при цьому середньомісячний дохід за останній рік складає 3800 грн. з урахуванням обовязкових платежів, які підлягають утриманню. Інших доходів, ніж заробітна плата, за даними Тростянецького відділення Охтирської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області позивач не має (а.с. 55, 56). Відповідно до довідки з ПАТ «КБ Приватбанк» від 29.09.2016 року, за [PERSON], обліковується заборгованість за кредитним договором у сумі 2419 грн. 04 коп. (а.с. 57). За висновком окуліста Сумської обласної дитячої клінічної лікарні [PERSON] встановлено захворювання на езофорію (косоокість), гіперметропію обох очей, амбліопію дисбінокулярну лівого ока слабого ступеня, рекомендовано постійне носіння окулярів та стаціонарне лікування з 08.12.2016 року, визначено медикаменти необхідні для лікування (а.с.58). Ураховуючи, що аліменти з відповідача було стягнуто у 2009 році у твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн., що у 2009 році складало близько 38 % від прожиткового мінімуму, а на цей час дорівнює лише 19,5 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини віком від 6 до 18 років, і очевидно у свою чергу потребує від позивача необхідність несення останнім часом значно більших витрат на утримання доньки, для забезпечення її нормального фізичного, розумового та соціального розвитку відповідно до її віку та стану здоровя. Указані обставини у сукупності та сума отримуваних на цей час доходів позивача вказують на те, що її матеріальний стан погіршився, що за змістом статті 192 Сімейного кодексу України є підставою для збільшення розміру аліментів. Суд вважає, що сума, до якої позивач просить збільшити аліменти, які підлягають стягненню з відповідача є обґрунтованою, виходячи з таких мотивів [PERSON] в судовому засіданні визнав, що неодружений, інших дітей, ніж спільна з позивачем донька [PERSON] не має. На виконання вимог статті 10,60 ЦПК України доказів наявності на його утриманні інших, ніж донька [PERSON], осіб, яких він за законом зобовязаний утримувати, відповідач не надав. При цьому суд не бере до уваги в обґрунтування заперечень проти позову посилання [PERSON] на те, що він забезпечує матеріально співмешканку, з якою не перебуває у зареєстрованому шлюбі та її дитину, оскільки указані особи не належать до кола осіб, яких за законом відповідач зобовязаний утримувати, і крім того, доньку співмешканки відповідача зобовязані утримувати її батьки, яким не є [PERSON] Також суд не бере до уваги посилання відповідача про те, що він допомагає та доглядає хвору матір, оскільки доказів того, що мати відповідача потребує стороннього догляду він не надав, крім того [PERSON] визнав, що його мати отримує пенсію. Відповідач також визнав, що є працездатним, його стан здоровя задовільний. За даними Тростянецького відділення Охтирської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області відповідачу у період з 01.01.2016 по 30.06.2016 року було нараховано дохід у вигляді заробітної плати, грошового забезпечення та інших виплат в сумі 57204 грн. 56 коп. (а.с.66). Перебуваючи з 02.08.2016 року на обліку у Тростянецькому районному центрі зайнятості позивачу за серпень-вересень 2016 року було нараховано 7008 грн. 05 коп. (а.с.64,65). Таким чином, за 9 місяців 2016 року середньомісячний дохід відповідача складав 7134 грн. При цьому [PERSON] в судовому засіданні вказав, що найближчий рік починаючи з вересня 2016 року він отримуватиме до фактичного працевлаштування допомогу по безробіттю в сумі близько 5000 грн. на місяць. Отже, беручи до уваги розмір доходів відповідача на цей час, розмір прожиткового мінімуму, визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» , який для дітей віком від 6 до 18 років з 01.05.2016 по 30.11.2016 року складає 1531 грн., а з 01.12.2016 року складатиме - 1637 грн., виходячи з рівного обовязку батьків утримувати дитину, суд вважає, що розмір аліментів, які стягнуто з відповідача підлягає збільшенню з 300 грн. до 800 грн. Наявність у відповідача перед ПАТ КБ «Приватбанк» кредитної заборгованості в сумі 6603,65 грн., яку як визнав відповідач він погашає щомісячно в сумі 500 грн., ураховуючи розмір його доходу на цей час не впливає на його спроможність сплачувати на утримання доньки 800 грн. на місяць (а.с.67). Слід зазначити, що рішення суду не перешкоджає сторонам у майбутньому при зміні матеріального чи сімейного стану ставити питання як про збільшення, так і про зменшення розміру аліментів. За таких обставин, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи, що виконавчий лист, виданий Тростянецьким районним судом Сумської області № 2-514, виданий на підставі рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 13.07.2009 перебуває на виконанні у Тростянецькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, ураховуючи зміну розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], указаний виконавчий лист після закінчення його виконання по день набрання законної сили рішенням суду, підлягає відкликанню з поверненням його до суду, який його видав. Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій, до яких належить відповідач (а.с.63), звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях лише у справах, повязаних з порушенням їхніх прав. Ураховуючи, що ця справа не належить до категорії справ, указаних у пункті 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідач не звільнений від сплати судового збору, проте, оскільки позивачем при зверненні до суду не було сплачено судовий збір, з огляду на те, що позов задоволено у повному обсязі, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 487 грн. 20 коп. судового збору (за ставкою на час звернення позивача до суду). За таких обставин,

Outcome: approved