Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач у березні 2017 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що [INFO] року помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будовами, що знаходиться в [ADDRESS] Мати позивача [PERSON] померла [INFO] року. Після смерті матері інших спадкоємців немає. Позивач 28.02.2017 року звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про прийняття спадщини за законом. Оглянувши документи нотаріусом було відмовлено позивачу, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на будинок. Позивач вказує, що за життя померлому рішенням Мартинівської сільської ради було передано у приватну власність присадибну земельну ділянку, проте за життя останній не отримав державний акт на указану ділянку. Батьками заявника було здійснено побудови житлового будинку та інших господарських будівель у період з 1961 по 1985 роки. З невідомих позивачу причин право власності на ці об'єкти не було зареєстровано відповідно до чинного законодавства. Батьками позивача було здійснено будівництво житлового будинку та інших господарських будівель у період з 1961 по 1985 роки. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, на жилий будинок з надвірними будовами, а саме: житловий будинок фундамент з цегли, стіни дерев'яні, покрівля здійснена залізом, загальною площею 52,5 кв. м., з них житловою площею 31,3 кв.м., позначений в технічному паспорті під літерою «А-1ж»; прибудова цегляна, площею 8,9 кв.м., позначена в технічному паспорті під літерою «а»; тамбур цегляний, площею 4,9 кв.м., позначений в технічному паспорті під літерою «а1»; сарай дерев'яний, площею 37,8 кв.м., позначений в технічному паспорті під літерою «Б»; сарай-прибудова дерев'яний, площею 4,1 кв.м., позначений в технічному паспорті під літерою «б»; літня кухня, цегляна, площею 27,2 кв.м., позначена в технічному паспорті під літерою «В»; сарай прибудова цегляна, площею 8,8 кв.м., позначений в технічному паспорті під літерою «в»; погріб, стіни цегляні, площею 18,9 кв.м., позначений в технічному паспорті під літерою «Г»; огорожа позначена в технічному паспорті під цифрами № 1,2; колодязь, бетонні кільця, позначений в технічному паспорті під літерою «К», які розташовані в [ADDRESS] на приватизованій земельній ділянці. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі. У судовому засіданні пояснював, що на даний час померлий батько позивача за життя отримав рішення про передачу житлового будинку у приватну власність, крім того Тростянецькою радою народних депутатів 04.06.1991 року було ухвалено рішення № 123 про видачу [PERSON] свідоцтва про право власності на житловий будинок по [ADDRESS]. Через те, що батько позивача не зареєстрував право власності на будинок в органах технічної інвентаризації, нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, а тому позивач звертається за захистом свого права в судовому порядку. Представник відповідача Мартинівської сільської ради - Лукянов Юрій Вікторович в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, проти позову не заперечив. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що позивач [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] та [PERSON], які з 09.02.1958 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.11,12). [PERSON] помер [INFO] року, а мати позивача [PERSON] - [INFO] року, що є часом відкриття спадщини після їх смерті (а.с.13,14). Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7) відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Ураховуючи викладене та час відкриття спадщини після смерті [PERSON] спірні правовідносини щодо спадкування спадщини після його смерті регулюються нормами ЦК УРСР. За приписами статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до інформації, наданої Мартинівською сільською радою згідно записів погосподарських книг в с.Мартинівка за період з 1996 по 1999 рік по [ADDRESS], були зареєстровані [PERSON] та [PERSON], а також у період з 05.01.1997 по 05.12.1999 року з батьками разом також був зареєстрований позивача (а.с. 51-52). Відповідно до інформаційної довідки з Спадкового реєстру після смерті [PERSON], померлого [INFO] року заведена спадкова справа за № 673/2008 та 16.10.2008 року видано свідоцтво про право на спадщину на ім'я сина [PERSON], на земельну частку (пай), майновий пай та на грошові вклади в банку (а.с. 54,55). Таким чином до спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] відповідно до частини 2 статті 549 ЦК УРСР була лише дружина [PERSON], яка на даний час померла, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач, який спадщину після смерті померлого прийняв та отримав у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна, яке належало його батьку. Постановою державного нотаріуса Охтирської районної державної нотаріальної контори Воропай В.В., який в порядку заміщення виконує обов'язки державного нотаріуса Тростянецької районної державної нотаріальної контори від 28.02.2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, під [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на указане нерухоме майно (а.с. 27). Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ураховуючи відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батьків, позивач обґрунтовано звернувся до суду. Відповідно до довідки характеристики комунального підприємства Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» по [ADDRESS] Сумської області знаходиться житловий будинок одноповерховий загальною площею 52,5 %, побудований 1961 року. Крім житлового будинку з тамбуром та прибудовою також розташовані господарські будівлі (сараї, літня кухня, погріб, огорожа, колодязь). При проведенні технічного обстеження у домогосподарстві, переобладнань та самочинно побудованих будівель не виявлено (а.с.19-24). Рішенням виконавчого комітету Тростянецької районної Ради народних депутатів № 123 від 04.06.1991 року, було вирішено видати [PERSON] про право особистої власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] (сучасна [ADDRESS] Згідно архівного витягу з рішення № 26 Виконавчого комітету Мартинівської сільської Ради народних депутатів від 14.07.1993 року [PERSON] безкоштовно передано земельну ділянку для особистого підсобного господарства та будівництва житлового будинку (а.с. 18). Відповідно до рішення Мартинівської сільської ради, житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] розташований на приватизованій земельній ділянці належній [PERSON], державний акт на яку не було виготовлено (а.с. 25). Відповідно до абз.60 п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, що побудовані до 05 серпня 1992 року. Чинне на час побудови будівель спірного домоволодіння законодавство не обмежувало строки видачі правовстановлюючих документів і реєстрації закінченого будівництвом житла. Відповідно до пункту 6 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31 січня 1966 року не підлягали реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Крім того, виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації такого права. Ураховуючи, що спірний житловий будинок з господарськими будовами розташований в с. Мартинівка Тростянецького району, ураховуючи час його будівництва виникнення права власності на нього не залежало від державної реєстрації такого права. Досліджені судом докази, а також матеріали витребуваної судом інвентаризаційної справи № 4120 на домоволодіння [ADDRESS] в їх сукупності дає підстави для висновку, що спірний садовий будинок з господарськими спорудами не є самочинно збудованим, і право власності на яке померлий батько позивача [PERSON] набув у встановленому на час його набуття законом порядку і таке право власності визнавалось за ним і було відображено у погосподарському обліку сільської ради. Таким чином, після смерті [PERSON] позивач прийняв спадщину в установленому порядку і набув у порядку спадкування за законом право власності на нерухоме майно - належний померлому - житловий будинок, під [ADDRESS], який не є самочинним будівництвом, і розташовані на приватизованій земельній ділянці належної [PERSON], державний акт на яку не було виготовлено. Однак за відсутності правовстановлюючогодокументу на ім'я померлого, позивач згідно з положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» позбавлений можливості одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, тому захищаючи його охоронювані законом права, таке право власності слід визнати за ним рішенням суду. Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved