Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в особі представника за довіреністю Кулик Л.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 58729254 від 23 квітня 2010 року у розмірі 23 693 гривні 64 копійки та витрати по сплаті судового збору у розмірі 236 гривень 90 копійок. В обґрунтування позову зазначив, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором він має непогашену заборгованість перед позивачем у зазначеному розмірі. В судове засідання позивач не з'явився. Представник позивача Макодай Р.Б. надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи у встановленому законом порядку - відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився. Представник відповідача за довіреністю - [PERSON] 06.10.2014 року подав до суду заяву, виходячи зі змісту якої, йому було відомо про призначене на 07.10.2014 р. судове засідання, але яке він просив відкласти у зв'язку з неможливістю прийняти в ньому участь через відрядження та неможливість явки відповідача, однак належного документального підтвердження свого відрядження не надав, поважність причини неявки відповідача не повідомив, у зв'язку з чим суд розцінює повторну неявку відповідача і його представника без поважних причин та як спробу затягнути розгляд справи, тому в порядку ч. 4 ст. 169 ЦПК України та ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановити заочне рішення). Відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, суд прийшов до наступних висновків. 23 квітня 2010 року ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»» уклав з відповідачем [PERSON] кредитний договір №58729254, відповідно до умов якого кредитор зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 6 300,00 грн. строком на 18 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних, платою за надання кредиту у розмірі 300,00 грн. та платою за управління кредитом у розмірі 5, 00 % річних, що становить 315,00 грн. (а.с.10,11). 20 червня 2012 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення прав вимоги №26/12ФНКю (а.с.5-6), згідно якого право вимоги повернення кредитних коштів за кредитним договором №58729254 від 23 квітня 2010 року перейшло від первісного кредитора до позивача, про що відповідачу було неодноразово повідомлено (а.с.7-8). Відповідач [PERSON], власноруч підписуючи заяву про перерахування йому кредитних коштів від 23.04.2010 (а.с.15) та кредитний договір №58729254 від 23 квітня 2010 року (а.с.10), зобов'язався повернути кредит щомісячними платежами відповідно до графіку платежів, до складу яких входять плата за річною процентною ставкою, плата за надання кредиту та плата за управління кредитом (а.с.11). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, закону тощо. Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В ст. 1054 ЦК передбачено, що кредит надається на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як зазначає позивач у позові, [PERSON] взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості за кредитом становить 23 693,64 гривень і складається з заборгованості за: тілом кредиту - 3 099,23 грн., відсотками - 0,40 грн., комісією - 5 035,93 грн. та пені - 15 558,08 грн. (а.с.76-82). Відповідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. При цьому, представник відповідача, в свою чергу, ставив під сумнів законність вказаного кредитного договору шляхом подання до Хортицького районного суду м. Запоріжжя позову про визнання договору недійсним (а.с.97-99). До вирішення цього спору провадження у даній справі за клопотанням представника відповідача було зупинено в порядку п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України (а.с.96, 105). Після ухвалення Хортицьким районним судом м. Запоріжжя рішення від 24 червня 2014 року про відмову в задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Центр фінансових рішень», ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним, яке ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 31 липня 2014 року залишено без змін (а.с.110-111, 112-113), - провадження у справі ухвалою суду від 19 серпня 2014 року було відновлено, а справу призначено до розгляду, про що сторонам у справі було повідомлено належним чином, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Таким чином, зазначеним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2014 р., що має преюдиціальне значення для вирішення даної справи, встановлено, що кредитний договір № 58729254 від 23 квітня 2010 року між первісним позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено з дотриманням вимог цивільного законодавства України, що тягне за собою відповідні юридичні наслідки, зокрема необхідність виконання обумовлених договором зобов'язань, в тому числі і в примусовому порядку. Крім того, відповідач та його представник, знаючи про неминуче відновлення провадження у справі та призначення її до подальшого розгляду, в порушення вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України, зловживаючи своїми процесуальними правами та недобросовісно виконуючи процесуальні обов'язки, не спромоглися знайти можливість з'явитися в судові засідання, призначені на 09.09.2014 та 07.10.2014, а відповідач, раніше отримуючи за вказаною у позові адресою судові повістки, за отриманням останніх двох до поштового відділення не з'явився, що може ще раз свідчити про намагання навмисно затягнути процес, не бажаючи якнайшвидше вирішити спір та перешкоджаючи у такий спосіб розгляду справи. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання Таким чином, внаслідок неналежного виконання зобов'язань за договором №58729254 від 23 квітня 2010 року [PERSON] порушив встановлений договором строк і порядок повернення суми кредиту, а також визначені діючим цивільним законодавством вимоги до виконання зобов'язань, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з нього суми заборгованості за кредитом у розмірі 23 693,64 грн. законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судові витрати, понесені позивачем, в порядку ст. 88 ЦК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved