Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач у березні 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, поділ майна та визначення місця проживання дитини. Обгрунтовуючи свої вимоги посилавсяна те, що з 04.06.1999 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] наполягає на тому, що спільне подружнє життя у сторін не склалось, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, не мають спільних інтересів, не живуть однією сім'єю, а тому шлюб на цей час існує формально. Також просив суд визначити місце проживання дитини разом з батьком. В період шлюбу, сторонами було набуто у власність спільне сумісне майно, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS]; автомобіль «Mitsubishi Pajero», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. [PERSON] просив суд поділити спільне сумісне майно, зокрема: виділити йому у власність перелічене майно. У судове засідання позивач не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його особистої участі, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач у судове засідання також не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її особистої участі, проти задоволення позову не заперечувала у повному обсязі, подала до суду письмові пояснення. Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 04.06.1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної ради м.Дніпропетровська (актовий запис №273). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В період шлюбу, сторонами було набуто у власність спільне сумісне майно, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS]; автомобіль «Mitsubishi Pajero», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] визнала повністю позовні вимоги, як щодо розірвання шлюбу та поділу майна, так і стосовно визначення місця проживання дітей, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не просив суд про відновлення йому дошлюбного прізвища. На підставі викладеного,

Outcome: approved