Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Андреєва О.В. звернулася до Придніпровського районного суду із позовом до Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.01.2020 [PERSON] було прийнято на посаду головного інженера Філії «Черкаська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» відповідно до Наказу № 01-К від 02.01.2020. 04.04.2020 його було призначено виконуючим обов`язки начальника Філії відповідно до Наказу № 07-К від 03.04.2020, а 30.04.2020 звільнено з посади за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП) відповідно до Наказу № 11-К від 30.04.2020. В день звільнення з роботи позивачу не було виплачено заробітну плату в розмірі 28 839 грн.. 30.06.2020 Придніпровським районним судом було видано судовий наказ по справі № 711/4367/20 щодо стягнення з Дочірнього підприємства Черкаський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 28839 грн.. 22.02.2021 старшим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Теліженко В. О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64593045 про примусове виконання судового наказу. На момент подачі позовної заяви вимоги, встановлені судовим наказом відповідачем належним чином не виконані, сума заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, на користь позивача не стягнена. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до довідки № 6 від 18.02.2021, виданої філією «Черкаська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України»», середньоденна заробітна плата позивача на момент звільнення становила 552,88 грн.. Позивача було звільнено 30.04.2020, першим робочим днем після звільнення є 04.05.2020, таким чином саме з цієї дати слід проводити розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, у зв`язку із протиправною поведінкою з боку відповідача позивач зазнав фінансових труднощів та значних душевних страждань, оскільки змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Так, 05.05.2020 йому довелося укладати договір позики на отримання у строкове користування грошової суми у розмірі 30000 грн., яку до цього часу не вдалося повернути, оскільки розрахунок по заробітній платі він так і не отримав. Наразі з метою стягнення належних до виплати сум заробітної плати, позивач повинен здійснювати ряд дій, направлених на відновлення свого порушеного права: відвідувати суди та органи виконавчої служби, ознайомлюватися із матеріалами виконавчого провадження, укладати договір на надання правової допомоги тощо. На підставі вище викладеного, просить стягнути з Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь позивача суму середнього заробітку за весь період розрахунку при звільненні, починаючи з 04.05.2020 та по день постановлення рішення суду у даній справі, моральну шкоду у розмірі 10000 грн. та судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2021, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Н.М., у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 711/2490/21. 13.05.2021 від директора Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Ужви І.А надійшов відзив на позовну заяву в якому вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не підлягають до задоволення, оскільки з боку ДП «Черкаський облавтодор» відсутня протиправна поведінка у формі невиплати заробітної плати позивачу, так як саме начальник філії у межах компетенції, передбаченої Положенням філії «Черкаська ДЕД» та внутрішніми документам підприємства і компанії несе персональну відповідальність за своєчасність розрахунків з дебіторами і кредиторами філії, розрахунків з бюджетними фондами, своєчасність виплати заробітної плати працівникам філії. Так, з 04.04.2020 по 30.04.2020 виконуючим обов`язки начальника філії «Черкаська ДЕД» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» був [PERSON] , позивач по справі. В минулий період часу, з 26.01.2016 по 03.04.2020 начальником філії «Черкаська ДЕД» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» був [PERSON] , батько позивача. Тобто саме [PERSON] та [PERSON] , як начальник та виконуючий обов`язки начальника філії, повинні були забезпечити своєчасну та в повному розмірі виплату заробітної плати працівникам філії, в тому числі і позивачу по справі. 19.05.2021 від представника позивача адвокат Андреєвої О.В. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідно до ст. 96 ЦК України саме юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Пунктом 1.6. Положення про філію «Черкаська ДЕД» Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» затверджено Наказом № 5 від 30.01.2019 встановлено, що філія не є юридичною особою та діє під керівництвом органів управління Підприємства з особливостями, визначеними внутрішніми документами Підприємства, користується правами, несе обов`язки та виконує функції, передбачені цим Положенням та іншими локальними документами Підприємства. У п.3.2. Положення про Філію зазначено, що філія здійснює свою діяльність на принципах внутрішнього господарського розрахунку, підпорядкованості та підзвітності органам управління Підприємства. Підприємство несе відповідальність по зобов`язаннях Філії, за винятком тих випадків, коли філія діяла з їх перевищенням. Таким чином, посилання відповідача на те, що позивач сам собі не забезпечив своєчасну та в повному обсязі виплату заробітної плати спростовується фактичними обставинами справи та нормами чинного законодавства. В судовому засіданні представник [PERSON] - адвокат Андреєва О.В. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково зазначила, що на даний час розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 152429,28 грн.. В судове засідання представник відповідача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Заслухавши думку представника позивача та враховуючи позицію представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] та наказу №1-к від 02.01.2020 позивач [PERSON] був прийнятий на посаду головного інженера з 03.01.2010 та згідно наказу №7-к від 03.04.2020 з 04.04.2020 був призначений виконуючим обов`язки начальника філії «Черкаська ДЕД». Згідно наказу №11-к від 30.04.2020 [PERSON] - виконуючого обов`язки начальника філії «Черкаська ДЕД», звільнено з посади 30.04.2020 за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України. Як встановлено судом, відповідач в порушення ст. 116 КЗпП, не здійснив виплати належної позивачу заробітної плати в день його звільнення у зв`язку з чим, сума заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 28839,66 грн. була стягнута з відповідача на користь позивача судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.06.2020 (справа №711/4367/20). Постановою старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Черкаси) від 22.02.2021 відкрито виконавче провадження № 64593045 з примусового виконання судового наказу №711/4367/20 виданого 26.08.2020 Придніпровським районним судом м. Черкаси. На час розгляду справи відомостей щодо виконання вказаного судового наказу та закінчення виконавчого провадження суду не надано. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законом України: «Про оплату праці». Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 ч.1 КЗпП України). Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно ч. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно ч. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» та п. 3 Положення «Про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу. Відповідно до п. 4 Положення у разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується. Як вбачається з довідки ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від 18.02.2021 №6 про доходи [PERSON] , його середньоденна заробітна плата становить 552,28 грн.. Позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.05.2020 по день постановлення рішення суду, в розмірі 152429,28 грн.. Проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, з`ясувавши обставини справи та оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.05.2020 (наступний робочий день після звільнення) по 07.07.2021 (дата ухвалення рішення) в розмірі 152429,28 грн., тобто в межах заявлених позовних вимог, враховуючи норми ст. 13 ч.1 ЦПК України. Стосовно заявлених позовних вимог щодо стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно статті 237-1Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як достовірно встановлено судом, внаслідок порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату працю, [PERSON] було завдало моральних страждань, які виразилися в пошуку додаткових зусиль для забезпечення першочергових потреб сім`ї та відмові від організації відпочинку своїх дітей та їх оздоровлення. Крім того, позивач був змушений 05.05.2020 укласти договір позики на отримання у строкове користування грошових коштів у розмірі 30000 грн., які він не може повернути, оскільки розрахунок по заробітній платі так і не отримав. За таких обставин, враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню частково в розмірі 2000,00 грн. На думку суду, саме такий розмір моральної шкоди, разом з компенсаційними виплатами в порядку ст. 117 КЗпП України є достатніми для сприяння відновлення порушених прав позивача. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно зі ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено договором про надання правової допомоги №02 від 12.04.2021, ордером, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, актом надання правової допомоги №01 від 16.04.2021, договором про внесення змін до договору №02 про надання правової допомоги від 12.04.2021, актом надання правової допомоги №02 від 17.05.2021, квитанцією №0.0.2090599658.1 від 16.04.2021 на суму 4000 грн. та квитанцією №0.0.2128377114.1 від 18.05.2021 на суму 2000 грн.. Крім того, представник позивача приймав участь у 2 судових засіданнях 28.05.2021 та 07.07.2021. На думку суду витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 6000 грн., є співмірним з складністю справи, обсягом наданих послуг та виконаних адвокатом робіт, а також ціною позову та значенням справи для сторони. Крім того, відповідач в своєму відзиві на позов не заявляв клопотання про зменшення зазначених витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таким чином, з Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь позивача [PERSON] підлягають до стягнення документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. Окрім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір при звернені до суду в розмірі 1431,00 грн.. На підставі наведеного,

Outcome: partial