Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Представник [PERSON] [PERSON] звернувся в суд з наведеним позовом до [PERSON] про\~ поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позовні вимоги мотивував тим, 20 листопада 1998 року, між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Козарівської сільської ради Рогатинського р-ну Івано-Франківської області. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області\~ даний шлюб розірвано. Про розірвання шлюбу позивачу стало відомо 24.07.2019 року після отримання витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, щодо актового запису про шлюб. За час перебування у шлюбі позивача з відповідачем за спільні кошти остання придбала квартиру [ADDRESS] загальною площею 66,8 кв. м. Дата реєстрації права власності за відповідачем 03.11.2008 року, а отже дана квартира є спільною власністю подружжя. Відповідач відмовляється від добровільного розподілу даного майна. Відповідно до звіту №062/08-19 про незалежну оцінку 2-ох кімнатної квартири загальною площею 66,8 м. кв. ринкова вартість становить 581761 ( п`ятсот вісімдесят одна тисяча сімсот шістдесят одна) грн. З урахуванням наведеного просить визнати за ним право власності\~ на 1/2 частину квартири\~ [ADDRESS] , загальною площею 66,8 кв.м. Відповідачка подала суду відзив на позовну заяву, у даному відзиві відповідачка просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник\~ позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав з мотивів наведених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Позивач не погодився на грошову компенсацію частки квартири та просив визнати за ним право власності на 1/2 частки квартири. Представник відповідача в судовому засіданні\~ просила суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкту, [PERSON] \~ на праві приватної власності, розмір частки 1/1 належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 66,8 кв.м., що підтверджується\~ також і свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 03.11.2008 року (а.с.8-9,67). Відповідно до звіту №062/08-19 про незалежну оцінку 2-ох кімнатної квартири загальною площею 66,8 м. кв. ринкова вартість становить 581761 ( п`ятсот вісімдесят одна тисяча сімсот шістдесят одна) грн. (а.с.10--37). Рішенням Тисменицького районного суду від 31.01.2012 року\~ шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.68). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.11.2018 року, визнано [PERSON] таким, що\~ втратив право на користування\~ житловим приміщенням, зокрема квартирою [ADDRESS] ( а.с.70-71). [PERSON] на праві\~ приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.72). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкту, [PERSON] на праві приватної власності, розмір частки 1/1 належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 38,5 кв.м. (а.с.73). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також, відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічну норму містить і п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено обсяг спільного нажитого майна, це квартира [ADDRESS] , загальною площею 66,8 кв.м. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України, У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідачка у своїх письмових пояснення посилається на ст. 367 ЦК України відповідно до якої, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Але, майно перебуває на даний час у власності відповідачки, а не у спільній частковій власності, тому вказана норма права не може бути застосована. Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Вказана норма права також не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки позову про припинення права власності не заявлено, позивач не погоджується на отримання компенсації за свою частку квартири та звернувся до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за ним права власності на ? частину квартири. Отже, в даній справі сторони не дійшли згоди щодо розподілу їх спільного майна, а тому воно підлягає поділу в судовому порядку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з заявлених позовних, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 60, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 365, 368 ч. 3 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved