Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів - Служба у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.11.2015 року між ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], відповідно до п.1.1. якого продавець ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язується передати майно, що належить [PERSON] у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього обговорену грошову суму. 17.11.2015 року за ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» було зареєстровано право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Перед реалізацією вищевказаної квартири Ленінським В ДВС Вінницького МУЮ було проведено виселення всіх проживаючих з квартири за адресою: [ADDRESS]. Однак, після реєстрації права власності на вищевказану квартиру власнику ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» стало відомо, що у квартиру за адресою: [ADDRESS], вселилася сім`я попереднього власника та продовжують там проживати. Наразі позивач як власник квартири не має доступу до останньої, оскільки в ній продовжують проживати попередні власники, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечував проти винесення заочного рішення суду. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] до судового засідання не з'явились із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином через оголошення в газеті «Вінниччина» від 20.05.2016 року (а.с.65). Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів за довіреністю [PERSON] до судового засідання не з'явилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність, при винесенні рішення по справі просить врахувати та захистити житлові права неповнолітніх дітей. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у розгляді справи, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представника позивача не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач являється власником квартири [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу квартири від 17.11.2015 року, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ», посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрованого в реєстрі за №6606 (а.с.4-5). Окрім того, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №47755017 від 17.11.2015, наданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. достеменно вбачається, що за позивачем в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію права власності на вищезазначене нерухоме майно (а.с.6). Також, судом встановлено, що вищевказаним подіям передувало стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором №VIH0GA00001259 від 29.03.2007 року у розмірі 22 575,57 дол. США та звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VIH0GA00001259 від 29.03.2007 року у розмірі 22 575,57 дол. США, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ «ПРИВАТБАНК» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, виселення [PERSON] із квартири [ADDRESS], що підтверджується змістом рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.03.2011 року у цивільній справі №2-545/11 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про звернення стягнення (а.с.66-68). Окрім того, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2013 року у цивільній справі №127/21275/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог [PERSON], Служба у справах дітей Вінницької міської ради про виселення відповідачів виселено з квартири [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку в територіальному органі державної міграційної служби України (а.с.69-71). Однак, згідно акту, затвердженого начальником МКП «ЖЕК №7» 10.05.2016 року, встановлено, що з виходом на місце за адресою: [ADDRESS], було встановлено, що за вищевказаною адресою проживають [PERSON] та [PERSON] (а.с.55) Таким чином, незважаючи на відповідні рішення суду про виселення відповідачів із квартири [ADDRESS], останні там продовжують проживати, що знайшло своє відображення у статті газети «RIA» №44 (1255) від 04.11.2015 року (а.с.7-10). 25.02.2016 року позивачем на адресу відповідачів було направлено письмові вимоги про добровільне виселення з квартири за адресою: [ADDRESS], однак останні залишились проігноровані (а.с.11, 79-81). Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, проживання відповідачів порушує права позивача як власника житла. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї, що також знайшло своє вираження у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України під час розгляду справи №6-158цс14. Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги щодо усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, шляхом виселення відповідачівє обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачі являються членами сім'ї колишнього власника квартири, а тому у зв'язку із припиненням права власності колишнього члена сім`ї втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з матеріалів справи позивачем понесено судові витрати щодо сплати судового збору у розмірі 1 378,00 грн., згідно платіжного доручення № від 23.02.2016 року (а.с.1), а тому у відповідності до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України останні підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved