Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивач ТОВ «Рада-3» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості по сплаті заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг станом на 20.10.2014 року в розмірі - 30773,42 грн., нараховані на вказану суму боргу кошти інфляційних втрат в сумі - 4527,69 грн. та 3% річних в сумі - 1137,37 грн. та понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], в якій вона проживає, але не в повному обсязі сплачує плату за комунальні послуги. Так, за час проживання у вказаній квартирі відповідачу надавались послуги водопостачання, опалення та гарячої води і послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а саме згідно договору про участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території від 27.02.2000 року, де згідно п.3.1 відповідач взяв на себе обов»язок вносити плату за послуги не пізніше 20-го числа кожного наступного місяця, який ним постійно порушується. Оскільки відповідач у добровільному порядку борг не погашає, тому позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням. В судовому засіданні представник позивача надав суду розгорнутий розрахунок заборгованості відповідача за період з 01.01.2000 року по січень 2015 року та просив суд позовні вимоги задовольнити повністю з викладених у позові підстав. Представник Відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на свої письмові заперечення проти позову, оскільки згідно наданих ним квитанцій борг за вказаний позивачем період ним було погашено повністю. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що позивач - ТОВ «Рада-3» є підприємством, що обслуговує населення будинку [ADDRESS] надає комунальні послуги та наділена повноваження на отримання оплати за їх надання, що визнається сторонами, а тому відповідно до ст.61 ч.1 ЦПК України не підлягає доказуванню. Також встановлено, що спір між сторонами виник з приводу утримання нежитлового приміщення площею - 64,6 кв.м. за адресою [ADDRESS], що вбачається з розрахунків заборгованості позивача, не оспорюється сторонами, а тому відповідно до ст.61 ч.1 ЦПК України не підлягає доказуванню. Між сторонами 27.07.2000 року та 17.10.2013 року було укладено договори про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території (а.с.6-13). Угодою від 01.03.2012 року про внесення змін до договору від 27.07.2000 року було внесено зміни до п.3.1 щодо строку оплати послуг за вказані послуги до 20-го числа кожного місяця та суму, яку встановлено на рівні - 486,44 грн. Крім того, за умовами договору про надання послуг від 17.10.2013 року встановлено новий тариф за утримання будинку і прибудинкової території в щомісячному розмірі - 454,14 грн. Вказані обставини щодо саме цього розміру щомісячної оплати за надання послуг підтверджено сторонами в судовому засіданні. Відповідно до умов п.2.2.2 договору від 27.07.2000 року відповідач зобов»язався сплачувати фактичну вартість отриманих комунальних послуг, а згідно з умовами п.3.2.1 договору від 17.10.2013 року споживач зобов»язаний оплачувати та компенсувати послуги в порядку та на умовах, визначених договором. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 322 ЦК України тягар утримання майна покладається на власника, а саме: власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 151, 162 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно наданих в судовому засіданні позивачем розрахунків за утримання нежитлового приміщення, то за відповідачем [PERSON] наявна заборгованість за період з вересня 2012 року по січень 2015 року в загальній сумі - 30 773,42 грн. Між тим, в судовому засіданні представник відповідача надала свої розрахунки, зазначивши про відсутність заборгованості за заявлений в позові період по жовтень 2014 року, зважаючи на оплату наданих послуг в повному обсязі, окрім надання послуг з підігріву холодної води, які відповідачу до нежитлового приміщення не надавались. Під час перевірки наданих представником відповідача квитанції про оплату комунальних послуг за утримання вказаного нежитлового приміщення за визначений у позові період - по 20.10.2014 року встановлено, що дійсно відповідач оплачував в повному обсязі за надані послуги за тарифами, на умовах та в строки встановленими договорами із позивачем (а.с.45-77). Крім того, суд не приймає до уваги та вважає неналежними і недопустимими доказами надані в судовому засіданні представником позивача розрахунки заборгованості відповідача по оплаті житлово-комунальних послуг, оскільки вказані розрахунки проведені і підписані представником, а не розрахунковим центром ТОВ «Рада-3», не посвідчені печаткою та не мають відповідної реєстрації за вихідним номером. Більше того, зазначені у цих розрахунках суми проплат за період з серпня 2012 року не відповідають наданим відповідачем [PERSON] в судовому засіданні квитанціям про щомісячну оплату послуг та вимогам про оплату послуг ТОВ «Рада-3» (а.с.45-77). Також, суд приймає до уваги твердження представника відповідача про ненадання до нежитлового приміщенні, за утримання якого позивач просить стягнути борг, послуг з підігріву холодної води з серпня 2012 року, розраховані позивачем у третій колонці розрахунку заборгованості із назвою «грн.. за Гкл на підігрів холодної води» з наступних підстав. Зокрема, як вірно зазначив представник відповідача надання послуг з постачання підігрітої холодної води не передбачено умовами укладених між сторонами договорів від 2000 року чи 2013 року. Крім того, представником позивача в судовому засіданні не було обґрунтовано жодними доказами сам факт нарахування коштів за підігрів холодної води та її постачання до нежитлового приміщення відповідача, не надано доказів отримання відповідачем такої послуги та існування між сторонами договірних відносин з приводу надання та отримання саме цієї послуги. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. З врахуванням того, що представник позивача в судовому засіданні не надав належних і допустимих доказів наявності у відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги за зазначений у позовній заяві період по 20.10.2014 року, а за встановлених судом обставин відповідач сплатив в повному обсязі кошти за отримані ним комунальні послуги за зазначений період, тому вимоги позивача про стягнення інших грошових коштів за цей період і за надання не передбачених договірними зобов»язаннями є безпідставними, а відтак суд дійшов висновку про залишення позову без задоволення. За відсутністю простроченої заборгованості відсутні підстави для нарахування і стягнення коштів інфляційних витрат та 3% річних, тому в цій частині позов також слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed