Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди. Посилаючись на те, що між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та Філією Тернопільського обласного управління АТ' «Ощадбанк» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №АЗ~041/000/1700007. Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням зокрема транспортним засобом «Тоуота», державний номерний знак « [NUMBER] ». У відповідності до умов вказаного Договору страхування Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» взяла на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 21.02.2017 приблизно о 13 год. 30 хв. на автодорозі М-12 «Стрий-Тернопіль- Кропивницький-Знам`янка» в с. Підгорне, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen», державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Тоуота», державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу «Тоуота», державний номерний знак « [NUMBER] », було завдано механічних ушкоджень, відповідно до чого Страхувальник зазнав матеріального збитку. Згідно Ремонтної калькуляції №280217 вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Тоуота», складає 14 503,24 грн. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» виплатило Страхувальнику страхове відшкодування розмір якого, згідно до розрахунку сум складає 14 503,24 грн. Відповідно до Постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області віл 20.03.2017 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини Відповідача, який керував транспортним засобом «Volkswagen», державний номерний знак « [NUMBER] ». Оскільки цивільно-правова відповідальність Відповідача транспортного засобу «Volkswagen», державний номерний знак « [NUMBER] », була застрахована ПАТ «СГ «ТАС» відповідно до Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс №АК/5211375, Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до ПАТ «СГ «ТАС» з Заявою про відшкодування збитків в порядку регресу. ПАТ «СГ «ТАС» відшкодувало ПрАТ «УПСК» завдані Відповідачем збитки в розмірі: 10 810, 07 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням за Полісом AK/5211375 склала: 3 693, 17 грн. 02.08.2019, між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено Договір №02.08.2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №АЗ-041/000/1700007 від 13.01.2017. У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з [PERSON] в користь фізичної особи-підприємця [PERSON] , шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 3 693,17 грн., а також сплачені судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, посилаючись на мотиви викладених у позовній заяві та просить позов задовольнити. Відповідачем подано відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що позивач просить суд стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3693грн. 17 коп., оскільки страхова компанія АТ «СГ ТАС» здійснила страхову виплату не в повному обсязі. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (Зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. У зв`язку з цим відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову. Позивач подав відповідь на відзиви в якому зазначив, що на страховика відповідач АТ «СГ «ТАС» покладено обов`язок відшкодувати лише оцінену шкоду, з урахуванням зносу, яка є меншою, ніж вартість відновлюваного ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу. Водночас ПАТ «УПСК» після виплати страхового відшкодування своєму страхувальнику отримав право останнього як потерпілого відшкодування завданої шкоди в повному обсязі, яке кореспондується з відповідним обов`язком відповідача як заподіювача шкоди відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, а не різниця між фактичним розміром шкоди та лімітом відповідальності. Відповідач продав заперечення на відповідь на відзив в якому зазначив, що позивач вибрав не правильний спосіб захисту своїх порушених прав, а саме просить: стягнути з відповідача на користь позивача - [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3693.17 грн. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».Також позивач не звертався до AT «СГ ТАС» з виплатою різниці понесених витрат ПрАТ «УПСК». При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що 13.01.2017 між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та Філією Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №АЗ~041/000/1700007 та Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс №АК/5139193. Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням зокрема транспортним засобом «Тоуота», державний номерний знак « [NUMBER] ». У відповідності до умов вказаного Договору страхування Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» взяла на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. Відповідно до Постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області віл 20.03.2017, справа 607/2424/17, [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, а саме, що 21.02.2017 о 13 год. 30 хв. на 142 км. +650 м а\\д М-12 «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» в с. Підгорне, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Фольксваген Гольф», державний номерний знак « [NUMBER] », виконуючи маневр повороту ліворуч, будучи неуважним, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем «Тоуота Кемрі», державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , в результаті чого дані автомобілі отримали механічні пошкоджень. Згідно Ремонтної калькуляції №280217 вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Тоуота», складає 14 503,24 грн. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» виплатило Страхувальнику страхове відшкодування розмір якого, згідно до розрахунку сум складає 14 503,24 грн., що підтверджується актом №293 здачі-прийомки виконаних робіт (послуг) складений 28 лютого 2017 та меморіальним ордером №55293472 від 02.03.2017, платіжним дорученням №343 від 16.03.2017. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача транспортного засобу «Volkswagen», державний номерний знак « [NUMBER] », була застрахована ПАТ «СГ «ТАС» відповідно до Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс №АК/5211375. Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до ПАТ «СГ «ТАС» з Заявою про відшкодування збитків. ПАТ «СГ «ТАС» відшкодувало Приватному акціонерному товариству «Українська пожежно-страхова компанія» завдані відповідачем збитки в розмірі: 10 810, 07 грн., однак відмовила у відшкодуванні коефіцієнту зносу замінених складових в розмірі 3693,17 грн., що підтверджується листом ПАТ «ТАС» №5204 від 30.05.2018. Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Стаття 27 Закону України «Про страхування» та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. У деліктному зобов`язанні право вимоги до винної особи у особи, що відшкодувала шкоду потерпілому, виникає у порядку статті 1191 ЦК України. У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та/або особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, на яку посилався відповідач, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. При цьому, у цій справі судом було установлено, що позивач не звертався до страховика відповідача і не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача. Однак, у даній справі, відповідачем не було враховано, що Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» зверталося до страховика відповідача, яке виплатило позивачу страхове відшкодування (витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу транспортного засобу) у розмірі 10 810,07 грн. Звертаючись до суду із цим позовом, Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» вказувало, що невідшкодованою залишається різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 3693,17 грн., яку просило стягнути із відповідача, як завдавача шкоди. Так, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже, страховик відповідача (ПАТ «СК «ТАС») за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, страховик відповідача (ПАТ «СК «ТАС») за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому законом. Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092). Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-760цс15. Разом з тим, суд зазначає, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку. Так, з установлених судом обставин справи вбачається, що страховиком відповідача (ПАТ «СК «ТАС») було виконано обов`язок згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК /5211375 та виплачено страхове відшкодування у розмірі, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Оскільки розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку з встановленням законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку, тобто відповідачем. 02.08.2019, між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (Первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено Договір №02.08.2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №АЗ-041/000/1700007 від 13.01.2017. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За таких обставин, суд вважає, що до позивача від Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» перейшло право вимоги до відповідача, а тому враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача в користь позивача сплачене страхове відшкодування у розмірі 3693,17 грн. Щодо стягнення судових витрати, суд зазначає наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. На підтвердження факту витрат на оплату послуг адвоката заявником надано договір про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019, укладений між адвокатом Самойленко П. М. та Фізична особа - підприємець [PERSON] , додаткова угода №254 до договору від 05.12.2019, акт здачі-прийняття робіт до договору про надання правової допомоги від 06.12.2019, платіжне доручення від 06.12.2019. Разом з тим, згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу , тому слід стягнути з відповідача в користь позивача сплачені витрати на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн.. Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача в користь позивача сплачений судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved