Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач у січні 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача за участю третіх осіб, в якому просила визнати договір поруки, укладений 10.03.2008 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК» та нею таким, що припинений з 24.01.2011 року. В обґрунтування позову посилалася на те, що 22 серпня 2008 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК», правонаступником якого є ПАТ «РОДОВІД БАНК», та [PERSON] був укладений кредитний договір №34.5/АК-00017.08.2 із змінами, внесеними додатковими договорами №1 від 10.032009 року, №2 від 09.09.2009 року, №3 від 24.01.2011 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було укладено 10.03.2008 року договір поруки між ВАТ «РОДОВІД БАНК» та нею. На підставі п.1.1. договору поруки вона зобовязалася солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором №34.5/АК-00017.08.2 від 22.089.2008 року. Бердянським міськрайонним судом Запорізької області було прийнято заочне рішення по справі №310/9326/13-ц від 05.06.2014 року, згідно якого задоволено позов ПАТ «РОДОВІД БАНК» та стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 514136,26 грн. та судові витрати. Із згаданого рішення суду їй стало відомо про укладення між Банком та [PERSON] додаткових договорів, тому що в договорі поруки про них мова не йшла. Однак, додатковим договором №1 від 10.03.2009 року було змінено порядок погашення заборгованості, аналогічна зміна була внесена і додатковим договором №2 від 09.09.2009 року. При цьому зміни відбулися в бік збільшення розміру погашення основної суми кредиту, в бік збільшення розміру відсотків за кредитом, крім того, була додаткова колонка погашення щомісячної плати за обслуговування кредиту в розмірі 600 грн., у підсумку чого була збільшена загальна сума щомісячного платежу. Окрім цього зміни відбулися в строках погашення заборгованості, про що свідчить новий графік. Вказані зміни відбулися без згоди поручителя в порушення ч.1 ст.559 ЦК України. Крім цього, додатковим договором №3 від 24.01.2011 року було внесено зміни в п.4.4. кредитного договору та викладено в новій редакції: замість нарахування відсотків до закінчення строку дії договору до 22.08.2015 року, було внесено зміни щодо нарахування відсотків до моменту повного погашення кредиту позичальником, що приведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя без її згоди. Тому позивач вважає, що порука була припинена з укладанням договору №3 від 24.01.2011 року, і саме з цього часу поручитель перестає нести солідарну відповідальність разом з позичальником. Про порушення свого права їй стало відомо з рішення суду від 05.06.2014 року, тому строки звернення до суду нею не пропущені. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги із зазначених у ньому підстав та просив задовольнити. Представник відповідача до суду не зявився, в матеріалах справи є заява від 24.02.2016 року про проведення судового засідання без представника банку. Крім цього, у своєму клопотання ПАТ «РОДОВІД БАНК» в заперечення проти позову послався на те, що додатковими договорами №1 та №2 до кредитного договору від 10.03.2009 року та від 09.09.2009 року було встановлено «Грейс-період», під час якого позичальник та поручитель не сплачували кредит (тіло) або зменшився щомісячний платіж за кредитом (тілом) у звязку з тим, що позичальник [PERSON] мала матеріальні негаразди. При цьому загальна сума коштів не збільшувалася, строк дії кредитного договору не змінювався, процентна ставка не збільшувалася, не змінювався розмір неустойки. Додатковим договором №3 розмір процентної ставки не змінювався. Оскільки проценти нараховуються на залишок кредиту (тіло кредиту), то їх розмір залежить виключно від залишку кредиту і зменшується пропорційно до зменшення кредиту. Таким чином, розмір відповідальності поручителя не збільшився та висновки [PERSON] про припинення поруки є хибними. Від третіх осіб конверти повернулися до суду за закінченням терміну зберігання, що не є перешкодою для розгляду справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Так в судовому засіданні встановлено та підтверджено письмовими доказами, що 22 серпня 2008 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК», правонаступником якого є ПАТ «РОДОВІД БАНК», та [PERSON] був укладений кредитний договір №34.5/АК-00017.08.2, відповідно до якого [PERSON] відкрив позичальнику кредитну лінію на загальну суму 200000,00 грн. терміном до 22.08.2015 року із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,00% річних, щомісячної плати за обслуговування кредиту в розмірі 0,3% від суми виданого кредиту. Позичальник взяла на себе зобовязання повертати кредит щомісячно в сумі 2380,95 грн. та нараховані відсотки відповідно до Графіку. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 10.03.2008 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК» та позивачем було укладено договір поруки, відповідно до п.1.1. якого вона зобовязалася солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором №34.5/АК-00017.08.2 від 22.089.2008 року, що підтверджується його копією. Як вбачається з матеріалів справи, додатковим договором №1 від 10.03.2009 року до кредитного договору пункт 3.1.1. кредитного договору був викладений в новій редакції та вказано, що позичальник зобовязана частково погашати заборгованість за кредитом та нарахованими процентами згідно з графіком платежів (додаток №2), з якого видно, що сума щомісячного платежу на погашення кредиту збільшилася до 2552,25 грн., та нараховані відсотки, а сума плати за обслуговування кредиту відсутня. Відповідно до додаткового договору №2 від 09.09.2009 року між Банком та позичальником п.3.1.1 кредитного договору знову був викладений в новій редакції та погоджено новий Графік погашення заборгованості (додаток №3), відповідно до якого щомісячний платіж на погашення кредиту встановлений в розмірі 2602,39 грн., поновлено плату за обслуговування кредиту -600 грн. Додатковим договором №3 від 24.01.2011 року до кредитного договору внесені зміни та п.4.2 та п.4.4. викладено в новій редакції: «4.2. Проценти за користування кредитом нараховуються Банком щомісяця, в останній робочий день місяця, та в день повного погашення кредитів позичальника за цим договором; «4.4. У разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом у строк, встановлений у п.1.1. цього договору, нарахування процентів за користування кредитами здійснюється до моменту повного погашення кредитів позичальника за цим договором». Крім цього, судом встановлено, що Бердянським міськрайонним судом Запорізької області було прийнято заочне рішення по справі №310/9326/13-ц від 05.06.2014 року, згідно якого частково задоволено позов ПАТ «РОДОВІД БАНК» та стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 514136,26 грн., судовий збір в сумі 3441,0 грн., а всього 517577,26 грн., що підтверджується його копією. У перегляді заочного рішення ухвалою суду від 23.12.2014 року [PERSON] було відмовлено, надалі рішення оскаржено не було. Частиною першою ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За змістом ст.ст.1054, 1050 ч.2, 554 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до договору або закону. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. З матеріалів справи вбачається, що термін погашення кредиту за основним договором\~\~до 22 серпня 2015 року. Пунктами 4.2 та 4.4 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються Банком щомісяця та в день повного погашення кредиту, але не пізніше терміну, указаному у п.1.1 цього Договору, тобто 22.08.2015 року, в подальшому проценти за користування кредитами не нараховуються. Зважаючи на те, що позичальник порушила графік погашення кредиту за основним і додатковими договорами, мала прострочену заборгованість за кредитним договором, [PERSON] обґрунтовано, у відповідності з ч.2 ст.1050 ЦК України, і умов кредитного договору та договорів поруки, у серпні 2013 року звернувся до суду до позичальника та поручителів з позовом про стягнення заборгованості, за наслідками якого Бердянським міськрайонним судом ухвалене рішення від 05.06.2014 року про часткове задоволення позовних вимог і стягнення заборгованості в солідарному порядку з позичальника [PERSON] та поручителів [PERSON] та [PERSON] Як вбачається із змісту заочного рішення суду від 05.06.2014 року, вирішуючи вимоги Банку про солідарне стягнення заборгованості з поручителів, суд в рішенні не навів аналізу того, чи не привели зміни умов основного зобовязання при укладенні між Банком та позичальником додаткових договорів до кредитного договору без згоди поручителів, до збільшення обсягу відповідальності поручителів. Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (частина перша статті 628 ЦК України). Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Закон пов'язує припинення договору поруки із сукупністю двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін. Як уже суд зазначав вище, до кредитного договору додатковим договором №3 від 24.01.2011 року були внесені такі зміни, за умовами яких нарахування процентів продовжено до повного погашення кредиту позичальником, хоча за умовами кредитного договору після закінчення строку його дії нарахування процентів не передбачалося. Проте на підставі додаткового договору №3 від 24.01.2011 року зміни до договору поруки, який укладений, зокрема, з [PERSON], не вносилися та у матеріалах справи відсутні докази того, що зазначені зміни були погоджені з поручителем. Пунктом 4.2 договору поруки передбачено лише, що продовження строку виконання зобовязань за кредитним договором означає автоматичне (без підписання додаткової угоди) продовження строку дії цього договору. Про факт продовження строку повернення заборгованості за кредитним договором [PERSON] письмово або факсом повідомляє поручителя. Верховний Суд України у справі №6-3176цс15 від 17.02.2016 року висловив правову позицію, що «до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо». Аналіз фактичних обставин свідчить про те, що сторони кредитного договору, укладаючи додатковий договір №3 від 24 січня 2011 року, внесли зміни щодо продовження строку нарахування процентів за користування кредитними коштами, внаслідок чого, на тверде переконання суду, збільшився обсяг відповідальності поручителів, зокрема [PERSON], проте остання своєї згоди на це не надавала, а тому її порука за кредитним договором №34.5/АК-00017.08.2 в силу ч.1 ст.559 ЦК України припинилася з 24.01.2011 року. Щодо інших додаткових договорів №2 та №2, на які також посилалася позивач у позові, то, на думку суду, позивач помиляється щодо того, що зміни умов основного зобовязання привели до збільшення обсягу відповідальності та погоджується з позиціє відповідача, а крім цього, плата за обслуговування кредиту передбачена була і умовами кредитного договору, проте це не впливає на висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову, оскільки позивач вважала, що порука припинилася саме з укладенням додаткового договору №3 від 24.01.2011 року. Отже позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню повністю. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved