Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивач, Фонд загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості, звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути незаконно отриману допомогу по безробіттю з [PERSON], у розмірі 2681 грн. 16 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що відповідач звернувся до Харківського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, де був зареєстрований як такий, що шукає роботу з відкриттям персональної картки № 203913060600099. За особистою заявою [PERSON] від 06.06.2013 наказом директора Харківського міського центру зайнятості відповідачу був наданий статус безробітного з призначенням допомоги по безробіттю відповідно до п. 1, 3, 4 ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 та п. 2.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 № 307. Згідно з п. 5 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики, Державної податкової адміністрації України № 60/62 від 13.02.2009, Постановою правління Пенсійного Фонду України 13.02.2009 № 7-1, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 12.03.2009 №232/16248, Харківським міським центром зайнятості проведена перевірка обґрунтованості виплат матеріального забезпечення. У звязку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців за заявницьким принципом», Харківським міським центром зайнятості опрацьовано інформацію, що надійшла з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно фізичних осіб-підприємців, які припинили підприємницьку діяльність. За результатами перевірки встановлено, що під час перебування на обліку у Харківському міському центрі зайнятості як безробітний, відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець (згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців) з 07.05.1999 року та знятий з реєстрації за судовим рішенням 27.03.2015 року, у звязку з чим належав до категорії зайнятого населення, відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» мав право тільки на отримання консультаційних послуг. Таким чином на день реєстрації в центрі зайнятості та в період перебування на обліку відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Документів щодо припинення підприємницької діяльності не надавав та стверджував, що не зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що свідчить його особистий підпис у заяві про надання статусу безробітного. За даним фактом був складений Акт розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 189-ФОП від 11.06.2015 року. Враховуючи вищенаведене, директором Харківського міського центру зайнятості був виданий наказ про повернення коштів, виплачених як матеріальне забезпечення на випадок безробіттю від 11.06.2015року № 762 у розмірі 2681 грн. 16 коп. Позивач просить стягнути з відповідача на користь Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості незаконно отримані кошти по безробіттю у сумі 2681 грн. 16 коп. та просить стягнути з відповідача на свою користь сплачений ним судовий збір при зверненні до суду у розмірі 1218 грн. 00 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та пояснив, що після отримання від відповідача заяви про надання статусу безробітного від 06.06.2013 року, позивачем перевірялись надані ним відомості про те, що [PERSON] був зареєстрований як фізична особа-підприємець у 1999 році, а Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців почав створюватись лише у 2004 році, на час перевірки до реєстру не були внесені всі відомості про реєстрацію всіх фізичних осіб підприємців. Після того, як 27.03.2015 року до Реєстру були внесені відомості про припинення підприємницької діяльності [PERSON], вказані відомості надійшли до позивача та стали поводом для початку перевірки. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнавав та пояснив, що у 2013 році дійсно звернувся до Харківського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного. В даній заяві [PERSON] зазначив, що не є зайнятою особою, у тому числі, що не зареєстрований як фізична особа-підприємець, але його підприємницька діяльність була припинена, тому, на час звернення до центру зайнятості відповідач не вважав себе підприємцем, хоча не вживав достатніх заходів для уточнення свого статусу як підприємця. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наведеного. Судовим розглядом встановлено, що 06.06.2013 року [PERSON] звернувся за сприянням у працевлаштуванні, де був зареєстрований як такий що шукає роботу з відкриттям персональної карти № 203913060600099 (а.с.12-13). На підставі вказаної особистої заяви [PERSON] наказом директора Харківського міського центру зайнятості від 13.06.2013 року відповідачеві був наданий статус безробітного та призначена виплата допомоги по безробіттю (а.с. 4). Згідно з ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено: застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення внаслідок невиконання особою своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їм матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Частиною 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Відповідно до п. 2 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики, Державної податкової адміністрації України № 60/62 від 13.02.2009, Постановою правління Пенсійного Фонду України 13.02.2009 № 7-1, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 12.03.2009 №232/16248, розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах поданих особою до державної служби зайнятості під час реєстрації та протягом перебування на обліку як безробітної. Представник позивача пояснив, що при надані статусу безробітного [PERSON] центром зайнятості здійснювалась перевірка зазначених в заяві про надання статусу відомостей та документів, наданих відповідачем під час прийняття рішення про надання такого статусу та перебування на обліку у центрі зайнятості. Також, перевірялись відомості, які містились у електронному Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Але, оскільки даний реєстр було створено лише у 2004 році, а відповідач [PERSON] був зареєстрований як фізична особа-підприємець у 1999 році, вказаний електронний реєстр не містив всіх відомостей про фізичних осіб підприємців, зареєстрованих до створення Реєстру. Після того, як 27.03.2015 року були внесені відомості про припинення підприємницької діяльності [PERSON] за судовим рішенням, вказані відомості надійшли до центру зайнятості, що стало підставою для початку здійснення перевірки згідно з п. 5 Порядку № 60/62. У звязку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців за заявницьким принципом» від 13.05.2014, Харківським міським центром зайнятості опрацьовано інформацію, що надійшла з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців стосовно фізичних осіб-підприємців, які припинили підприємницьку діяльність. За результатами перевірки встановлено, що під час перебування на обліку у Харківському міському центрі зайнятості як безробітний, відповідач був зареєстрований як ФОП (згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 20470032) з 07.05.1999 року та реєстрацію припинено тільки 27.03.2015 року за судовим рішенням, у звязку з чим належав до категорії зайнятого населення, відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» (а.с.8-9, 11). Таким чином, на день реєстрації в центрі зайнятості та в період перебування на обліку відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, документів щодо припинення підприємницької діяльності не надавав та стверджував, що не зареєстрований як ФОП. Відповідно до п. 3 ст. 3 Закону України «Про зайнятість населення» зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами)провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. Згідно з ч. 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003, фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Таким чином [PERSON] не вчинив усі необхідні дії для припинення підприємницької діяльності. За даними фактами центром зайнятості був складений Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №189 ФОП від 11.06.2015 Таким чином, суд приходить до висновку, що датою припинення підприємницької діяльності є 27.03.2015 року дата внесення запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності. Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Аналізуючи наведене, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача незаконно отримана допомога по безробіттю 2681 грн. 16 коп., розмір якої підтверджений наданим розрахунком (а.с.10). Доводи відповідача про те, що підприємницьку діяльність він не проводив, доходи від неї не отримував, на думку суду не гуртуються на законі, тому не можуть бути прийняти до уваги. Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003, фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Таким чином, суд вважає, що відповідач при надані до центру зайнятості відомостей про відсутність реєстрації його як фізичної особи-підприємця, повинен був переконатись у достовірності вказаних відомостей, оскільки, як було зазначено вище, несе відповідальність за достовірність поданих ним даних, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Однак, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються інваліди І та ІІ груп. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА №101369 від 18.05.2015 року, звязку із чим, вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору не підлягає задоволенню.

Outcome: partial