Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позов тим, що між сторонами було зареєстровано шлюб 01.04.2004 року у Черкаському міському відділі РАЦС Смілянського міськвиконкому Черкаської області, актовий запис № 297. Під час шлюбу, відповідно до договору купівлі-продажу від 30.08.2006 року, за спільні кошти подружжя, було придбано будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Ватутіна, 8, с. Червона Слобода, Черкаський район Черкаська область. Представник позивача вказав, що всі правовстановлюючі документи було виготовлено на імя відповідача і право власності зареєстровано тільки за ним, хоча позивачкою на купівлю будинку передавалися особисті кошти відповідачу через платіжну систему та через знайомих та брався відповідно кредит для купівлі даного будинку. Проте, посилаючись на норми Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України), відповідно до ст. 60, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить до спільного майна подружжя, а у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Представник позивача зазначив, що оскільки між сторонами не було укладено шлюбний договір воно належить кожному зі сторін у рівних частках, тобто ? частки кожному та просив визнати за позивачем [PERSON] право власності на ? частину спірного будинковолодіння. Представник відповідача надав зустрічну позовну заяву, в якій вказав, що спірне домоволодіння, яке розташоване за адресою: вул.. Ватутіна, 8, с. Червона Слобода, Черкаський район Черкаська область є особистою приватною власністю відповідача по справі [PERSON] з наступних підстав. [PERSON], на весні 2001 року розірвав зареєстрований шлюб з першою дружиною - [PERSON]. За час шлюбу, ними було придбано квартиру яку, після розірвання шлюбу вони продали та розділили отримані від продажу кошти порівну. 05.10.2001 року, не перебуваючи в шлюбі з первісним позивачем по справі - [PERSON], відповідач за первісним позовом купив квартиру, що була розташована за адресою: [ADDRESS]. Вказана обставина підтверджується копією договору купівлі продажу від 05.10.2001 року. 01.04.2004 року між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, в якому відповідачем за первісним позовом [PERSON], було прийнято рішення про продаж купленої ним у 2001 році квартири та придбання домоволодіння для подальшого спільного проживання з другою дружиною. Відповідно до договору купівлі продажу від 07.07.2006 року п. 3, вказану вище квартиру відповідач за первісним позовом продав за 101 000,00 грн., (сто одна тисяча гривень, 00 копійок) та відповідно до копії договору купівлі продажу від 30.08.2006 року п. 3, ним було придбано житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул.. Ватутіна, 8, с. Червона Слобода, Черкаський район Черкаська область за 57 078 грн., (пятдесят сім тисяч сімдесят вісім гривень, 00 копійок).\~ Решту суми - 43 922,00 грн., (сорок три тисячі девятсот двадцять дві тисячі гривень, 00 копійок) було витрачено [PERSON], на ремонтні роботи вказаного будинку. Представник позивача за зустрічним позовом вказує, що вказане домоволодіння з надвірними спорудами є особистою приватною власністю [PERSON], так як воно куплене за отримані від продажу квартири кошти, яка була його особистою приватною власністю, а не спільним майном подружжя. Тобто вказаний житловий будинок хоч і придбаний за час шлюбу з [PERSON], проте за кошти які належали йому особисто. Представник відповідача за зустрічним позовом надав заперечення, вказуючи, що вимоги [PERSON], є безпідставними, а сам зустрічний позов є надуманим та таким, що не підлягає задоволенню, так як позивач за зустрічним позовом не надав суду жодного доказу того, що саме і лише за отримані від продажу квартири кошти було придбано житловий будинок в с. Червона Слобода. В судовому засіданні представник [PERSON] первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, зустрічний позов не визнав в повному обсязі та просив в його задоволенні відмовити повністю. В судовому засіданні представник [PERSON] первісний позов не визнав, підтримав зустрічні позовні вимоги та просив їх задовольнити повністю. Суд заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні первісних позовних вимог та задоволенні зустрічного позову з наступних підстав. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якщо за час окремого проживання подружжя, після фактичного припинення шлюбних відносин, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частинами 1 і 2 ст. 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 01.04.2004 року. У 2001 році [PERSON], було придбано квартиру, яку ж він і продав у 2004 році, для подальшої купівлі спірного домоволодіння, що розташоване за адресою: вул.. Ватутіна, 8, с. Червона Слобода, Черкаський район Черкаська область. Відповідно до договору купівлі продажу від 07.07.2006 року п. 3, вказану вище квартиру відповідач за первісним позовом продав за 101 000,00 грн., (сто одна тисяча гривень, 00 копійок) та відповідно до копії договору купівлі продажу від 30.08.2006 року п. 3, ним було придбано житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул.. Ватутіна, 8, с. Червона Слобода, Черкаський район Черкаська область за 57 078 грн., (пятдесят сім тисяч сімдесят вісім гривень, 00 копійок).\~ \~Відповідно до п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Судом допитані у якості свідків [PERSON] та [PERSON] які показали суду, що знайомі з [PERSON] і їм відомі обставини придбання останнім спірного домоволодіння. Свідки підтвердили факт, що [PERSON] продав належну йому квартиру та на ці кошти придбав будинок. Свідок [PERSON] також пояснив, що він разом з [PERSON] їздили до нотаріуса та оформляли купівлю-продаж спірного будинку для [PERSON] Суд критично оцінює покази свідка [PERSON], яка суду показала, що в липні 2006 року на прохання позивачки вона позичала кошти у сумі 4800 доларів США [PERSON] на купівлю будинку, оскільки [PERSON] заперечував наведені обставини, зазначав, що ніяких коштів він у [PERSON] не позичав, а письмових доказів які б підтверджували даний факт суду не було надано. Суд також критично оцінює твердження представників позивачки за первісним позовом про те що [PERSON] на купівлю будинку надсилалися кошти від позивачки через платіжну систему «Моніграм», оскільки надана роздруківка з указаної системи охоплює період з 2007 року по 2013 рік, тобто після придбання спірного будинку. Також суд не може визнати допустимим доказом лист Української Федеральної кредитної спілки, щодо отримання у даній кредитній установі [PERSON] коштів на купівлю житла в Україні у сумі 7250 доларів у 2010 році та 4000 доларів США у 2011 році, оскільки указаний документ не містить у собі усіх необхідних реквізитів, як то дату його видачі, печатку установи що його видала та інші. Також суд критично оцінює і самі відомості зазначені у даному листі, оскільки рік отримання кредиту не відповідає року купівлі будинку та відсутні відомості саме на купівлю якого будинку він міг надаватися. За таких обставин на підставі повно та всебічно досліджених доказів, які маються у даній справі, суд дійшов до висновку, що вимоги первісного позову у звязку з його необґрунтованістю не можуть бути задоволені, а вимоги зустрічного позову підлягають до повного задоволення. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати у даній справі, підлягають стягненню з відповідачки за зустрічним позовом на користь держави.

Outcome: approved