Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

Позивач у справі звернувся із вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що з 2002 по 2007рр перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що від шлюбу у них народилась донька [PERSON],[INFO] Позивач зазначав, що після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом із відповідачкою, а з нього на користь відповідачки за рішенням суду на утримання доньки [PERSON] відраховуються аліменти. Позивач зазначав, що позивачка покинула доньку у грудні 2013 року за місцем проживання [ADDRESS] без догляду. Позивач зазначав, що матір його колишньої дружини навідувалась до онуки [PERSON] готувала їй їжу, прала, та поверталася до себе додому, траплялося так, що онука знаходилася без догляду. Відповідач зазначав, що матір відповідачки повідомила його про те, що його донька [PERSON] недоглянута, що її покинула матір. Позивач зазначав, що з 31.01.2014 року його донька [PERSON] проживає разом із його сім»єю за адресою [ADDRESS]. Позивач зазначав, що місце перебування відповідачки йому не відомо, але вона регулярно отримує аліменти на дитину та витрачає не за призначенням, а тому просить суд, визначити місце проживання його доньки [PERSON] разом з ним та припинити стягувати аліменти на утримання доньки на користь відповідачки. У судовому засіданні позивач підтвердив суду обставини викладені у позовній заяві та просили суд позов задовольнити. Належним чином повідомлена відповідачка у судове засідання не з»явилась, заяв про поважні причини неявки до суду не подала, а тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, позивач проти цього не заперечував. Третя особа: представник Органу опіки та піклування Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації підтримали позов та рекомендували визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] разом із батьком. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Судом встановлено, що шлюб між сторонами у справі було розірвано 07.08.2007р року, що підтверджено Свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.9). Судом встановлено, що від шлюбу сторони у справі мають неповнолітню доньку [PERSON],[INFO]( а.с.8). Судом встановлено, що за рішенням суду від 19.11.2008 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 14 частини доходів ( а.с.10). Судом встановлено, що згідно висновку Служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 23.09.2010 року (а.с.67) вирішено та рекомендовано визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом із батьком,[PERSON]. У судовому засіданні були допитані за клопотанням позивача свідки, [PERSON] та [PERSON], [PERSON], які повідомили суду що дійсно відповідачка у грудня 2013 року залишила неповнолітню [PERSON] без догляду, та зникла. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що одним із основних батьківських обов»язків є обов»язок по належному вихованню дитини, прищеплення їй моральних цінностей, духовності, культури своєї нації. Саме батьки повинні навчити дитину формувати систему пріоритетів та ні в якому разі не дати їй спотворити існуюче світосприйняття. Батьки повинні виховувати особистість, яка б із повагою ставилася б до прав та свобод інших людей, любила б свою сім»ю та родину. Принципом Конвенції існує принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Відповідно до ст.142 СК України діти мають рівні права та обов»язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами та особисте виховання дитини, а потім згідно ч.2 цієї статті батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, а також згідно ч. 3 цієї статті батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які не суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 160 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, зважаючи на те, що згідно ч.ч.1,2ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, суд дійшов висновку що позов підлягає задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідачка не піклується про свою доньку [PERSON], покинула її без нагляду дитину не утримує, що є також підставою для припинення виплати відповідачці аліментів. На підставі наведеного,

Outcome: approved