Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що їх шлюб був зареєстрований 08 жовтня 2011 року. Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO], дитина проживає з нею та після розірвання шлюбу також буде проживати з нею. З червня 2016 року їхні сімейні відносини погіршились через різні характери та інтереси. У них окремі бюджети, вони не ведуть спільного господарства. Відновлювати шлюб вона не має наміру. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надавши заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про те, що він позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати за його відсутності. Суд, дослідивши докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В силу ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 2011 року, оформивши його у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дергачівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №152, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], про що мається копія свідоцтва про народження. Зберегти сім'ю сторін не уявляється можливим, тому що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, шлюбно-сімейні відносини припинені. Згідно статті 51 Конституції України шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до п.10№ Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судамизаконодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійснимта поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд вважає, що за таких обставин, сім'я розпалася повністю та відновлена бути не може, оскільки подальше спільне проживання сторін стало неможливим, це суперечить інтересам позивача, яка не бажає подальшого перебування у шлюбі, тому шлюб необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.

Outcome: approved