Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» 05.03.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 138 415,49 грн. та судових витрат у розмірі 1 384,16 грн.. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», який відповідно до змін до установчих документів, здійснених на виконання вимог ЗУ «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року № 514-VI та за рішенням загальних зборів акціонерів було перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № CL 58543, відповідно до якого Банк надав [PERSON] грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування у сумі 35 000 грн., строком користування з 25.06.2008 року до 15.06.2015 року. Відповідач отримав та використав кошти для власних потреб. Відповідачем у встановлені кредитним договором строки, повернення наданого йому кредиту (основної суми) та строки сплати відсотків за користування кредитом не дотримуються, у зв'язку з чим станом на лютий 2014 року у нього виникла прострочена заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 138 415,49 грн.. 30.07.2013 року банк направив відповідачу вимогу про усунення заборгованості, яка залишилася без відповідного реагування. В судове засідання з'явився представник позивача ПАТ «Універсал Банк» - Пижик В.В. (діє на підставі довіреності від 10.01.14), який підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі зазначивши, що відповідач за пропозицією по врегулюванню заборгованості 10.07.2013 року сплатив лише 5 013,41 грн. і більш нічого не платив. Кошти у розмірі 18 984,48 грн. відповідач так і не сплатив, хоча пропозицією були передбачені щомісячні платежі у сумі 791,02 грн., які відповідачем жодного разу не сплачувались. Також, заперечував проти визнання цієї пропозиції, як додаткової угоди до кредитного договору і пояснив, що не існує судове рішення про яке зазначалось в пропозиції В судове засідання 26.06.2014 року з'явився представник відповідача [PERSON] - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 21.05.14), яка визнала та просила задовольнити позовні вимоги частково, а саме у сумі 18 984,48 грн. тобто відповідно до пропозиції позивача, яка була підписана позивачем та відповідачем, вважаючи її додатковою угодою до кредитного договору. При цьому, зазначила, що кошти за вказаною пропозицією відповідачем на користь Банку не були сплачені. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] (надалі Відповідач, Позичальник) був укладений Кредитний договір № CL 58543 від 25.06.2008 року (надалі - кредитний договір), відповідно до якого Банк надав Відповідачу грошові кошти (кредит) у сумі 35 000 грн. (відповідно до Додатку № 1), строком користування з 25.06.2005 року по 15.06.2015 року, зі сплатою 36,00 процентів річних за його користування (а.с.5-10). Зі змістом, умовами та правовими наслідками зазначеного кредитного договору Відповідач був ознайомлений та згодний, про що свідчать його підписи на кожній сторінці договору. Відповідно до змін до установчих документів, які відбулися у відповідності до рішення Загальних зборів акціонерів ВАТ «Універсал Банк» (протокол № 2-2009 від 22.06.2009 року) ВАТ «Універсал Банк» було перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (надалі Позивач, Кредитор), який є правонаступником усіх прав та обов'язків ВАТ «Універсал Банк» (а.с.24-26). Крім кредитного договору, між Позивачем та Відповідачем були підписані Додаток № 1 до зазначеного кредитного договору, яким встановлені індивідуальні умови надання та погашення кредиту а також Додаток № 2, яким було узгоджено графік погашення кредиту щомісячними платежами та супутні витрати. Зі змістом, умовами та правовими наслідками зазначених додатків Відповідач був ознайомлений та згодний, про що свідчать його підписи на кожній сторінці додатків (а.с.11-14). Відповідно до п. 1.1. кредитного договору Кредитор зобов'язався надати Позичальнику кредитні кошти у сумі та на умовах, визначених у цьому договорі, додатку № 1 та додатку № 2, а Позичальник зобов'язався погасити кредит, сплатити проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених договором та додатками. В зазначених додатках було детально зазначено, в які саме строки та які саме суми Відповідач має сплачувати на користь Позивача для погашення наданого кредиту, відсотків за його користування, яка дата сплати останнього платежу, процентна ставка, підвищена процентна ставка, винагорода кредитора за ініціювання кредиту, кількість щомісячних платежів, поточний рахунок позичальника, тощо. Позивач умови кредитного договору виконав та надав Відповідачу кошти, які зазначені у кредитному договорі за мінусом винагороди за надання кредиту (п. 4.1.), що також підтверджується заявою на отримання готівки № 116В501081770004 від 25.06.2008 року на суму 32 450,00 грн., отримувачем коштів в якій зазначений Відповідач (а.с.28). Згідно п. 1.4. кредитного договору встановлено, що підписанням договору позичальник підтверджує, що до підписання цього договору отримав від кредитора у письмовій формі інформацію про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, як це вимагає законодавство про захист прав споживачів. Згідно п. 5.1. договору погашення основної суми кредиту та сплати процентів здійснюється у формі щомісячних ануїтет них платежів у строки та сумах для їх сплати. З розрахунку заборгованості вбачається, що Відповідачем встановлені кредитним договором терміни повернення наданого їй кредиту (основної суми) та терміни сплати відсотків за його користування не дотримуються, тобто порушені умови договору (а.с.18-19). Згідно п. 10.2. договору кредитор повідомляє, що у разі невиконання позичальником своїх зобов'язань, що виникають з цього договору, з позичальника можуть стягуватись витрати, що стосуються процедури оскарження та примусового стягнення сум, що підлягають сплаті у суді, відповідно до чинного законодавства України (а.с.9). У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, у Відповідача перед Позивачем, станом на 14.02.2014 року виникла прострочена заборгованість, загальна сума якої становить 138 415 (сто тридцять вісім тисяч чотириста п'ятнадцять) гривень 49 копійок, з яких: - прострочена заборгованість за кредитом 19 129,55 грн.; - сума дострокового стягнення кредиту 15 068,23 грн.; - відсотки 65 530,27 грн; - підвищені відсотки 38 687,44 грн.. Розрахунок заборгованості наведений в позову та доданий окремо (а.с.3, 18-19). На підставі невиконання Відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, Департаментом по управлінню дебіторською заборгованістю Банка, 30.07.2013 року Відповідачу рекомендованою кореспонденцією була направлена письмова вимога про необхідність погашення заборгованості (а.с.20-23). Проте, Відповідач так і не виконав свої зобов'язання за вказаним кредитним договором. Зазначена заборгованість підтверджується також випискою по особовому рахунку Відповідача за період з 25.06.2008 року по 18.02.2014 року (а.с.29-30). Згідно п. 7.2.1. кредитного договору позичальник повністю та своєчасно виконує усі свої зобов'язання за цим договором. В матеріалах справи міститься заява Відповідача про визнання позову у частині 18 984,48 грн. в якій зазначено, що сторони 25.06.2013 року у письмовій формі уклали правочин, яким змінили умови кредитного договору та в якому було визначено, що врегулювання заборгованості відбуватиметься шляхом сплати Відповідачем на користь Банку суми у розмірі 18 984,48 грн. у строк до 25.06.2015 року. За досягнення такої домовленості Відповідачем на користь Банку було сплачено кошти у сумі 4 746,12 грн. та судові витрати у сумі 267,29 грн.. Таким чином на думку Відповідача укладено новий договір, яким встановлено нове зобов'язання. Проте суд не погоджується з зазначеними висновками на підставі наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦПК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 208 ЦК України, до правочинів, які слід вчиняти у письмовій формі належать, зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити зазначеному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин третьої, п'ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, то згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин), а не таким, що неукладений. В судовому засіданні представник Позивача зазначив, що підписана між сторонами пропозиція по врегулюванню заборгованості по кредитному договору не є правочином, а тим більш новим кредитним договором. Проте, Відповідач жодного разу не сплатив на користь Банку щомісячних платежів за пропозицією, які були встановлені у сумі 791,02 грн., та в останнє погашав заборгованість 10.07.2013 року. Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. Суд ставиться критично до позиції представника Відповідача про те, що між Позивачем та Відповідачем було укладено додатковий договір до основного кредитного договору, так як по своїй природі вказана пропозиція (у розумінні ЦК України) не є кредитним договором чи додатком до нього та не може створювати відповідні наслідки та зобов'язання. Крім того, пропозиція не засвідчена печаткою Позивача та була укладена між Відповідачем та заступником директора з Боргів. Також, жодних доказів щодо своєчасної сплати коштів за кредитним договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, Відповідач суду не надав. Як вбачається з розрахунку заборгованості за даним кредитним договором ( а.с.18-19), відповідач не сплачував кошти згідно умов договору і лише 25.06.2013 року ним були внесені на свій особистий рахунок кошти на загальну суму 5 013,41 грн., які 10.07.2013 року були зараховані Позивачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Будь-яких інших коштів рахунок погашення заборгованості за кредитним договором Відповідачем не вносились. Отже, Відповідач не виконав навіть умов пропозиції Позивача щодо врегулювання заборгованості. На підставі вищенаведеного суд вважає, що Відповідач зобов'язаний належним чином виконувати умови кредитного договору, який він підписав, у зв'язку з чим з нього на користь Позивача підлягає стягненню у повному обсязі заборгованість за кредитним договором. Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільний кодекс України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. На момент розгляду справи доказів погашення Відповідачем кредиту та сплати відсотків, тощо у суду не має. Отже, допустивши прострочення кредиту, Відповідач порушив не тільки свої договірні зобов'язання, а й вимоги законодавства України. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою Кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено Договором або Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за спричинені простроченням збитки. За таких обставин суд вважає вимоги Позивача про стягнення з Відповідача всієї суми заборгованості обґрунтованими та такими, що відповідают умовам кредитного договору та ст.1050 ЦК України. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що внаслідок невиконання Відповідачем умов кредитного договору, Позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору на суму 1 384 (одна тисяча триста вісімдесят чотири) гривні 16 копійок, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням за № 1780/40 від 25.02.2014 року (а.с.4). Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності повного задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними Позивачем а також такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved