Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 24.03.2006 року [PERSON] 24.03.2006 року отримала кредит у розмірі 3 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договорам належним чином не виконала. Відповідач станом на 13.08.2014 року має заборгованість 26 556,34 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 3 491,70 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 21 323,86 грн.; а також штрафи відповідно п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг (фіксована частина) в розмірі 500 грн. та штраф процентна складова 1 240,78 грн. Просив стягнути з [PERSON] на користь ПриватБанку заборгованість за кредитним договором б/н від 24.03.2006 року у розмірі 26 556,34 грн., яка складається з наступного: 3 491,70 грн. заборгованість за кредитом; 21 323,86 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи (фіксована частина) 500 грн. та штраф процентна складова 1 240,78 грн. та стягнути судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивача Зюлковська Л.В. в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити посилаючись на обставини зазначені в позові. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Так, згідно умов договору, оплата відсотків за користування кредитом провадиться щомісячно. Відповідач з моменту отримання кредиту жодного платежу за кредитним договором не здійснювала. Тому, вважає, що право вимоги у позивача виникло у квітні 2006 року, і з цього часу починається перебіг трьохрічного строку позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом у серпні 2014 році, тобто з пропуском строку позовної давності. Також представник відповідача зауважив, що строк дії картки закінчився у вересні 2006 року. Посилання позивача на п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, вважає безпідставним, оскільки відповідач у вересні 2006 року та повторно 22.02.2009 року зверталась до позивача з заявою про припинення дії договору. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наведених нижче підстав. Судом встановлено, що 24.03.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 3 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією заяви позичальника, копією Умов та правил надання банківських послуг (ст. 10-19). Згідно розрахунку заборгованості станом на 13.08.2014 року [PERSON] має заборгованість 26 556,34 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 3 491,70 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 21 323,86 грн.; а також штрафи відповідно п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг (фіксована частина) в розмірі 500 грн. та штраф процентна складова 1 240,78 грн., що підтверджується розрахунком (а. с. 5-9). Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк. 06.09.2006 року та повторно 22.02.2009 року відповідач [PERSON] зверталась з заявами до Банку в яких висловила своє небажання продовжувати дію договору мотивуючи тим, що відносно неї вчинені шахрайській дії. Згідно п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язання за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку. Відповідно до п. 5.2 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення Овердрафту Банк має право призупинити здійснення розрахунку по картці (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленому Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором. Відповідач допустила неналежне виконання взятих на себе зобов'язань згідно умов кредитного договору, а саме як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач не здійснювала жодного платежу на погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов договору погашення кредиту, відсотків та інших платежів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Тобто, відповідно до п. 5.2. Кредитного договору починаючи з квітня 2006 року у Банку виникло право звернутись до суду з позовом до відповідача з метою захисту порушеного права. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 року № 6-116цс13 та від 19.03.2014 року № 6-14цс14, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, в період часу з грудня 2008 року по січень 2009 року Банк, без згоди [PERSON], здійснював списання коштів з її зарплатної картки на погашення заборгованості по кредитному договору б/н від 24.03.2006 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, копією листа ПриватБанку від 03.03.2009 року та заявою [PERSON] (а.с.5-9, 49, 96). Оскільки такі операції по кредитній картці були вчинені Банком без згоди відповідача, тому не можуть свідчити про визнання боргу відповідачем і не є підставою для переривання строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 267 ч. 4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. З врахуванням передбаченого законом трирічного строку позовної давності, позовна давність за даною вимогою сплила у квітні 2009 року. Банк направив позов до суду поштою 22 серпня 2014 року. Приймаючи до уваги, що відповідач заявила клопотання про застосування стоку позовної давності, тому відповідно до вимог ст. 267 ч.4 ЦК України в задоволенні позову слід відмовити. Відповідач при зверненні до суду з заявою про перегляд заочного рішення сплатила судовий збір в розмірі 121,80 грн. (а.с.43). Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з позивача слід стягнути на користь відповідача судові витрати по сплаті судового збору за подання до суду заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 121,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved