Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕКТРА» звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], про визнання договору недійсним. Відповідач [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕКТРА», 3-тя особа: Дніпропетровська міська рада, про визнання договору виконаним та визнання права власності. Рішенням Дніпропетровський районний суд Дніпропетровськ області від 05 березня 2014 року в задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕКТА» до [PERSON], про визнання договору недійсним відмовлено у повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕКТРА», 3-тя особа: Дніпропетровська міська рада, про визнання договору виконаним та визнання права власності - задоволено у повному обсязі. Визнано виконаним Договір оренди № 21-в/1 торгівельного кіоску із правом викупу від 21 січня 2012 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕКТРА» в особі директора Андрєєнко Світлани Опанасівни та [PERSON]. Визнано за [PERSON] право власності на торгівельний комплекс за адресою: [ADDRESS], який складається з літ.А-1 торгівельний комплекс, літ-а, ґанок, літ- аі ґанок, загальною площею 36,0 кв.м. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровськ області від 30 квітня 2014 року усунуто описку у рішенні суду від 05.03.2014 року, а саме виправлена описка у описовій та резолютивній частині рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2014 року замість не вірного «торгівельний комплекс за адресою: [ADDRESS] , який складається з літ.А-1 торгівельний комплекс, літ- а ґанок, літ- аі ґанок загальною площею 36,0 | кв.м.», вказати вірно «торгівельний кіоск за адресою: [ADDRESS] , який складається з літ.А-1 торгівельний кіоск, літ- а ґанок, літ- аі ґанок загальною площею 36,0 кв.м.». В апеляційній скарзі Прокурор Дніпропетровського району /області/, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати,та відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, 21 січня 2012 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕКТРА» було укладено Договір оренди № 21-в/1 з правом викупу нерухомого майна, а саме - торгівельного кіоску з реконструкцією зупинки громадського транспорту загальною площею 22 кв.м., що знаходиться за адресою:[ADDRESS]. Відповідно п. 1. 6. вказаного вище Договору оренди після закінчення строку оренди або в інший погоджений з Орендодавцем строк Наймач має право викупити в Орендодавця найманий Об'єкт оренди за ціною 40 000, що еквівалентно 5 000 доларів США. Відмова Орендодавця від укладання Договору купівлі - продажу торгівельного кіоску реконструкцією зупинки громадського транспорту з Наймачем не допускається. Відповідно п. 2.6. вказаного вище Договору оренди після закінчення строку оренди протягом 10 днів після витікання терміну дії даного Договору укласти Договір купівлі-продажу торгівельного кіоску з Наймачем на умовах,зазначених у п. 1.6. даного Договору. 30 грудня 2013 року [PERSON] був відправлений ТОВ «ВЕКТРА» лист-вимога, де [PERSON] просив з'явитися для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу торгівельного кіоску, що розташований за адресою: [ADDRESS] 15 січня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «ВЕКТРА» був укладений попередній договір купівлі-продажу, згідно якого, [PERSON] купив торгівельний кіоск за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 2 .2 попереднього договору купівлі-продажу [PERSON] здійснив повний розрахунок за дане нерухоме майно. Продавець кошти за майно отримав в повному обсязі. Згідно п.6.1. Договору за домовленістю сторін укладенні нотаріального договору купівлі-продажу здійснюватиметься не пізніше 01 лютого 2014 року, у приміщенні приватного нотаріусу [PERSON] за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Артема, 19. Продавець у визначений термін в особі ТОВ «ВЕКТРА» до нотаріуса не з'явився, уникають зустрічей, не відповідають на телефоні зв'язки. Крім того, після повного розрахунку з відповідачем, [PERSON] була виконана реконструкція торгівельного кіоску. Після реконструкції та переобладнання загальна площа торгівельного кіоску стала складати 36,0 кв.м. 11 лютого 2014 року [PERSON] був отриманий технічний паспорт на торгівельний павільйон за адресою: [ADDRESS] , який складається з літ.А-1 торгівельний комплекс, літ- а ґанок, літ- аі ґанок загальною площею 36,0 кв.м. Відповідно до технічного висновку від 14 лютого 2014 року, зробленого експертом [PERSON], (кваліфікаційний сертифікат по технічному обстеженню будівель та споруд, серія [NUMBER], виданий згідно рішенням Атестаційної архітектурно-будівельної комісії, відповідної секції Комісії від 22.02.2013 року, за № 23, затверджений президією Комісії 22.02.2013 року за № 23-Е. Зареєстрований у реєстрі атестованих осіб 22.02.2013 року за № 1557. Дата видачі 22.02.2013 року, торгівельний павільйон за адресою: [ADDRESS], недоліків при виконанні реконструкції та будівельних робіт не виявлено. Даний торгівельний павільйон реконструйований без порушень вимог будівельних архітектурних та санітарних норм і підлягає вводу в експлуатацію згідно свого призначення. Готовність торгівельного павільйону 100%. 04 липня 2001 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю був виданий Дозвіл на виконання будівельних робіт № 236/2001 згідно з проектною документацією, ствердженою від 19.06.2001 року ГлавАПУ. Актом №873 від 07.09.2001 року Державної технічної комісії був прийнятий в експлуатацію торгівельний кіоск з реконструкцією зупинки громадського транспорту по [ADDRESS]. 19 липня 2001 року, між ТОВ «ВЕКТРА» та виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, в особі першого заступника міського голови Крупського Анатолія Федоровича, був укладений договір оренди земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS], цільове призначення звальної ділянки - проектування та улаштування торгівельного кіоску з реконструкцією зупинки громадського транспорту, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі міста Дніпропетровська за кодом 78102031, та зареєстровано в реєстрі за № 788 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Підставою для надання земельної ділянки в оренду є рішення виконкому міської ради від 19.04.2001 року № 1014. Задовольняючи позов про визнання права власності позивача на об'єкт нерухомості, районний суд зробив висновок, що дії ТОВ «ВЕКТРА», які відмовляються від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, порушують право [PERSON] на використання торговельного павільйону за його цільовим призначенням. Але погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов них через порушення норм матеріального права, що у відповідності до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення. Судове рішення вмотивоване ст. 392 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з цим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази оспорювання будь-якими фізичними чи юридичними особами, в тому числі, відповідачем у справі, права власності [PERSON] на спірне нерухоме майно, докази втрати правовстановлюючого документу тощо. Крім того, судове рішення також мотивоване посиланням на ст. 334 ЦК України, якою передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (жилі будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Частиною 1 ст.331 ЦК України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи зі змісту ч.ч.І,2 ст.331 ЦК України, ст.182 ЦК України та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Міністерства юстиції України N 7/5 (зі змінами та доповненнями станом на 22 січня 2009 року, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, та отримання свідоцтва про право власності За змістом пп. 1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України від 21 травня 1997 року N 280/97- ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. З матеріалів справи не вбачається будь-яких правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно, що розташоване за адресою м. Дніпропетровськ вул. Тітова 8Б, секція №6, на ТОВ ««ВЕКТРА», або [PERSON] Також відсутні документи на право власності, або право користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно. Також не підтверджено суду належними доказами отримання сторонами спору відповідного дозволу на здійснення будівництва об'єкта нерухомого майна, отримання сертифікату прийняття зазначеного об'єкта нерухомого майна та введення його в експлуатацію, а також звернення до відповідного органу з проханням щодо цього питання. Фактично з матеріалів справи, зокрема технічного паспорту на торгівельний комплекс, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Тітова,8Б, вбачається що сторонами заявлений спір про визнання права власності на самочинне будівництво (реконструкцію зі зміною площі та зайняття земельної ділянки, прибудови) вказаного торговельного кіоску. Тому судом не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме ст. 376 ЦК України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закону України «Про основи містобудування» Відповідно до ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена дія цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.11 № 461, експлуатація об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Відповідно до п.п.4,12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» - право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 102-1 ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Наявний в матеріалах справи договір оренди земельної ділянки від 19 липня 2001 року, укладений між ТОВ «ВЕКТРА» та виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, в особі першого заступника міського голови Крупського Анатолія Федоровича, на підставі рішення виконкому міської ради від 19.04.2001 року № 1014 строком до 2006 року, та на теперішній час не пролонгований. Відповідно до п. 3.12 вказаного рішення Дніпропетровської міської ради № 1014 від 19.04.2001 після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки виконати демонтаж споруд, привести земельну ділянку до стану, придатного для подальшого використання. Відповідно до пункту 5.1 Договору після закінчення строку дії договору у в разі його не продовження, орендар зобов'язаний повернути земельну ділянку орендодавцеві. Таким чином, [PERSON] не має належним чином оформлених прав на земельну ділянку площею 0.0042 га. розташовану у [ADDRESS] не мав права здійснювати на ній будь-які будівельні роботи, що виключає визнання права власності за ним на самочинне збудоване майно. При розгляді даної справи суд першої інстанції не встановив усі істотні обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувач земельної ділянки: чи звертався він до компетентного державного органу прийняття забудови до експлуатації: чи є законною відмова у такому прийняття чи велося будівництво з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною, проектною документацією, та чи перевірялись всі необхідні вимоги до об'єкту нерухомості, наявність яких може встановити лише компетентні органи. Визнання судом права власності на будівництво можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено, та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Наявність в матеріалах справи дозволу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 04.07.2001 року, який виданий на виконання будівельних робіт № 236/2001 згідно з проектною документацією, ствердженою від 19.06.2001 року ГлавАПУ, а також актом №873 від 07.09.2001 року Державної технічної комісії, якою був прийнятий в експлуатацію торгівельний кіоск з реконструкцією зупинки громадського транспорту по [ADDRESS], не можуть бути підставою вважати, що позивачем виконані вищевказані вимоги закону, що регулює спірні питання, оскільки вказані документи втратили чинність. Також не може бути задоволено позов і з огляду на те, що 21 січня 2012 року між [PERSON] та ТОВ «Вектра» укладено Договір оренди № 21-в/1 з правом викупу нерухомого майна, а саме - торгівельного кіоску і з реконструкцією зупинки громадської транспорту загальною площею 22 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а 15 січня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Вектра» укладено Попередній Договір купівлі-продажу кіоску, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державній реєстрації. Вказані вимоги закону також не враховані районним судом під час ухвалення судового рішення. За вказаних обставин рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed