Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

ПрАТ «ПРОСТО-страхування» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення із [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 9 998,68 грн., судового збору в сумі 1921 грн. та судових витрат по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 3000 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 05.06.2018 року між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] було укладено поліс № АМ/4266436 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого було застраховано автомобіль «КІА» д.н.з. [NUMBER] . 21 липня 2018 року в м. Києві на проспекті Палладіна відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «МАН» д.н.з. [NUMBER] та автомобіля «КІА» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 15.08.2018 року дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушень правил дорожнього руху [PERSON] 26 липня 2018 року до АТ «ПРОСТО-страхування» звернувся [PERSON] із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку. В результаті ДТП власнику автомобіля «МАН» д.н.з. [NUMBER] заподіяно матеріальні збитки у розмірі 10 998,68 грн. Зазначена дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 01.10.2018 року співробітниками АТ «ПРОСТО-страхування» було складено страховий акт № 130200 відповідно до якого страхове відшкодування, що належить до виплати [PERSON] становить 9 998,68 грн. 02 жовтня 2018 року АТ «ПРОСТО-страхування» виплатило страхове відшкодування за ремонт автомобіля «МАН» д.н.з. [NUMBER] у розмірі 9 998,69 грн. Також позивач вказує, що з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] до АТ «ПРОСТО-страхування» не звертався. З метою досудового врегулювання спору АТ «ПРОСТО-страхування» на адресу відповідача направило вимогу про відшкодування завданої шкоди, однак вказана вимога відповідачем була проігнорована. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.02.2019 року було відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами була прийнята поштовим відділенням для пересилання відповідачу та відповідна кореспонденція повернута до суду із відміткою про закінчення встановленого строку зберігання. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 04.06.2018 року між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] було укладено поліс № АМ/4266436 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого було забезпечено автомобіль «КІА» д.н.з. [NUMBER] . Строк дії договору страхування визначено з 05.06.2018 р. по 04.06.2019 р. [PERSON] 21.07.2018 року близько 13 год. 10 хв., керуючи автомобілем «КІА» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись в м. Києві по просп. Ак. Палладіна, 42/2, не врахував дорожньої обстановки, при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності маневру, не дотримався безпечного бокового інтервалу, при перестроюванні ліворуч, не надав перевагу у русі автомобілю марки «МАН» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 15.08.2018 року у справі № 759/11822/18 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 26 липня 2018 року потерпілим в дорожньо-транспортній пригоді [PERSON] Приватному акціонерному товариству «ПРОСТО-страхування» подана заява - повідомлення про подію, яка має ознаки страхового випадку. Відповідно до складеного висновку/калькуляції № 130200 від 30.07.2018 року, вартість матеріального збитку щодо пошкодженого автомобіля «МАН» д.н.з. [NUMBER] становить у розмірі 10 998,68 грн. [PERSON] , як власник пошкодженого транспортного засобу «МАН» д.н.з. [NUMBER] , у вересні 2018 року звернувся до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. 02 жовтня 2018 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» на підставі страхового акту № 130200 від 01.10.2018 року здійснило виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 9 998,68 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 17624 від 02.10.2018 року. У відповідності до ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Позивач на обґрунтування позову посилається на положення підпункту 33.1.2 п. 33.1 ст. 33; підпункту 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказуючи, що відповідач не звертався до позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) за кожним страховим випадком суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди, а тому стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає виключні випадки, за яких страховик може подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Так, відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції на дату виникнення спірних правовідносин, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Наведеними правовими нормами встановлено обов`язок учасників дорожньо-транспортної пригоди вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, Моторне транспортне страхове бюро України про настання дорожньо-транспортної пригоди Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необгрунтованим виплатам. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15, від 30 березня 2016 року № 6-186цс16 та постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року справа № 759/19724/15-ц, від 16 травня 2018 року справа № 369/5335/15-ц, від 16 січня 2019 року справа № 208/7291/13-ц, від 13 лютого 2019 року справа № 686/21485/17, від 20 лютого 2019 року справа № 465/36/17. Згідно встановлених судом обставин, що підтверджуються наданими позивачем доказами на підтвердження заявлених ним вимог, ПрАТ «ПРОСТО-страхування» було повідомлено про ДТП потерпілою особою, що дозволило страховику переконатися у тому, що подія є страховим випадком, здійснити перевірку обставин ДТП та визначити розмір заподіяної потерпілій особі шкоди, факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами, відповідач, як особа винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнутий до адміністративної відповідальності, що не свідчить про здійснення позивачем необгрунтованих виплат, а відтак заподіяної страховику шкоди. Крім цього суд вказує на те, що факт настання страхового випадку ніким, в тому числі позивачем не оспорюється. Позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Отже, сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Суду не доведено будь якими належними та допустимими доказами обставин того, що неповідомлення відповідачем позивача про настання страхового випадку призвело до необґрунтованих виплат потерпілій особі, що можна було б вважати заподіяною позивачу шкодою. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed