Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідачки [PERSON] на свою користь заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 11112 (одинадцять тисяч сто дванадцять) гривень 79 копійок. При цьому представник позивача посилається на те, що [PERSON] є споживачем філії «Інфоксводоканал» Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», що підтверджується оформленим особовим рахунком за № [NUMBER] та договором про надання послуг водопостачання та водовідведення №12804 від 10.09.2009 року, укладеним між водоканалом та [PERSON] . Оскільки відповідачка, отримуючи послуги їх не сплачувала утворилася заборгованість за період з 01.04.2018p.no 19.06.2020р. у зв`язку з чим, 30.06.2020 року Київським районним судом м. Одеси був прийнятий судовий наказ №947/16996/20 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 11112,79 грн. та судового збору у сумі 210,20 гривень. Проте, 29.07.2020 року Київським районним судом м. Одеси заяву [PERSON] про скасування судового наказу було задоволено, судовий наказ скасовано, а тому вони вимушені звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження у порядку загального або спрощеного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2020 року провадження по справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, що передбачено ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки дана справа підпадає під ознаки малозначної справи. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та, відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень та подання зустрічного позову. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлявся, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, повідомлялась, 16 вересня 2020р. надала до суду пояснення в яких просить відкликати позовну заяву, посилаючись на те, що вона звернулась до керівництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» з заявою про реструктуризацію заборгованості. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] є споживачем філії «Інфоксводоканал» Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», що підтверджується оформленим особовим рахунком за № [NUMBER] та договором про надання послуг водопостачання та водовідведення №12804 від 10.09.2009 року, укладеним між водоканалом та відповідачкою [PERSON] . Нарахування відповідачу за надані послуги здійснювалися відповідно до норм водопостачання, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 25.02.2010 р., та тарифів, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електроенергетики та комунальних послуг від 02.11.2017р. № 1344, від 26.06.2018р. № 599, від 23.10.2018р. № 1251, від 04.02.2020р. № 283, а відповідач в свою чергу користувався такими послугами. Однак, відповідачка [PERSON] плату за надані водоканалом послуги сплачувала не в повному обсязі, внаслідок чого, утворилась заборгованість у розмірі 11112,79 гривень. З матеріалів справи вбачається, що 30.06.2020 року Київським районним судом м. Одеси був прийнятий судовий наказ №947/16996/20 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 11112,79 гривень та судового збору у сумі 210,20 гривень. Проте, 29.07.2020 року Київським районним судом м. Одеси було задоволено заяву [PERSON] та скасовано вищезазначений судовий наказ. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно ч.ч. 1, 2 та ч. 3 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком у разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу. Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватися виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку, визначених таким договором. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 вищезазначеного Закону, споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 4 зазначеного Закону ціни/тарифи на комунальні послуги формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Згідно приписів ст. 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Крім того, вказаний вище обов`язок також передбачено п.7 «Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. №572 (зі змінами та доповненнями), де зазначено, що власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21.07.2005р. №630 (далі - Правила) Інфоксводоканал надавав послуги водопостачання та водовідведення відповідачу за адресою: [ADDRESS] , за які вона у відповідності до п.п. 20, 30 Правил повинна була своєчасно розрахуватись шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок Інфоксводоканалу. Відповідачка [PERSON] плату за надані водоканалом послуги сплачувала не в повному обсязі, внаслідок чого за період з 01.04.2018p. по 19.06.2020р. утворилась заборгованість у розмірі 11112,79 гривень, що підтверджується розрахунком суми боргу, наданим представником позивача. У своїх поясненнях відповідачка зазначила, що вона звернулась до керівництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» з заявою про реструктуризацію заборгованості. Однак, з наданої представником позивача заяви вбачається, що це питання не вирішено, договір про реструктуризацію боргу з відповідачкою не укладався. Окрім того, відповідно до ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Згідно ст.525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом або договором. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідачки витрат по сплаті судового збору, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] є інвалідом ІІ групи, а тому від сплати судового збору вона звільнена. Згідно з правовою позицією, викладеною у постановою Верховного Суду України по справі № 6-1544цс17 від 18 жовтня 2017 р., якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Враховуючи вищенаведене, понесені позивачем витрати на сплату судового збору не можуть бути покладені на відповідача, який звільнений від сплати судового збору, а тому його слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved