Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Позивач у липні 2010 року звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати удаваним та таким, що прикривав договір довічного утримання, підписаний сторонами 13 вересня 1979 року договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Шаумяна № 25 в смт. Велика Михайлівка Одеської області (далі - будинок), а також розірвати цей договір довічного утримання і визнати за позивачем право власності на будинок. У позовній заяві вказано, що сторони фактично домовились про те, що після того як позивач за віком або станом здоровя стане неспроможним своїми силами самостійно забезпечити умови свого життя і буде потребувати стороннього догляду, допомоги та лікування, а відповідач вийде на пенсію, то він буде довічно надавати позивачу матеріальне забезпечення у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. За виконання відповідачем зазначених обовязків позивач і передавав йому у власність вказаний будинок. Підписуючи вказаний вище договір, позивач мав на увазі наведені вище умови договору довічного утримання, а не договору дарування, оскільки укладений договір не був безоплатним і будинок відповідачу фактично не передавався, він у ньому не жив і будь-яким чином ним не користувався і не управляв. Позивач вважає, що договір дарування приховував фактичний договір довічного утримання, у звязку з чим необхідно застосовувати правила, що регулюють угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Зазначено, що позивач [INFO] є інвалідом другої групи у звязку з пораненням на фронті і через безпорадний стан потребує стороннього догляду відповідача відповідно до умов укладеного між ними договору довічного утримання. Відповідач вже біля трьох років перебуває на пенсії, але своїх обовязків за договором довічного утримання щодо позивача не виконує і за весь цей час його не провідував і не надавав йому будь-якої допомоги. Позивач також просить поновити йому строк позовної давності для захисту порушеного права, оскільки про відмову відповідача від догляду за ним він взнав на протязі останніх трьох років. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав і додатково пояснив, що у нього, крім відповідача, є ще два сина 1949 і 1950 років народження, але вони відмовились від нього ще під час розлучення з їхньою матірю, вигнали його з будинку по вул. Шевченка і він собі побудував новий будинок. У звязку з цим він домовився з відповідачем, що той буде утримувати його до смерті і поховає. Він хотів оформити на відповідача заповіт, але нотаріус сказав, що не було таких бланків, а є тільки дарування. Оскільки він домовився з відповідачем про догляд, то він погодився на оформлення дарування і цей договір був у двох примірниках. У нотаріуса оформили і договір про догляд за ним, але тільки у одному примірнику, який залишився у відповідача і він його мабуть анулював. Після цього відповідач приїздив до нього раз на 5-10 років, у будинку будь-якого ремонту не робив, а після того як 15 років тому позивач . відмовився продати будинок і перейти жити до відповідача, то він від нього відмовився. Відповідач та його представник позов не визнали і вказали, що позивач, як батько відповідача, подарував йому вказаний будинок і це відповідало дійсній волі сторін і були відсутні домовленості про довічне утримання, оскільки на момент укладення договору позивачу було 58 років і він не хворів, а після дарування у нього було декілька жінок. Дарування будинку оформив на відповідача, щоб не ділити його зі своєю співмешканкою. Вказує що відповідач не хотів, щоб він за ним доглядав і у нього відсутні відносини з усіма синами, але він допомагає позивачу чим може на кожне прохання, у будинку робив ремонти і обробляв земельну ділянку. Вважає що позивач попав під вплив сторонньої особи, яка шляхом обману та зловживання довірою оселилась у позивача і намагається незаконно заволодіти вказаним майном. Під час розгляду справи судом досліджені наступні докази щодо предмету позову та заперечень проти нього. На підставі свідоцтва про право особистої власності на будинок виданого Великомихайлівською селищною радою 11 липня 1979 року і зареєстрованого Котовським МБТІ 11 липня 1979 року в книзі № 7 на стор. 102 за реєстром 1281, позивачу належав будинок, який є предметом спору. У договорі дарування, посвідченому 13 вересня 1979 року за реєстром № 1415 Великомихайлівської державної нотаріальної контори Одеської області, вказано, що позивач подарував, а відповідач прийняв у дар вказаний будинок. У матеріалах нотаріальної контори наявна письмова згода жінки позивача [PERSON] на укладення вказаного договору. Відповідно до довідки МСЕК серії MCE № 048098 від 05 листопада 1997 року, позивачу, [INFO], безстроково встановлено другу групу інвалідності у зв»язку з пораненням на фронті. Допитані у судовому засіданні свідки дали наступні показання: [PERSON] - проживає біля 50 років на вулиці Шаумяна, де живе і позивач, який говорив їй, що будинок «переписав» даруванням на сина, який повинен за ним доглядати до смерті. Відповідача у позивача ні разу не бачила і він за ним не доглядає. Біля 5 років за позивачем дивиться племінниця Соня. [PERSON] - проживає біля 30 років по сусідству з позивачем, який йому розповідав, що будинок по даруванню оформлений на відповідача і той буде його доглядати до смерті. Відповідача бачив у позивача біля 2-3 разів і один раз він фарбував ворота. Останні роки за позивачем доглядають його родичі [PERSON], [PERSON], Соня. Пушак О Л - як листоноша біля 16 років носить пенсію позивачу, який їй жаліється, що будинок «переписав» на відповідача і був договір за довічне утримання, але той за ним не доглядає. Позивач жив сам, потім наймав людей по догляду, а тепер його доглядають племінниця Соня та її діти. [PERSON] - останні 4,5 роки як селищний голова відвідувала позивача по два рази на рік і бачила, що в садибі і в хаті порядок, оскільки за ним доглядала племінниця з с. Полєзне. Позивач їй розповідав, що діти за ним не доглядають і двоє синів приїздили один раз. Коли він хворів і перебував у лікарні, то підписав у нотаріуса з третім сином - відповідачем у справі документ, вважаючи, що це заповіт, бо думав, що не виживе. Стверджував, що був ще документ про зобовязання відповідача доглядати за ним [PERSON] - йому позивач розповідав, що будинок оформив на сина за даруванням, щоб він доглянув його до смерті, поховав і поставив памятник і що було два договори - на дарування і на догляд. Зі своєю жінкою Сонею, яка є племінницею позивача, вони доглядають його біля 4 років, а відповідача бачив у позивача один раз. [PERSON] - чув від позивача, що він «переписав» будинок на відповідача, який повинен за ним дивитися, бо на нього будинок. Вже 4 роки він з жінкою та її батькамидоглядають за позивачем і допомагають йому. [PERSON] - вона є дочкою племінниці позивача і доглядають за ним. Ын розповідав, що будинок оформив даруванням на відповідача і той буде за ним дивитися, але відповідача вони не бачили. їздили до нього за дорученням селищного голови, що батьку треба допомога, після чого він приїхав до позивача один раз і більше вона його не бачила. Правовідносини між сторонами регулювались положеннями чинного на день посвідчення оспорюваного договору Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, яким було передбачено наступне: -за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому (ст.243) -за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги (ст. 425). Згідно положень п.п. 4 і 9 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України який набрав чинності з 1 січня 2004 року, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. До договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Пунктом 1 частини 1 статті 755 Цивільного кодексу України визначено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини. Оцінюючи пояснення сторін у справі та наведені вище докази, а також з урахуванням положень законодавства, суд приходить до висновку, що сукупністю належних та достовірних доказів встановлено наступні обставини. Позивач, який був непрацездатним з дня отримання поранення на фронті, підписуючи з відповідачем 13 вересня 1979 року договір дарування будинку, фактично домовився з ним про те, що як він буде потребувати стороннього догляду, допомоги та лікування, то відповідач буде довічно надавати йому матеріальне забезпечення у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. Відповідачу будинок фактично не передавався, він у ньому не жив, ним не користувався і не управляв. Біля 5 останніх років відповідач не виконує своїх обовязків відносно позивача щодо надання йому матеріального забезпечення в натурі у вигляді харчування, догляду і необхідної допомоги. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки зміст підписаного сторонами та посвідченого нотаріально договору дарування не відповідав дійсному волевиявленню сторін і позивач передавав у власність відповідачу будинок за умови виконання останнім обовязків за договором довічного утримання. Договір дарування будинку приховував фактичний договір довічного утримання, у звязку з чим необхідно застосовувати правила, що регулюють угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Оскільки відповідачем не виконувались обовязки щодо довічного утримання; позивача, то наявні підстави для розірвання цього договору. З наведених підстав судом відхиляються заперечення відповідача щодо дійсності договору дарування будинку, оскільки вони суперечить наведеним вище доказам, які суд взяв до уваги. З урахуванням інвалідності та віку позивача, наявні підстави для поновлення йому строку позовної давності, оскільки про відмову відповідача від догляду за ним він взнав на протязі останніх трьох років. В порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в сумі 51,00грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ в сумі 120,00грн. на користь держави.

Outcome: approved