Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач, через свого представника-адвоката Разумовського О.А., звернулась до суду з позовом до відповідачів, про стягнення матеріальних збитків, завданих в результаті вчинення кримінального правопорушення, в якому після зменшення позовних вимог просить стягнути на її користь з ТДВ страхової компанії «Альфа-Гарант» грошові кошти у розмірі 38408,10 грн, в якості залишку ліміту страхового відшкодування відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/3805009, а також стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] в особі [PERSON] грошові кошти в розмірі 156576,50 грн в межах різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування за вчинення обвинуваченим [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Позов обґрунтовано тим, що 31.08.2018 року сталась ДТП за участі автомобіля марки «Mersedes-Benz 814D» реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля марки «Mersedes-Benz Vito 311CDІ», реєстраційний номер [NUMBER] . Власником автомобіля «Mersedes-Benz 814D» реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] , а керував вказаним автомобілем на час ДТП [PERSON] , який перебував з ФОП [PERSON] в трудових відносинах. Розмір матеріальної шкоди, що завдана автомобілю позивача, становить 256576,50 грн. Транспортний засіб марки «Mersedes-Benz Vito 311CDІ», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить позивачу, від ДТП зазнав механічних пошкоджень. Вину водія [PERSON] встановлено вироком суду. Відповідальність власника автомобіля «Mersedes-Benz 814D» на дату вчинення ДТП була застрахована ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» з лімітом страхової суми за шкоду, заподіяної майну в розмірі 100000 грн. Страховик здійснив виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 61591,90 грн. Матеріальна шкода, що завдана автомобілю позивача, повністю не відшкодована, і невідшкодований залишок підлягає стягненню з відповідачів: 38408, 10 грн - підлягає стягненню зі страховика ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант», що є різницею від фактичним відшкодуванням та страховим лімітом його відповідальності, а решту суми відшкодування - 156576,50 грн слід стягнути з [PERSON] , як з власника джерела підвищеної небезпеки. Вказані суми позивач просить стягнути на свою користь разом із понесеними нею судовими витратами по справі, які включають в себе витрати на професійну правничу допомогу, загальний розмір яких до судових дебатів визначено в розмірі 11000 грн. У відзиві на позов представник відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» Стасів В.І. заперечив позовні вимоги. Свої заперечення обґрунтував тим, що після звернення позивача із заявою щодо страхового відшкодування розгляд її заяви був призупинений для проведення представником страховика огляду пошкодженого транспортного засобу «Mersedes-Benz Vito 311CDІ», реєстраційний номер [NUMBER] . За результатом огляду аварійним комісаром встановлено, що вказаний автомобіль є фізично знищеним, оскільки вартість його відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість до моменту ДТП. Відшкодуванню власнику пошкодженого транспортного засобу підлягає різниця між вартістю автомобіля до та після ДТП. Позивачем не надано доказів на підтвердження вартості її транспортного засобу після ДТП. Згідно аварійного сертифікату, складеного аварійним комісаром, вартість транспортного засобу «Mersedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 24.10.2019 року становила 193984,60 грн. Отже, з урахуванням різниці вартості транспортного засобу позивача, та з урахуванням розміру франшизи, страховиком має бути відшкодовано позивачу 61582,90 грн. В додаткових письмових поясненнях, наданих до суду, представник зазначеного відповідача вказав, що 21.04.2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснено виплату відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 61591,90 грн, що є повним виконанням обов`язків страховика. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з вищенаведених підстав. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Петренко К.О. у відзиві на позов зазначила, що сума матеріального збитку, завданого [PERSON] становить 256576,50 грн. Питання щодо вартості транспортного засобу після ДТП експертизою не вирішувалось. Згідно аварійного сертифікату, складеного представником страховика, вартість автобуса «Mersedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , після ДТП становить 193984,60 грн, отже відшкодуванню підлягає різниця вартості вказаного пошкодженого транспортного засобу позивача і повинно здійснюватись страховиком відповідача [PERSON] . Товариством з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант» проведено страхову виплату в розмірі 61591,90 грн. Відповідачем ФОП [PERSON] в добровільному порядку відшкодовано позивачу франшизу в розмірі 1000 грн. Представник відповідача [PERSON] вважає, що матеріальний збиток позивачу відшкодований в повному обсязі, зважаючи на той факт, що пошкоджений автомобіль знаходиться в розпорядженні позивача, тому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та покласти на позивача судові витрати та стягнути з неї на користь [PERSON] понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. Позивач в судове засідання не з`явилась, від її представника - адвоката Разумовського О.А. до суду подано заяву, в якій він просить судовий розгляд проводити за відсутності позивача та її представника на підставі наявних у справі письмових доказів, позов підтримав. В судовому засіданні представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» Стасів В.І. зменшені позовні вимоги не визнав, з підстав наведених у відзиві на позов та у додаткових поясненнях. Крім того, пояснив, що після ДТП позивач не надавала страховику всіх необхідних документів для визначення розміру страхового відшкодування. На даний час страховою компанією «Альфа-Гарант» здійснено виплату страхового відшкодування в повному обсязі в сумі 61591,90 грн. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Петренко К.О. суду пояснила, що позовні вимоги є безпідставними. Завдана позивачу майнова шкода повністю відшкодована, оскільки пошкоджений транспортний засіб перебуває в розпорядженні позивача, страховою компанією виплачено страхове відшкодування, [PERSON] позивачу перераховано розмір франшизи. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату місце і час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, письмові пояснення щодо позову ним не подано. Заслухавши представників відповідачів, дослідивши та проаналізувавши в сукупності докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , перебуваючи в трудових відносинах з ФОП [PERSON] на посаді водія - експедитора, не забезпечив належну перевірку та технічну справність транспортного засобу - вантажного фургону Mercedes-Benz 814 D, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , та при наявності видимих та завчасно відомих водію технічних несправностей автомобіля, здійснював його експлуатацію, з порушенням п. 31.4.5. «є» ПДР України. Так, [PERSON] , приблизно о 12 год. 50 хв. 31.08.2018, здійснюючи рух на вищезазначеному автомобілі, на 46 км + 46 метрів автомобільної дороги «Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв» на території Кіровоградського району, Кіровоградської області, рухаючись зі сторони смт.Олександрівка в напрямку м.Кропивницький, Кіровоградської області, ігноруючи вимоги п.п. 1.2, 1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР, грубо порушуючи вимоги п. 12.1, 10.1, 13.1, 13.3 ПДР України, здійснив виїзд керованого ним транспортного засобу на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz 311 CDI, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. За клопотанням представника позивача судом витребувано та оглянуто в судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] , справа № 390/1230/18, з матеріалів якої вбачається, що вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14.01.2021 року у справі № 390/1690/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 рік, з покладенням на нього окремих обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Вирок суду набрав законної сили 15.02.2021 року (а.с.79-83, справа № 390/1690/18 т.3 а.с.122). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] право власності на транспортний засіб - автобус Mercedes-Benz 311 CDI, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстровано за [PERSON] (а.с.4). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] вантажний фургон Mercedes-Benz 814 D, реєстраційний номер [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] (а.с.6). З висновку судової автотоварознавчої експертизи № 140 від 26.09.2018 року ринкова вартість автобусу Mercedes-Benz 311 CDI, реєстраційний номер [NUMBER] , станом цін на 31.08.2018 становить 256576,50 грн. Вартість відновлюваного ремонту автобусу Mercedes-Benz 311 CDI, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на момент проведення експертизи становить 407277,89 грн. Сума матеріального збитку, завдана [PERSON] , як власнику автобусу Mercedes-Benz 311 CDI, реєстраційний номер [NUMBER] , становить 256576,50 грн (справа № 390/1690/18 том 2, а.с.143-163). Відповідно до поліса №АМ/3805009 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що діяв з 18.06.2018 року по 18.06.2019 року цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля Mercedes-Benz 814 D, реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована Товариством з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альф-Гарант». Страхова сума на відшкодування шкоди майну на одного потерпілого становить 100000 грн. Розмір франшизи становить 1000 грн (а.с.7). 21.08.2019 року [PERSON] подала до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» заяву, в якій повідомила обставини ДТП, що сталась 31.08.2018 року за участю вищевказаних транспортних засобів, власником одного з яких вона являється, а також довела до відома, що за фактом ДТП розпочато кримінальне провадження, в ході якого експертом визначено, що вартість завданого їй збитку становить 256576,50 грн. На день звернення із заявою остаточне рішення не прийнято, взаєморозрахунків з нею не проведено. До заяви про страхове відшкодування [PERSON] долучила, копію паспорта, РНОКПП, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копію полісу №АМ/3805009, копію протоколу огляду місця ДТП та копію висновку судової автотоварознавчої експертизи № 140 від 26.09.2018 року (а.с.44-45). З відповіді представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» № 5667 від 01.11.2019 року вбачається, що строк розгляду заяви [PERSON] призупинено у зв`язку з відсутністю у страховика копії вироку про притягнення до кримінальної відповідальності водія транспортного засобу Mercedes, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.8) Відповідно до аварійного сертифікату № 70-D/60/7 від 24.10.2019 року про оцінку вартості транспортного засобу в пошкодженому стані Mercedes-Benz 311 CDI, реєстраційний номер [NUMBER] , складеного аварійним комісаром ТДВ СК «Альфа-Гарант», ринкова вартість вищевказаного пошкодженого транспортного засобу становить 193984,60 грн. Зазначений розмір розрахований шляхом різниці вартості транспортного засобу до ДТП - 256230,0 грн та зменшення ринкової вартості - 71245,4 грн. При цьому, під час проведення зазначеної оцінки вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та величину втрати товарної вартості прийнято на нульовому рівні (а.с.46-54). Із заяви про страхове відшкодування вбачається, що 16.02.2021 року до ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулась [PERSON] та просила відшкодувати їй витрати пов`язані з пошкодженням транспортного засобу Mercedes-Benz 311 CDI, реєстраційний номер [NUMBER] . В заяві зазначила, що нею отримано 1000 грн поштовим переказом від винної сторони (а.с.55 ). Відповідно до фіскального чека від 03.04.2019 року [PERSON] здійснив поштовий переказ № 0031 отримувачу [PERSON] на суму 1000 грн та одночасно в телеграмі повідомив їй, що грошовий переказ є відшкодуванням суми франшизи, згідно поліса № АМ/3805009 від 19.06.2018 року по ДТП, яка мала місце 31.08.2018 року (а.с.24, 25). З платіжного доручення № 16440 від 21.04.2021 року вбачається, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» на реквізити, зазначені [PERSON] у заяві від 16.02.2021 року перерахувало їй 61591,90 грн, в якості страхового відшкодування за договором страхування № АМ 3805009 від 18.06.2018 (а.с.85, 91). Відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Нормами ч.1 ст.1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно п.4, п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв`язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися. Під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за ст. 1172 ЦК України суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була. Господарські (підприємницькі) товариства, кооперативи відповідають за шкоду на підставі ст.1172 ЦК України у випадках її заподіяння як їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства (кооперативу), так і особами, які виконують роботу за трудовим договором. Отже, з аналізу вищевказаних норм закону вбачається, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи за умови, що дії його працівника, були неправомірними, між діями працівника і шкодою потерпілому є безпосередній причинний зв`язок та є вина такого працівника, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, наведені у вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14.01.2021 року обставини щодо вчинення дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу Mercedes-Benz 814 D, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , та транспортного засобу Mercedes-Benz 311 CDI, реєстраційний номер [NUMBER] , належного [PERSON] , щодо самої ДТП та винуватості особи, що її вчинила, не потребують повторного встановлення і доказування. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами під час дорожньо-транспортної пригоди водій транспортного засобів Mercedes-Benz 814 D, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] працював водієм і перебував в трудових відносинах з ФОП [PERSON] , який є власником цього транспортного засобу. Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання, у випадку заподіяння шкоди особою, яка перебуває у трудових відносинах з власником джерела підвищеної небезпеки, виступають потерпілий (кредитор) і особа (боржник), працівником якого завдано шкоди. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Частиною 3 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Як встановлено судом цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mercedes-Benz 814 D, реєстраційний номер [NUMBER] , на момент скоєння ДТП була застрахована ТДВ СК «Альфа-Страхування» на підставі поліса № АМ3805009. Згідно ст.ст.979, 999 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Спеціальним законом, який унормовує правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, з наступними змінами. При цьому, ст.1 вказаного Закону визначено, що потерпілими визнаються, зокрема фізичні особи, майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі ст.6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що в разі страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Підставою заявленого позову є неповне відшкодування завданої ДТП шкоди і страховиком, і страхувальником, при цьому відповідачами не заперечується, що розмір, завданого позивачу матеріального збитку, внаслідок ДТП, становила 256576,50 грн. Згідно встановлених судом обставин, матеріальна шкода стороною позивача після зменшення позовних вимог, визначена у загальному розмірі 194984,6 грн, з яких 38408,10 грн -вимоги до ТДВ СК «Альфа-Гарант», а 156576,50 грн - позовні вимоги до ФОП [PERSON] , в особі самого [PERSON] . Дане зменшення позовних вимог здійснено позивачем після перерахування ТДВ СК «Альфа-страхування» страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 61591,90 грн. Відповідачами та їх представниками зменшені вимоги взагалі не визнаються, оскільки вони вважають, що матеріальна шкода [PERSON] вже відшкодована в повному обсязі, так як в її розпорядженні залишився транспортний засіб, вартість якого після ДТП на їх думку становила 193984,60 грн, [PERSON] їй відшкодовано 1000 грн франшизи, а страховою компанією «Альфа-Гарант» їй здійснено відшкодування за полісом №АМ/3805009 у розмірі 61591,90 грн, як різницю між вартістю майна позивача до та після ДТП. Крім того, в якості обґрунтування своїх заперечень відповідачі посилаються на той факт, що транспортний засіб позивача вважається фізично знищеним, оскільки вартість його ремонту значно перевищує його вартість до ДТП. Згідно ст.30 Закону України № 1961-ІV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові справі № 753/21303/16-ц, розмір страхового відшкодування залежить також від того, визнає власник транспортний засіб фізично знищеним чи ні. У разі визнання його таким власнику відшкодовується шкода у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам, пов`язаним з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. В матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що позивач, як власник пошкодженого транспортного засобу визнає його фізично знищеним. В заявах [PERSON] про страхове відшкодування від 21.08.2019 року та від 16.02.2021 року вона не зазначала, що визнає знищеним транспортний засіб Mercedes-Benz 311 CDI, реєстраційний номер [NUMBER] . Отже, відсутні підстави для застосування за даних обставин справи ст.30 Закону України № 1961-ІV, оскільки страховиком - ТДВ СК «Альфа-Гарант», страхувальником [PERSON] та потерпілою - [PERSON] не вирішувалось питання щодо визнання транспортного засобу потерпілої знищеним з урахуванням можливих наслідків, що настають за результатом такого вирішення. Крім того, суд відхиляє доводи представників відповідачів, в частині того, що вартість транспортного засобу [PERSON] після ДТП становила 193984,60 грн, оскільки в дослідженні, проведеному аварійним комісаром ТДВ СК «Альфа-Гарант», в основу розрахунку взято величину - зменшення ринкової вартості транспортного засобу (71245,4 грн), визначення якої представником страхової компанії здійснено без обґрунтування нормативно-правовими актами. Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів визначено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - ВТВ, - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Отже, при визначенні розміру втрати товарної вартості КТЗ, враховується його відновлення. Як вбачається з аварійного сертифікату № 70-D/60/7 та долученого до нього дослідження, аварійним комісаром ТДВ СК «Альфа-Гарант», вищевказаних вимог не дотримано та допущено суперечність в розрахунках, оскільки, вказуючи на зменшення ринкової транспортного засобу потерпілої, ним одночасно взято рівними нулю величину втрати товарної вартості - ВТВ та розмір відновлення. Крім того, суд відхиляє доводи представника відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант», що страховику не надавались всі документи, необхідні для виплати відшкодування позивачу, оскільки відповідні документи, зокрема і висновок судової товарознавчої експертизи надавались страховику [PERSON] , як заявою від 21.08.2019 року, так і заявою від 16.02.2021 року. Зважаючи на вищенаведене, страховик Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» у межах страхової суми (100000 грн), зазначеної у страховому полісі № АМ/3805009, повинен відшкодувати [PERSON] шкоду, оцінену в загальному розмірі 256576,50, заподіяну її майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Враховуючи часткове здійснення страхового відшкодування [PERSON] страховиком у розмірі 61591,90 грн, решта відшкодування - 37408,10, без врахування розміру франшизи, підлягає стягненню на користь позивача з Товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант». Решта невідшкодованої суми - 156576,50 грн підлягає стягненню з власника джерела підвищеної небезпеки [PERSON] , оскільки діями, належного йому джерела підвищеної небезпеки, спричинено шкоду майну позивача. Крім того, суд вважає, що розмір франшизи, помилково включений позивачем до складу зменшених позовних вимог до відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант», тому вони задоволенню не підлягають, оскільки згідно вимог ст.12 Закону № 1961-ІV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Крім того, розмір франшизи вже відшкодовано [PERSON] відповідачем ФОП [PERSON] , згідно фіскального чека від 03.04.2019 року про поштовий переказ. Факт отримання вказаних коштів визнано самим позивачем в заяві від 16.02.2021 року. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, згідно яких судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В якості підтвердження розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу суду надано ордер на надання правничої (правової) допомоги від 23.02.2021 року, виданого адвокатом Разумовським О.А. [PERSON] , додаткову угоду від 13.02.2021 року, згідно якої адвокат Разумовський О.А. та [PERSON] погодили, що правнича допомога оплачується у розмірі 1000 грн за годину надання такої допомоги; а також акт приймання-передачі щодо наданої правничої (правової) допомоги згідно договору від 04.06.2021 року. Відповідно до вказаного акта загальна вартість правової допомоги, наданої позивачу [PERSON] адвокатом Разумовським О.А., складає 11000,00 грн, яка включає в себе в погодинному розрізі за виконання наступних робіт: 3 год. - написання заяви про застосування заходів забезпечення позову, 3 год. - написання позовної заяви, 2 год. - написання заяви про зменшення позовних вимог, 3 год. - відрядження та участь у судовому засіданні у справі. Всього витрачено 11 годин. Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно якого ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист ? прав ?людини ?і основоположних ? свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 08.04.2021 року по справі № 922/2321/20, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу можливе лише у разі заявлення відповідного клопотання сторони. Представником відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант», в якості заперечень проти стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу вказано на той факт, що представником позивача не надано документальне підтвердження здійснення позивачем реальної оплати вказаних витрат на правову допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, під час судового провадження призначалось декілька судових засідань. Відрядження представника позивача до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області, для участі в судовому засіданні, мало місце 04.06.2021 року, судове засідання тривало 15 хвилин. В інших судових засіданнях по даній справі представник позивача безпосередньо в приміщенні Кіровоградського районного суду Кіровоградської області участі не приймав, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, судом встановлено неспівмірність вимог відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, в частині розміру відшкодування витрат на представника за його участь в судових засіданнях, тому суд вважає, що вони підлягають зменшенню. Вирішуючи питання щодо розміру, на який слід зменшити розмір відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, суд, з урахуванням вимоги щодо їх дійсності, необхідності, розумності їх розміру, зважаючи на складність справи, та фінансовий стан її учасників, вважає, що зменшення розміру відшкодування до розміру 9000 грн буде відповідати засадам справедливості. Вказана сума підлягає стягненню з відповідачів, пропорційно задоволених позовних вимог до кожного з них. Крім того, зважаючи, що позивач [PERSON] при подачі даної позовної заяви була звільнена від сплати судового збору, розмір якого згідно вимог п.1 ч.2 Закону «Про судовий збір», після зменшення позовних вимог становить 1949,84 грн, тому вказана сума судового збору також підлягає стягненню з відповідачів пропорційно задоволених позовних вимог до кожного з них. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ст.ст.386, 1166, 1172, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст.ст. 6, 12, 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Outcome: partial