Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивач у січні 2019 року звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення боргу з солідарного боржника. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 25 листопада 2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 1370000,00 грн. строком до 05.03.2017 року що було оформлено борговою розпискою. У зв`язку з неповернення суми боргу позивач звернувся з позовом до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, який своїм рішенням від 11.05.2017 р. у цивільній справі № 202/1344/17 стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у сумі 1370000,00 грн., про що було видано виконавчі листи. Згідно відмітки приватного виконавця у виконавчому листі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2017 р. про виконання рішення суду, залишок суми боргу [PERSON] складає 1140849,50 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2017 р. у цивільній справі № 202/1344/17 встановлено, що [PERSON] , [INFO] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . [INFO] .. Подружжя, розподілили свої спільні грошові зобов`язання на утримання сім`ї, перед кредиторами та напрямки розпорядження спільними доходами. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Позика яка отримана від позивача набула статус спільної власності подружжя [PERSON] . Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Просить суд, стягнути з [PERSON] , як з солідарного боржника, на користь [PERSON] залишок боргу за позикою у розмірі 1140849,50 грн. та понесені позивачем судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи про стягнення боргу з солідарного боржника. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 24 січня 2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі на 12.02.2019 року, яке було двічі відкладено у зв`язку з неявкою всіх сторін у справі. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 21 березня 2019 року було продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів. 01.04.2019 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому вона просила у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не підтверджено належними доказами факт укладання договору позики [PERSON] в інтересах сім`ї. 04.04.2019 року через канцелярію суду від позивача надійшли пояснення по справі, в яких останній зазначив, що відповідач фактично виклала тільки заперечення проти правових підстав позову. Боржник відмовляється від подання доказів, ухиляється від визнання обставин щодо яких не має заперечень, відмовляється від надання відповідей на питання які мають значення у справі з єдиною мстою - уникнути юридичної відповідальності про що відверто заявляє суду та не бажає нести солідарну відповідальність. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 24.04.2019 року. 26.04.2019 року через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі в яких останній зазначив, що обов`язок позивача доказування того, що відповідач є солідарним боржником, з огляду на мету витрачання позичених коштів, обмежується можливістю чи обов`язком мати доступ до належних та допустимих доказів. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила у їх задоволенні відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 25 листопада 2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 1370000,00 грн. строком до 05.03.2017 року, що було оформлено борговою розпискою. У зв`язку з неповернення [PERSON] суми боргу за договором позики від 25.11.2016 року, позивач звернувся з позовом до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська який своїм рішенням від 11.05.2017 р. у цивільній справі № 202/1344/17 стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 1 3700 00,00 грн., про що було видано виконавчі листи. Згідно відмітки приватного виконавця у виконавчому листі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2017 р. про виконання рішення суду залишок суми боргу [PERSON] складає 1 140 849,50 грн. Ухвалою від 25.05.2017 р. Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі № 202/1344/17 встановлено, що [PERSON] , [INFO] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] про що свідчить актовий запис № 664 від 12.09.1992 р. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивач звернувся до суду з даним позовом в обґрунтування якого посилається, на те, що [PERSON] під час перебування у шлюбі з відповідачем уклав договір позики в інтересах сім`ї. Ст. 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. За правилами даної статті солідарні зобов`язання виникають тільки у випадках, встановлених договором або законом. Сторони можуть домовитися в договорі про надання зобов`язанню солідарного характеру. Випадки солідарних зобов`язань передбачені і в ЦК. Так, наприклад, відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Як вбачається з розписки кошти в сумі 1370000,00 грн. [PERSON] взяв в борг у позивача строком до 05.03.2017 року. [PERSON] , згідно даної розписки, зобов`язання не виконує та поручителем не виступає. Тому відповідно всі зобов`язання на себе бере саме [PERSON] . Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині четвертій статті 65 СК України встановлюється, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16. Тлумачення частини 4 етапі 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону (ст. 81 ЦПК) покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Між тим, позивачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що позичені [PERSON] кошти були використані в інтересах сім`ї. Зміст боргової розписки також не свідчить про те, що договір позики було укладено в інтересах сім`ї. Судом також не встановлено надання відповідачкою [PERSON] письмової згоди на укладення її чоловіком [PERSON] договору позики від 25 листопада 2016 року в інтересах сім`ї. Враховуючи недоведеність укладання [PERSON] договору позики від 25 листопада 2016 року в інтересах сім`ї, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Оскільки у задоволенні позову судом відмовлено у повному обсязі, підстави присудження на користь позивача судових витрат, понесених ним у зв`язку із розглядом справи, відсутні.

Outcome: dismissed