Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

позов мотивований тим, що квартира [ADDRESS], загальною площею 36,4 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м., належала батькові позивача - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою від 21.02.2003 року. [INFO] року [PERSON] помер і після його смерті відкрилась спадщина на належну йому квартиру. 16.06.2015 року позивач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS]. За життя [PERSON] проживав із [PERSON] у квартирі, проте оскільки право власності на квартиру припинене у зв'язку із смертю [PERSON], [PERSON] залишилась проживати у даному житлі безпідставно. Вона не є членом сім'ї позивача, у належній йому квартирі не зареєстрована, не укладала із ним договору найму житла, протиправно замінила замки на вхідних дверях і не пускає його до квартири, чим чинить перешкоди у володінні, користуванні та розпоряджанні належним йому майном. Відповідно до вимог ст.ст. 321, 391 ЦК України позивач просив усунути йому перешкоди у користуванні власністю - квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав за викладених в позовній заяві обставин та пояснив, що відповідач проживала у належній позивачеві квартирі із батьком позивача, який помер [INFO] року. Відповідач не є членом сім'ї позивача, тому після переходу права власності до [PERSON] втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Зауважив, що дана квартира є однокімнатною, власник неодноразово просив відповідача звільнити житло, оскільки має намір продати її, однак [PERSON] чинить йому перешкоди у цьому, в квартиру не допускає, замінила замки на вхідних дверях, хоча проживає в квартирі безпідставно. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала, суду пояснила, що близько п`яти років вона проживала із [PERSON] у належній йому однокімнатній квартирі [ADDRESS]. Оскільки після смерті [PERSON] квартира є власністю його сина - [PERSON], не заперечила щодо виселення, однак зауважила, що вона витратила приблизно 4000-5000 доларів США у ремонт квартири, у зв'язку з чим позивач повинен відшкодувати їй ці витрати. Додала, що у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] не перебувала, договору найму житла із [PERSON] не укладала і не є членом його сім'ї. ЇЇ місце проживання зареєстроване [ADDRESS], але це тимчасове службове житло, яке було надане в зв`язку з роботою. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21.02.2003 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою, належала однокімнатна квартира [ADDRESS] (а.с. 7). [PERSON] помер [INFO] року, про що 29.10.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16.06.2015 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою, спадкоємцем майна [PERSON], який помер [INFO] року, є його син - [PERSON]. Спадщина, на яку видано дане свідоцтво складається з цілої квартири [ADDRESS] (а.с. 9). Право власності зареєстроване за [PERSON] 16.06.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 10). Згідно довідки ТОВ «ЖЕО» від 26.08.2015 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрованих осіб немає (а.с. 14). Разом з тим, в судовому засіданні відповідач визнала, що вона фактично проживає в квартирі без реєстрації. Дана обставина також встановлена актом №1721, затвердженим директором ТОВ «ЖЕО» 29.07.2015 року та підтверджується довідкою, виданою ТОВ «ЖЕО» 12.08.2015 року (а.с. 11, 12, 13). Відповідно до довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Вінницькій області [PERSON], [INFO] з 11.07.1995 року зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 18). Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідач вселилась в квартиру за згодою попереднього власника, а в даний час проживає в квартирі без законних підстав, договір найму укладений не був, суд вважає, що до правовідносин, які виникли між сторонами, слід застосувати норми ЦК України та ЖК УРСР, що регулюють захист права власності та право користування жилим приміщенням, що належить на праві власності. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. В судовому засіданні сторони визнали, що [PERSON] не є членом сім`ї [PERSON], договір найму житлового приміщення відповідно до вимог ст. 158 ЖК УРСР вони не укладали. За таких обставин [PERSON] внаслідок припинення права власності на квартиру колишнім власником - [PERSON] - втратила право користування спірним жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] і на вимогу нового власника не звільнила житло, тому право позивача підлягає захисту шляхом виселення відповідача. При ухваленні такого рішення суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», та правову позицію Верховного Суду України у справі №6-158цс14. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved