Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Позивач Чернівецька міська рада звернулась до суду з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів - орендної плати до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посилаючись на те, що відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №187405053, №187407766, №187408889 та №187408374 від 01.11.2019 року за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності (по 1/4 частці) на нежитлові приміщення по [ADDRESS] . Зазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці площею 0,0683 га, кадастровий номер 7310136300:14:003:0216, по [ADDRESS] . Вказує, що рішенням Чернівецької міської ради VI скликання №747 від 31.01.2013 року (пункт 40) вирішено надати відповідачам земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,0683 га, в оренду на 5 років для обслуговування нежитлових приміщень. Зазначає, що Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради звернувся до відповідачів з листом №04/01-08/3-07/1935 від 10.06.2013 року, в якому проінформував, що управління земельних ресурсів департаменту підготовлено проект договору оренди землі №8405 від 12.04.2013 року, в зв`язку з чим відповідачам необхідно звернутись до відділу оренди землі департаменту для укладення даного договору. В подальшому, рішенням міської ради №954 від 29.08.2013 року визнано такими, що втратили чинність пункт 40 рішення Чернівецької міської ради №747 від 31.01.2013 року та пункт 51 рішення міської ради №806 від 28.03.2013 року щодо надання відповідачам в оренду земельної ділянки у зв`язку з не укладенням договору оренди землі. Вказує, що рішенням Чернівецької міської ради VIІ скликання №223 від 19.05.2016 року (пункт 1 додатку 2), відповідачам надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки по [ADDRESS] . Стверджує, що згідно з довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №187408447, №187409026, №187407912 та №187404682 від 04.11.2019 року, за відповідачами зареєстровано право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,0683 га, кадастровий номер 7310136300:14:003:0216, по [ADDRESS] . Зазначає, що відповідачі користувались земельною ділянкою без правовстановлюючих документів на землю, тому Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради 26.06.2019 року звернувся з листом до відповідачів з пропозицією сплатити безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою по [ADDRESS] . Вказує, що відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 10.02.2017 року, виданого відділом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1793831 грн., а тому відповідно до розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю від 25.06.2019 року, сума безпідставно збережених відповідачами коштів за період з 25.06.2016 року по 14.06.2018 року становить 104497,67 грн. На основі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідачів на його користь безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за землю в сумі по 26124,42 грн. з кожного та стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 480,25 грн. з кожного. Ухвалою судді від 19 грудня 2019 року провадження у справі за позовом Чернівецької міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів - орендної плати - відкрито. Представник позивача Чернівецької міської ради Ігнат М.І. в судове засідання не з`явився, однак до початку розгляду судом справи від представника надійшла заява, згідно якої просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав, викладених в позовній заяві та в письмових поясненнях, просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак до початку розгляду судом справи надійшла заява, згідно якої просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги не визнає з підстав, викладених у відзиві на позов, в заяві про застосування строків позовної давності та в письмових поясненнях, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №187405053 (а.с.8-10), № 187407766 (а.с.12-14), № 187408889 (а.с.16-18) та №187408374 (а.с.20-22) від 01.11.2019 року за відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на нежитлові приміщення по [ADDRESS] (підстава виникнення права власності: свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.07.2013 року серія [NUMBER] та [NUMBER]). Згідно п. 40 рішення Чернівецької міської ради 32 сесії VI скликання №747 від 31.01.2013 року (а.с.41), відповідачам надано земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,0683 га, в оренду на 5 років для обслуговування нежитлових приміщень. Як вбачається з листа Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради №04/01-08/3-07/1935 від 10.06.2013 року (а.с.39), відповідачів проінформовано про те, що управлінням земельних ресурсів департаменту підготовлено проект договору оренди землі №8405 від 12.04.2013 року, в зв`язку з чим відповідачам необхідно звернутись до 01.07.2013 року у відділ оренди землі департаменту для укладення даного договору. Пунктом 11 рішення Чернівецької міської ради 39 сесії VI скликання №954 від 29.08.2013 року (а.с.38), визнано такими, що втратили чинність пункт 40 рішення Чернівецької міської ради №747 від 31.01.2013 року та пункт 51 рішення міської ради №806 від 28.03.2013 року щодо надання відповідачам в оренду земельної ділянки у зв`язку з не укладенням договору оренди землі. Згідно глави 15 ЗК України, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди. Відповідно до пункту 1 додатку 2 рішення Чернівецької міської ради 6 сесії VIІ скликання №223 від 19.05.2016 року (а.с.36-37), відповідачам надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки по [ADDRESS] . Згідно з вимогами статті 80 ЗК України, суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Відповідно до ст.ст.125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як вбачається з копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.06.2018 року (а.с.31-32), продавець Чернівецька міська рада передала у власність - продала із земель комунальної власності, що знаходяться у віданні та розпорядженні Чернівецької міської ради, а покупці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] набули у власність - купили у спільну часткову власність в рівних частках по 1/4 ідеальній частці кожний, земельну ділянку площею 0,0683 га, кадастровий номер 7310136300:14:003:0216, по [ADDRESS] . Право спільної часткової власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за відповідачами 15.06.2018 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №187404682 (а.с.6-7), №187407912 (а.с.11), №187409026 (а.с.15) та №187408447 (а.с.19). Статтею 206 ЗК України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Згідно пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок. Розрахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №213 від 23.03.1995 року. Відповідно до п.21 Методики, нормативна грошова оцінка земель населених пунктів визначається за спеціальною формулою з урахуванням, зокрема, коефіцієнта, який характеризує функціональне використання земельної ділянки. Частиною 2 ст.20 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 10.02.2017 року, виданого Управлінням Держгеокадастру у м.Чернівцях Чернівецької області (а.с.34-35), нормативна грошова оцінка земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий номер 7310136300:14:003:0216, становить 1793831 грн. Суд вважає, що посилання представника відповідачів в письмових поясненнях на можливу змінність грошової оцінки відносно 2016 та 2017 років, оскільки витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку датований 2017 роком, хоча розмір безпідставно збережених коштів проведений з 2016 року, є безпідставним, оскільки згідно з частинами 2 та 3 ст.18 Закону України «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років. Згідно частини першої та другої статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Фактичний користувач земельних ділянок, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі №629/4628/16-ц та від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17. Крім того, саме до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 13.02.2019 року по справі №320/5877/17. Відповідно до розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю, які підлягають стягненню з власника об`єктів нерухомого майна за користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені (а.с.26), за період з 25.06.2016 року по 14.06.2018 року безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за землю становлять суму 104497,67 грн., зокрема з 25.06.2016 року по 31.12.2016 року за 190 днів (розмір орендної плати за землю за один день - 138,71 грн.) становить 26355,47 грн.; з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року за 365 днів становить 53814,93 грн.; з 01.01.2018 року по 14.06.2018 року за 165 днів становить 24327,27 грн. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2016 року визначається без врахування коефіцієнта індексації 1,06 за 2016 рік та становить 1793831/1,06 = 1692293,40 грн. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2017 рік становить 1,0. Суд вважає, що посилання представника відповідачів в письмових поясненнях на те, що розрахунок безпідставно збережених коштів не є належним доказом, оскільки він виконаний на земельну ділянку площею 0,0683 га, а не на дві земельні ділянки площею 0,0417 га та 0,0266 га, є безпідставним, оскільки право власності зареєстровано за відповідачами саме на земельну ділянку площею 0,0683 га. Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради 26.06.2019 року звернувся з листом до відповідачів з пропозицією сплатити безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , оскільки відповідачі користувались земельною ділянкою без правовстановлюючих документів на землю (а.с.27), однак відповідачами кошти сплачено не було. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частиною 3 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 28.01.2020 року надано суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому відповідачі просять застосувати позовну давність до вимог позивача за період з 25.06.2016 року по 10.12.2016 року. Крім того, відповідачами надано суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача за період з 25.06.2016 року по 10.12.2016 року. Суд вважає, що дана заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається зі штампу вхідної кореспонденції (а.с.3), Чернівецькою міською радою подано позов до суду 11.12.2019 року, в якому міська рада просить стягнути суму безпідставно збережених коштів, починаючи з 25.06.2016 року. Суд вважає, що позивачем пропущено, визначений ст.257 ЦК України, трирічний строк позовної давності, а тому суд приходить до висновку про необхідність застосувати строк позовної давності до вимог позивача за період з 25.06.2016 року по 10.12.2016 року, відмовивши в задоволенні позовних вимог в цій частині. Суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за землю за період з 11.12.2016 року по 14.06.2018 року в сумі 81055,11 грн., зокрема за період з 11.12.2016 року по 31.12.2016 року суму 2912,91 грн. (21 день * 138,71 грн.), за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року суму 53814,93 грн., за період з 01.01.2018 року по 14.06.2018 року суму 24327,27 грн., задовольнивши в цій частині позовні вимоги. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Чернівецької міської ради необхідно стягнути безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за землю в сумі по 20263,78 грн. (81055,11 грн./4) з кожного, задовольнивши частково позовні вимоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі по 372,53 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial