Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідно до заяви б/н від 24 березня 2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. В подальшому кредитний ліміт змінювався. Оскільки відповідачем не були виконані належним чином прийняті на себе зобов`язання за договором, станом на 3 вересня 2019 року утворилася заборгованість 24446 грн. 03 коп., а тому просить стягнути на свою користь борг по договору та судовий збір. Сторони в судове засідання не з`явилися про місце, день та час розгляду справи сповіщені належним чином. Подали письмові заяви про слухання справи у їх відсутність. Представник відповідача подав письмовий відзив, в якому зазначив, що Умови та правила не містять підпису відповідача, тому не можуть розглядатися як частина договору. Згідно розрахунку, відповідачем погашено заборгованість у розмірі 38212,48 грн. при нарахованій позивачем сумі боргу по тілу кредиту 8000,00 грн. Тобто переплата перевищує суму боргу. Тому просить в позові відмовити. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 23 вересня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 28 листопада 2019 року. Протокольною ухвалою головуючого від 28 листопада 2019 року відкладено розгляд справи до 24 грудня 2019 року у зв`язку з неявкою відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 24 грудня 2019 року відкладено розгляд справи до 31 січня 2020 року за клопотанням відповідача. 31 січня 2020 року відкладено розгляд справи до 17 лютого 2020 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відрядженні у м. Вінниця. Протокольною ухвалою головуючого від 17 лютого 2020 року відкладено розгляд справи до 24 березня 2020 року за клопотанням представника відповідача. 24 березня 2020 року відкладено розгляд справи до 14 травня 2020 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено під час розгляду справи, відповідно до договору № б/н від 24 березня року відповідачка отримала кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 12). З наданих\~позивачем розрахунків\~слідує,\~що станом\~на 3\~вересня 2019\~року заборгованість\~відповідача перед\~банком становить 24446 грн. 03 коп., яка складається з: 9565,62 грн. тіло кредиту; 5890,11 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 6598,91 грн. нарахованої пені за прострочене зобов`язання; 751,10 грн. нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина). 1140,29 грн. - штраф (процентна складова). У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»\~(далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та\~Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-XII\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Аналогічна правова позиція висловлена ВС у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (провадження № 14-131цс19) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24 березня 2010 року, посилався на\~Витяг з Тарифів Банку Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті банку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Аналогічна правова позиція з цього питання висловлена ВСУ у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростована позивачем при розгляді вказаної справи. Як вбачається з наданого банком розрахунку, відповідач фактично використала 8000,00 грн. кредитних коштів, наданих банком. В той час як за тілом кредиту позивачем сплачено борг в сумі 38212 грн. 48 коп. (а.с.10-11). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти були повернуті банку в повному обсязі, підстави для стягнення боргу з відповідача відсутні. Посилання представника позивача на те, що відповідачка погашала заборгованість за кредитним договором, а тому була обізнана про необхідність сплати відсотків, не заслуговує на увагу, оскільки відсутні докази на підтвердження того, що сплата кредитних коштів була спрямована відповідачкою на погашення відсотків, а не тіла кредиту. З розміру проведених оплат не можна достовірно зробити висновок, що позивачка була обізнана про розмір процентів та штрафних санкцій (на яких наполягає позивач). Таким чином, в задоволенні позову АТ «КБ ПриватБанк» належить відмовити за необгрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed