Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») 11 січня 2016 року звернувся до суду з вищезгаданим позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії, - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №ВКЛФ-065/08 від 05 червня 2008 року у розмірі 224 823,34грн., судовий збір у розмірі 3372,35грн. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.03.2016 року позов задоволено: стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії, - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №ВКЛФ-065/08 від 05 червня 2008 року у розмірі 224 823,34грн. та судові витрати у справі (т.1, а.с.53). Ухвалою суду від 01.06.2016 року, за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, рішення суду скасовано, цивільну справу призначено до розгляду в загальному порядку (т.1, а.с.81). Позивачем 17.04.2019 року уточнено зміст позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №ВКЛФ-065/08 від 05 червня 2008 року в сумі 113444,67грн., яка складається з: пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасне повернення відсотків - 68079,36грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 9844,97грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу - 24643,43грн., 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків - 2646,60грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення відсотків - 8230,30грн., стягнути судові витрати у справі (т.1, а.с.175). Позов вмотивовано тим, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Саксаганського відділення №8366 та [PERSON] 05 червня 2008 року укладено кредитний договір №ВКЛФ-065/08 про надання кредиту в сумі 90 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 19,5% річних, терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 03 червня 2018 року. Банк в повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання щодо надання позичальнику кредитних коштів. З боку відповідача кредитна угода не виконується, чим він порушує умови кредитного договору. Так, станом на 12 квітня 2019 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Ощадбанк» становить 113444,67 гривні. Представник позивача Глазунова А.М. в судовому засіданні 11.12.2020 року присутня не була, про час та місце розгляду справи повідомлена, будучи присутньою у попередніх судових засіданнях надала пояснення по суті справи, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні присутнім не був, скориставшись правом представництва відповідно до ст.58 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, який слід відраховувати з дня пред`явлення відповідачу вимоги про повернення боргу - 11.05.2011 року. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.07.2011 року, позов банку до відповідача задоволено, здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, правовідношення за кредитним договором припинено з урахуванням позиції Верховного Суду у постанові №444/9519/12 від 28.03.2018 року. Подальше нарахування за кредитним договором неможливо, просив застосувати строк позовної давності та на цій підставі відмовити у позові. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIІІ внесено зміни до ЦПК України від 18.03.2004 року, які набирали законної сили з 15.12.2017 року. Відповідно до вимог частини 3 статті 3 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно п.9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 10.12.2018 року вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (т.1, а.с.141). Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З письмових матеріалів справи судом встановлено, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Саксаганського відділення №8366, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (т.1, а.с.20-25, 28-31) та [PERSON] (т.1,а.с.19) 05 червня 2008 року було укладено кредитний договір №ВКЛФ-065/08 про надання кредиту в сумі 90 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 19,5% річних, терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 03 червня 2018 року (а.с.8, 10-16). У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між позивачем та відповідачем 05 червня 2008 року укладено іпотечний договір №246. Предметом іпотеки є нерухоме майно - 2-кімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 43,5кв.м, житловою площею - 27,6кв.м зі всіма невід`ємними її приналежностями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.195). Згідно з п.1.1 Кредитного договору, позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 90 000,00 гривень, а також сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 19,5% річних, на умовах та в строки, визначені цим договором. Кредит надається на споживчі цілі. Кредит надається окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією до 04 червня 2010 року. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно частинами до 25 числа кожного місяця, починаючи з 05 червня 2010 року. Остаточним терміном повернення кредиту є 03 червня 2018 року (п.1.2 кредитного договору). Відповідно до п.п.3.3.1, 3.3.2 кредитного договору, позичальник зобов`язується точно в строки, обумовлені кредитним договором, повернути кредит в сумі 90 000,00 гривень та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за кредитним договором. У випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по кредитному договору на першу вимогу банку в порядку, передбаченому кредитним договором достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів на фактичний залишок заборгованості по кредиту, а також сплатити штрафні санкції, в порядку та на умовах передбачених кредитним договором, а також відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з кредитного договору. Відповідно до п.8.1 кредитного договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. Позивачем зобов`язання за кредитним договором виконано - 05 червня 2008 року відповідачу надано кредит готівкою в сумі, визначеної п.1.1 кредитного договору, що підтверджується: розпорядженням операційному відділу на суму 90 000,00 гривень від 05 червня 2008 року (т.1, а.с.9). Згідно з Наказом №53 від 24 січня 2012 року «Про реорганізацію філії, - Саксаганського відділення №8366 АТ «Ощадбанк»» та підпорядкованої їй мережі Дніпропетровської області проведено реорганізацію філії, - Саксаганського відділення №8366 АТ «Ощадбанк» шляхом її перетворення у територіально відокремлене безбалансове відділення І типу №10003\\0448, відкрите на балансі філії, - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» (т.1, а.с.26-27). У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.ст.526, 527, 530, 610 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобов`язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань за договором №ВКЛФ-065/08 від 05.06.2008 року кредитним комітетом філії Саксаганського відділення №8366 ВАТ «Державний ощадний банк України» 29.10.2010 року прийнято рішення про визнання проблемною заборгованості [PERSON] , надано вказівку провідному економісту служби по роботі з проблемними активами у взаємодії з юридичним відділом розробити план заходів зі стягнення боргу (т.2, а.с.2). На адресу відповідачу позивачем 28.07.2009 за вих.№1975 направлено вимогу про сплату простроченої заборгованості за відсотками - 1406,73грн. (т.2, а.с.5); 12.07.2010 року за вих.№1634 - вимогу про сплату простроченої заборгованості 4238,09грн. (т.2, а.с.4); 11.05.2011 року за вих.№1094 - вимогу щодо сплати простроченої заборгованості - 26074,39грн., а також поточних платежів, надати документи, що підтверджують фінансовий стан божника (т.2, а.с.3-5). Відповідачем вимоги позивача щодо сплати прострочених та поточних платежів не виконано і банк реалізував передбачене договором право на звернення стягнення на предмет іпотеки. У 2011 році ПАТ «Державний ощадний банк України» (який є правонаступником ВАТ «Державний ощадний банк України») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.07.2011 року (справа №2-858/11/0408) - в рахунок погашення заборгованості за Договором відновлювальної кредитної лінії №ВКЛФ-065/08 від 05 червня 2008 року в сумі 103979,92грн. звернуто стягнення на Предмет іпотеки згідно Іпотечного договору від 05 червня 2008 року №2456, а саме на: 2-кімнатну квартиру [ADDRESS]. Квартира має загальну площу 43,5кв.м, житлову площу - 27,6кв.м зі всіма невід`ємними її приналежностями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності Відповідачу [PERSON] , на підставі Договору купівлі-продажу від 10.09.1998 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. в реєстрі №2-1988 10.09.1998 року та зареєстрованого КП «Криворізьке БТІ» 22.04.1999 року за №148П-224-224 на користь позивача Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії-Саксаганське відділення №8366 (МФО 306351 ЄДРПОУ 02747938, р/р № [NUMBER] ). Вирішено питання судових витрат. Рішення не оскаржено, набрало законної сили 25.06.2012 року (т.1, а.с.195-201). З зазначеного рішення суду вбачається, що стягнення на предмет іпотеки звернуто з метою погашення заборгованості за кредитом, яка станом на 31.01.2011 року в загальній сумі становить 103979,92грн., складається з боргу по кредиту - 79879,00грн., простроченої заборгованості по кредиту - 7624,00грн., пені - 4108,87грн., простроченої заборгованості по відсотках - 14247,60грн., штрафу (за порушення зобов`язання за повернення основної суми кредиту) - 363,20грн., штрафу (за порушення зобов`язання щодо своєчасної сплати відсотків за користування кредитом) - 778,42грн. (т.1, а.с.109). Даних щодо виконання зазначеного вище рішення суду у справі №2-858/11/0408 суду не надано, з пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні 23.11.2020 року рішення суду не виконано, майно не реалізовано, виконавче провадження зупинялося у зв`язку зі зверненням відповідача до суду. Кредитний договір №ВКЛФ-065/08 від 05.06.2008 року оспорювався дружиною та дітьми відповідача, судом недійсним не визнано. Так, рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.10.2018 року у позові [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, Металургійний відділ державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Лігута Лариса В`ячеславівна, про визнання договору іпотеки недійсним - відмовлено. Рішення не оскаржено, набрало законної сили 20.11.2018 року (т.1, а.с.137-139). Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, уточнивши позовні вимоги 17.04.2019 року просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №ВКЛФ-065/08 від 05 червня 2008 року станом на 12 квітня 2019 року в сумі 113444,67грн., яка складається з: пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасне повернення відсотків - 68079,36грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 9844,97грн. (ст.625 ЦК України), втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу - 24643,43грн. (ст.625 ЦК України), 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків - 2646,60грн. (ст.625 ЦК України), втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення відсотків - 8230,30грн. (ст.625 ЦК України) (т.1, а.с.175). З аналізу розрахунків позивача (т.1, а.с.6, 7, 116, 175) вбачається, що у останньому розрахунку розмір позовних вимог відповідає розрахунку станом на день звернення до суду за період з 16.03.2012 року по 01.12.2015 року, з відрахуванням сум внесених позивачем на погашення заборгованості за кредитом. Так, розмір позовних вимог зменшено у зв`язку зі сплатою відповідачем [PERSON] частини заборгованості за кредитом до звернення до суду з позовом і після перебування цивільної справи у провадженні суду. До уточненої позовної заяви додано довідку щодо розподілу коштів за кредитним договором №ВКЛФ-065/08 від 05 червня 2008 року за період з 24.12.2015 року по 12.04.2019 року, відповідно до якої [PERSON] сплачено за цей період заборгованість за кредитом - 87143,00грн., за процентами - 16187,37грн., в рахунок пені - 8043,31грн. (а.с.178). Перший платіж здійснено 25.12.2015 року, останній платіж - 03.01.2018 року. Загальна сума сплаченої відповідачем заборгованості складає 111373,68грн. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач здійснив нарахування пені, на підставі ст.625 ЦПК України 3% річних та індексу інфляції від суми заборгованості за кредитом 87143,00грн. та від суми заборгованості по процентам, яка має перемінне значення (14160,72грн. на початку періоду, 25489,87грн. з 01.11.2012 року по 01.04.2015 року, 16187,37грн. на кінці періоду). Три проценти річних та індекс інфляції нараховано з 16.03.2012 року по 01.12.2015 року (а.с.6, 7, 175). Представником відповідача заявлено про застосування строків позовної давності, який слід рахувати з 11.05.2011 року, коли позивач звернувся до відповідача з претензією №1094 про повернення всієї суми боргу. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц). Оскільки вимога банку від 11.05.2011 року за вих.№1094 не містить попередження про дострокове погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором, початковим моментом періоду прострочення виконання Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2011 року є дата набрання цим рішенням законної сили, тобто 25.06.2012 року. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №754/7151/15-ц (провадження №61-1051св18) та від 19 грудня 2018 року у справі №206/7190/14-ц (провадження №61-5214св18) - за обставин пред`явлення позивачем вимог про стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України, трирічна позовна давність до вимог про стягнення трьох процентів річних починає свій перебіг після набрання законної сили рішенням суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Банк звернувся до суду з цим позовом 11.01.2016 року, разом із цим відповідачем [PERSON] 25.12.2015 року внесено у рахунок погашення заборгованості за кредитом 2500,00грн. та у подальшому щомісячно до 03.01.2018 року погашено заборгованість у загальній сумі 111373,68грн. Згідно з приписами частини першої статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає у можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Нормами ЦК України не передбачено, що сплив позовної давності є окремою підставою для припинення зобов`язання. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2020 року у справі №761/44698/16-ц (провадження №61-47703св18). Таким чином, внесенням 25.12.2015 року плати за спірним кредитним договором відповідач перервав строк позовної давності, тому звернувшись до суду 11.01.2016 року позивач не пропустив строк позовної давності. Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За частиною першою статті 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, згідно з якою зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). За положеннями ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору. У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відтак, оскільки отримання гарантій відповідно до частини другої статті 625 ЦК України є беззаперечним правом кредитора, то вимоги АТ «Державний ощадний банк України» в частині стягнення 3% річних від прострочених сум заборгованості за тілом кредиту та відсоткам та інфляційних витрат підлягають частковому задоволенню, проте у вимозі щодо стягнення пені в сумі 68079,36грн. слід відмовити, так як це не передбачено ст.625 ЦК України. Вирішуючи питання стягнення 3% річних від прострочених сум заборгованості за тілом кредиту та відсоткам та інфляційних витрат суд виходить з наступного. Право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, зазначене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16. Позивач звернувся до суду 11.01.2016 року, тому період, за який може бути пред`явлена така вимога починається з 10.01.2013 року по 10.01.2016 року, у той час як позивачем нараховано три проценти річних та індекс інфляції з 16.03.2012 року по 01.12.2015 року, що перевищує визначений вище строк. Крім того, з рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.07.2011 року (справа №2-858/11/0408) вбачається, що заборгованість станом на 31.01.2011 року за тілом кредиту складала - 87143,00грн. за процентами - 14247,60грн. Проте, з розрахунків позивача вбачається, що після ухвалення рішення суду банк продовжував нараховувати відсотки. Так, позивачем нараховано - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 9844,97грн. (ст.625 ЦК України), втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу - 24643,43грн. (ст.625 ЦК України), 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків - 2646,60грн. (ст.625 ЦК України), втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення відсотків - 8230,30грн. (ст.625 ЦК України) (а.с.175). За розрахунком суду 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу та витрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу за період з 10.01.2013 року по 10.01.2016 року із розрахунку суми основного боргу 87143,00грн. складають - 3% річних - 7843,00грн. (87143х3х1095 (кількість днів прострочення)/365/100); індекс інфляції - 69 576,92грн. (розрахунок здійснюється за формулою ІІС = (ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення; 87 143,00 x 1.79842240 - 87 143,00 = 69 576,92грн. 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків та витрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення відсотків за період з 10.01.2013 року по 10.01.2016 року із розрахунку заборгованості за процентами 14247,60грн. складають - 3% річних - 1282,00грн. (14247х3х1095 (кількість днів прострочення)/365/100), індекс інфляції - 11 375,60грн. (розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ( ІІZ : 100 ), ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення - 14 247,60 x 1.79842240 - 14 247,60 = 11 375,60грн. Таким чином, з урахуванням ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 7843,00грн. (ст.625 ЦК України), втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу - 24643,43грн. (ст.625 ЦК України), 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків - 1282,00грн. (ст.625 ЦК України), втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення відсотків - 8230,30грн. (ст.625 ЦК України), а всього - 41998,73грн. В решті позову слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подається юридичною особою, судовий збір дорівнює 1,5 відсотку ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (станом на день звернення до суду). Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 року складала 1378,00грн. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову - 3372,35грн. До звернення до суду з позовом відповідачем сплачено 2500,00грн., інша частина заборгованості 108873,68грн. сплачена після звернення позивача до суду. Оскільки сума 108873,68грн. сплачена після звернення позивача до суду, суд враховує цю частку до суми задоволених позовних вимог на підставі ч.3 ст.142 ЦПК України. Враховуючи, часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, за принципом пропорційного розподілу судових витрат 2263,08грн. (3372,35х(41998,73+108873,68)/224823,34=2263,08) (а.с.1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial