Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позов та його обґрунтування 19.02.2020 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 19.02.2020, за підписом представника позивача - адвоката Басараб Н.В. (діє на підставі ордеру), в якій позивач просить зобов`язати [PERSON] за свій рахунок привести на першому поверсі житлового будинку [ADDRESS] місця загального користування у протипожежний стан, шляхом демонтажу конструкції, яка ним збудована (стіни, перегородки) та дверей в цій конструкції, надавши безперешкодний доступ до пожежного крану та електрощита в приміщенні комори № 8 площею 2,7 кв.м. і прибравши горючі матеріали від електрощита. В обґрунтування вимог позивач зазначає, зокрема, наступне: « [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , розташованій на першому поверсі житлового будинку. Не будучи членом кооперативу, не отримавши відповідних дозвільних документів та згоди власника житлового будинку ЖБК «Юність-2», наражаючи на небезпеку всіх мешканців будинку, [PERSON] самовільно встановив цегляну перегородку, яка перешкоджає вільному доступу до пожежного крану та електрощита, розташованої в приміщенні «8» площею 2,7 кв.м., згідно плану будинку є коморою і місцем загального користування. Встановивши перегородку [PERSON] створив окреме ізольоване приміщення для власного користування. Встановлення дверей позбавило позивача можливості здійснення нагляду за інженерними та загальнобудинковими мережами, а також інших співвласників права користування приміщеннями загального користування, оскільки доступ до них був перекритий внаслідок самовільного встановлення перегородки та дверей. Окрім цього, під час проведеного 21.01.2020 року обстеження комісією в складі головного спеціаліста відділу по роботі з житловим фондом не комунальної форми власності управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, головного спеціаліста відділу з питань надзвичайних ситуацій Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, представника Солом`янського районного управління ГУ ДСНС України в м.Києві, голови правління ЖБК «Юність-2» та [PERSON] , було встановлено , що на першому поверсі житлового будинку [ADDRESS] встановлена перегородка , яка перешкоджає вільному доступу до пожежного крану та електрощита. Пожежний кран- комплект не укомплектований пожежним рукавом та стволом однакового з ним діаметру. Пожежний кран-комплект не укомплектований шафою, яка має отвори для провітрювання і пристосована для опломбування та візуального огляду без його розкриття. Доступ до електрощита обмежений перегородкою. Біля електрощита знаходяться горючі матеріали на відстані меншій одного метра. Комісією рекомендовано [PERSON] надати вільний доступ до пожежного крану та електрощита, а також прибрати горючі матеріали від електрощита. Дані вимоги відповідач не виконав і відмовляється виконувати. Таким чином [PERSON] своїми діями порушив встановлені для багатоквартирних будинків будівельні і житлові норми та правила, не отримавши дозвіл на встановлення конструкції (стіни, перегородки) та дверей в приміщенні загального користування, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду». Процесуальні дії суду у справі Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2020 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Жовноватюк В.С. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 02.03.2020 позовну заяву прийнято до провадження, судовий розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розпорядженням в.о. керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва № 19 від 03.02.2021 у зв`язку з перебуванням головуючого судді Жовноватюк В.С. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10.02.2021 позовну заяву прийнято до провадження, судове засідання призначено на 01.03.2021. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01.03.2021 відкладено судове засідання у даній справі до 31.03.2021. У відповідне судове засідання викликано свідків з боку позивача та відповідача. Присутнім у судових засіданнях учасникам провадження оголошувався склад суду та роз`яснювалось право на відвід. Відводів складу суду не заявлено. Відзив та його обґрунтування 21.04.2020 до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Відзив обґрунтовано, зокрема, наступним: «Абзац 2 сторінки 1 Позовної заяви містить інформацію про те, що власником житлового будинку є Позивач, а також те, що Відповідач не отримавши дозвільних документів від Позивача самовільно встановив цегляну перегородку, яка перешкоджає вільному доступу до пожежного крану та електрощита, розташованої в приміщенні «8» площею 2,70 кв. м. - не посилаючись та не підкріплюючи жодним доказом дані обставини (зокрема з тих, що додані були до Позовної заяви). Відповідач не побачив жодного доказу на підтвердження того, що Позивач став власником та з якого періоду житлового будинку за адресо: [ADDRESS] . Наскільки Відповідачу відомо то Позивач є лише балансоутримувачем житлового будинку за адресо: [ADDRESS] . Тому дане твердження є нічим іншим як обманом Суду. Єдиний документ, на який Позивач посилається, як на доказ, у своїй Позовній заяві є Акт б/н складений 21 січня 2020 року. Прошу Суд звернути особливу увагу на даний документ, оскільки він є внутрішнім документом та носить суто рекомендаційний характер для Відповідача. Серед додатків до поданої Позовної заяви є Додаток 9: копія Рішення Апеляційного суду м. Києва по Справі №760/3046/13-ц від 22 жовтня 2014 року між тими самими сторонами та про такий самий спір (одна із позовних вимог), де на сторінці 3 абзаци 8 та 9 вказано було про те, що при дослідженні Припису Солом`янського районного відділу Головного управління держтехногенбезпеки у м. Києві від 29 березня 2012 року (далі за текстом - Припис, міститься у вигляді копії в матеріалах даної Справи - Додаток №20 до Позовної заяви) за його змістом було встановлено перелік недоліків, які були виявлені під час перевірки та які було запропоновано усунути саме Позивачу шляхом демонтажу перегородки, встановленої в загальному коридорі 1 поверху житлового будинку за адресо: [ADDRESS] . А також те, що даний Припис не містить посилання на незаконне встановлення вказаної перегородки саме Відповідачем. Матеріали Справи №760/3046/13-ц також не містять таких доказів. Також, Апеляційний суд м. Києва по Справі №760/3046/13-ц в своєму Рішенні від 22 жовтня 2014 року (сторінка 3 абзац 10) засвідчив про те, що Позивач: ЖБК «ЮНІСТЬ-2», в особі Голови правління, переклало свої обов`язки на Відповідача без встановлення незаконних дій Відповідача та правових підстав для цього. Позивач на сторінці 3 абзац 8 заявив лише що ним не подано іншого позову до цього ж Відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Даним Відзивом Відповідач повідомляє про всі відомі йому рішення судів, що стосуються предмета спору: -Рішення Солом`янського районного суду м. Києва по Справі №760/3046/13-ц від 25 червня 2014 року; -Рішення Апеляційного суду м. Києва по Справі №760/3046/13-ц від 22 жовтня 2014 року». Враховуючи наведене, на думку відповідача, суд має закрити провадження у даній справі. Також, 17.11.2020 відповідачем подано до суду клопотання про приєднання доказів (кату комісії від 03.11.2020 та копій фотокарток), якими [PERSON] доводить що станом на день подання такого клопотання підтверджується «вільний доступ до квартири 1 Відповідача через встановлену перегородку не ним на 1 (першому) поверсі; наявність ніші для пожежного крану, але відсутній сам пожежний кран; відсутність горючих матеріалів біля електрощитової». Щодо клопотання про закриття провадження у справі На початку судового засідання 31.03.2021 судом було поставлено на обговорення клопотання відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що, як вважає відповідач, рішенням від 22.10.2014 Апеляційного суду міста Києва (а.с. 18-20) вирішено спір між тими ж сторонами про той самий предмет. Представники позивача щодо закриття провадження у справі заперечували. Зокрема, звернули увагу на те, що спір у даній справі виник з інших підстав. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників сторін, суд дійшов висновку про відхилення клопотання відповідача про закриття провадження у справі як таке, що не відповідає умовам, встановленим п. 3 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Встановлені судом фактичні обставини справи Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на підтвердження цих обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Як зазначається позивачем та не заперечується відповідачем, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , розташованій на першому поверсі житлового будинку. Як свідчать матеріали справи та не спростовано сторонами, житловий будинок [ADDRESS] перебуває на утриманні та обслуговуванні ЖБК «Юність-2». Звертаючись з позовом у даній справі ЖБК «Юність-2» стверджує, що відповідач самовільно встановив біля квартири, власником якої він є (на першому поверсі біля ліфта), цегляну перегородку, створивши таким чином окреме ізольоване приміщення для власного користування. Наявність такої перегородки в місці загального користування, за твердженнями позивача, перешкоджає вільному доступу до пожежного крану та електрощита. Відповідач щодо наявності (існування) вказаної стіни (цегляної перегородки) не заперечував, проте звертав увагу, зокрема, на те, що така стіна була наявна вже на момент купівлі ним квартири. Також, звертав увагу на те, що в спірній стіні є двері, ключі від яких він передавав ЖБК «Юність-2». Крім того, зауважував, що при необхідності він або присутні квартирі № 1 особи відкривають такі двері, а тому перешкод у користуванні він не створює. Окремо зазначав, що щиток у спірному ізольованому приміщенні стосується виключно його квартири. Представники ЖБК «Юність-2» у судовому засіданні зазначили про відсутність у них ключів та доступу до «ізольованого» приміщення загального користування, створеного шляхом встановлення спірної перегородки. При цьому звертали увагу, що за умови дійсної наявності вільного доступу до відповідного приміщення загального користування не було б, власне, й спору у даній справі. В судовому засіданні свідок позивача [PERSON] ( [INFO] ) надала покази за змістом яких, зокрема, вона особисто бачила, що відповідачем у 2002 році здійснювалось будівництво спірної перегородки, за рахунок чого ізольовано частину коридору на першому поверсі будинку, який є місцем загального користування. Інші свідки позивача, а саме: [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) підтвердили існування спірної перегородки яка перешкоджає доступу до місця загального користування та наявність з цього приводу, в т.ч. зауважень відповідних служб щодо пожежної безпеки. Свідок відповідача [PERSON] ( [INFO] ) надав пояснення, за змістом яких, допомагає власнику квартири № 1 (відповідачу), у зв`язку з чим буває у нього вдома. Засвідчував відсутність будь-яких предметів (в т.ч. горючих матеріалів) біля щитка, що розташований за спірною стіною. Зазначив, що наскільки йому відомо претензій з боку «Київобленерго» та інших служб щодо доступу до відповідного приміщення, створеного шляхом встановлення спірної перегородки, немає. Вказав, що у разі потреби потрапити у відповідне приміщення створюється відповідний доступ. Оцінюючи покази свідків, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідки безпосередньо не заінтересовані в справі і підстав для обмови жодної із сторін у них немає, їх покази не суперечать іншим матеріалам справи. Представники позивача у судовому зсіданні додатково звертали увагу на те, що весною 2021 року заплановано технічне переоснащення електрощитів будинку і відсутність доступу до приміщення загального користування, ізольованого (відокремленого) відповідачем за рахунок існування спірної стіни несе загрозу зірвати проведення цих робіт. Наголошували, що відсутність доступу до штучно ізольованого відповідачем приміщення загального користування (за рахунок спірної стіни) позбавляє ЖБК можливості здійснення нагляду за інженерними та загально будинковими мережами. Представники позивача стверджують, що в приміщенні, створеному за рахунок спірної перегородки відповідач зберігає електротоварів в картонних коробках, що є горючими матеріалами, на відстані меншій одного метра, що зафіксовано, зокрема, під час проведеного 21.01.2020 обстеження комісією в складі Головного спеціаліста відділу по роботі з житловим фондом некомунальної форми власності управління ЖКГ та будівництва Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, головного спеціаліста відділу з питань надзвичайних ситуацій Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, представника Солом`янського районного управління ГУ ДСНС України в м. Києві. Також представники позивача стверджували, що відповідач пошкодив протипожежний кран-комплект, який розташований за спірною перегородкою, замість пожежного рукава вставив заглушку, що унеможливлює перевірку на працездатність пожежні крани будинку шляхом пуску води. Станом на день винесення рішення відповідачем факт наявності та горючих матеріалів за спірною стіною спростовано копіями наявних в матеріалах справи фотокарток та показаннями свідка. Позивач довести зворотнього на день розгляду справи з цього питання не спромігся, посилаючись в т.ч. на відсутність доступу до такого приміщення. У судовому засіданні було оглянуто план поверху 1 літера «А», за результатами чого встановлено, що таким планом наявності спірної стіни не передбачено. У разі її фактичної наявності (а це сторонами не заперечується) інших «підходів» (доступу з інших сторін) до спірного приміщення загального користування немає. Мотиви суду Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 2 ст. 383 цього Кодексу встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ст. 152 Житлового кодексу Української РСР переобладнання і перепланування жилого будинку (квартир), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.03.2021 у справі № 456/2285/18 (провадження № 61-16125св20): «Відповідно до частин першої та третьої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України). Частиною першою статті 321 ЦК України також визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суди попередніх інстанцій встановили, що спірне приміщення коридору площею 7,2 кв. м на підставі частини другої статті 382 ЦК України є спільною сумісною власністю сторін. При цьому відповідачем [PERSON] було проведено реконструкцію вказаного позаквартирного коридору. Скасовуючи рішення районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд взяв до уваги лист Стрийської міської ради від 29 грудня 2017 року, у якому зазначено, що у проектній документації, зазначеній як підстава ремонтних робіт, не відображено збереження заскленої фрагмури над вхідними дверима до квартири № 6 . Відтак, документація була виготовлена без передбачення такої перегородки, яка встановлена, а також відсутні дозволи на демонтаж існуючої перегородки за погодженням із мешканцями. Вважаючи, що [PERSON] порушила права [PERSON] на користування спільною власністю, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відновлення її прав шляхом демонтажу самовільно встановленої перегородки та приведення приміщення до попереднього стану із облаштуванням віконного прорізу та належно встановленого вікна. З такими висновками апеляційного суду погоджується колегія суддів з огляду на таке. Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, передбачений статтею 391 ЦК України. Згідно з положеннями цієї статті власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. Підставою для подання позову згідно з цією нормою є вчинення третьою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей». Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного суду від 02.02.2021 у справі № 906/1308/19 (провадження № 12-76гс20): «За положеннями частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносин, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон № 417-VІІІ, предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку (частина перша статті 2 вказаного Закону). За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 417-VIII, управління багатоквартирним будинком - це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку. Стаття 6 Закону № 417-VІІІ визначає права співвласників багатоквартирного будинку. За змістом пунктів 1, 2 частини першої цієї статті співвласники багатоквартирного будинку мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників; брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника. Разом з тим, за змістом пунктів 1, 5 частини першої статті 7 указаного Закону, співвласники зобов`язані забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; виконувати рішення зборів співвласників. Аналогічні вимоги містять положення частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом Отже, управління майном багатоквартирного будинку є правом (та, відповідно, обов`язком) власників приміщень у багатоквартирному будинку, яке може реалізовуватися та виконуватися ними через ОСББ, створене в цьому будинку, або шляхом передачі відповідних функцій (чи їх частини) управителю або асоціації». Крім того, суд бере до уваги, що у Рішеннях Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02.03.2004 та від 09.11.2011 № 14-рп/2011 вказано, що ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися допоміжними приміщеннями, в тому числі із питань улаштування мансард, надбудови поверхів та інше. Власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, існування спірної стіни, яку зведено без дозвільної документації. При цьому встановлено, що у таку стіну вбудовано двері, ключі від якої наявні щонайменше у відповідача у справі. Наявність ключів від цих дверей у позивача нічим не підтверджена, позивач даний факт заперечує. Хоча обома сторонами спору не заперечується, що спірна стіна збудована самовільно, вбачається, що спірним у даній справі є саме питання того, що за рахунок наявності такої стіни та відсутності ключів у позивача від дверей, вбудованих у відповідну стіну, чиняться перешкоди до місця загального користування (стіною відокремлено частину коридору на першому поверсі багатоквартирного будинку). Зазначене, у свою чергу, перешкоджає забезпеченню належного утримання протипожежного і технічного стану спільного майна багатоквартирного будинку. З огляду на викладене, враховуючи предмет, характер спору та суб`єктний склад його сторін, суд вважає, що спір у цій справі виник стосовно прав і обов`язків позивача щодо користування та розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку. Під час розгляду справи по суті суд, вживаючи заходів в порядку ч. 5 ст. 211 ЦПК України щодо примирення сторін пропонував відповідачу надати представнику позивача ключі від дверей, вбудованих у спірну стіну. Відповідач відмовився, посилаючись на те, що вже їх надавав та запасних не має. Суд враховує, що відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Суд вважає, що для вирішення спору наразі має значення саме наявність доступу до приміщення загального користування і визначення особи, за рахунок дій/бездіяльності якої чиняться такі перешкоди. При цьому наразі є очевидним, що зиск з наявності спірної стіни у вигляді обмеження доступу до приміщення, яке знаходиться поруч з квартирою відповідача має саме відповідач, який на відміну від інших співвласників багатоквартирного будинку має вільний доступ/прохід за межі спірної стіни. Разом з тим, судом встановлено, що відгороджене спірною стіною приміщення є місцем загального користування. Даний факт відповідачем не спростовано. Враховуючи наведене суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог в частині зобов`язання відповідача привести спірне приміщення загального користування на першому поверсі житлового будинку [ADDRESS] в протипожежний стан шляхом демонтажу конструкції, а саме перегородки (стіни), надавши безперешкодний доступ до пожежного крану та електрощита в приміщені комори № 8 площею 2,7 кв.м. Щодо вимог в частині зобов`язання відповідача прибрати горючі матеріали від електрощита, то наразі наявність таких матеріалів у визначеному місці не доведена, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Щодо судового збору Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, за змістом ч. 9 ст. 141 УПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Outcome: partial