Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

представник [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила: «визнати за [PERSON] право особистої власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] .» (а.с.3). В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що будинок [ADDRESS] належав до колгоспного двору, головою якого була [PERSON] , членами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] - [INFO] року. На день смерті останньої з нею була зареєстрована та постійно проживала [PERSON] Звернувшись до Козівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] було відмовлено через те, що власність колгоспного двору не передбачена чинним законодавством. Представник позивача також вказує, що оскільки позивач була членом колгоспного двору і залишилася проживати у ньому, вона стала власником майна колгоспного двору, у тому числі і будинку, оскільки відповідачі не зареєстровані та не проживають і, на її думку, втратили право на частку в майні колгоспного двору. На підставі вказаного, просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 02.08.2018 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання у ній. 04.04.2019 року від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про визнання позову, у яких вони вказують, що позовні вимоги [PERSON] визнають повністю (а.с.53, 57). 04.04.2019 року ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області постановлено закрити підготовче провадження у цій справі та призначити її до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі (а.с.75-78). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні вказали, що дійсно визнають позов [PERSON] , просили його задовольнити та підтримали ранше подані ними заяви про визнання позову (а.с.75-78). Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою:[ADDRESS] належить колгоспному двору, який складається з чотирьох членів, головою якого була [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 08.08.1990 року (а.с.4). Як вбачається із виписки з погосподарської книги від 04.04.2018 року станом на 15.04.1991 року членами зазначеного колгоспного двору були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23.10.1997 року [PERSON] помер [INFO] (а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.06.2013 року [PERSON] померла [INFO] (а.с.5). На момент смерті [PERSON] , згідно з довідкою виконавчого комітету Купчинецької сільської ради Козівського району Тернопільської області №50 від 21.02.2018 року, з нею проживала та була зареєстрована [PERSON] (а.с.9). Крім того, 24.01.2008 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла усе належне їй на момент смерті майно [PERSON] (а.с.8). Позивач після смерті [PERSON] , зверталася до Козівської державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав, однак їй було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що власність колгоспного двору, як правова категорія та форма власності відсутня у чинному законодавстві (а.с.8). У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Крім того, ч.1 ст.392 ЦК України закріплено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на підставі вищевказаного, враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] померли і [PERSON] усе своє майно вона на випадок смерті заповіла позивачу, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.392 ЦК України, суд вважає, що слід визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на 2/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами на [ADDRESS] , задовольнивши позов в цій частині. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання за нею як за членом колишнього колгоспного двору право власності на 3/5 частин будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , суд вважає за необхідне вказати наступне. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Правозастосування цієї норми роз`яснено в абзаці 2 п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до якого, виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності, як визнання права, виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що право звернення із таким позовом має лише власник того чи іншого майна. Як встановлено судом та зазначалося вище, на підставі виписки з погосподарської книги виданої Купчинецькою сільською радою 04.04.2018 року №109, співвласниками спірного майна є [PERSON] (померла), [PERSON] (помер), [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , кожному з яких належить по 1/5 частині спірного будинковолодіння. Позивач звернулась в суд із позовом про визнання за нею права власності на вказане будинковолодіння вцілому, покликаючись, серед іншого, на те, що відповідачі відмовляються від своїх часток у колишньому колгоспному дворі (в сукупності їхні частки становлять 2/5 частини будинковолодіння) на її користь та визнають позов в цій частині, хоча із вказаних 3/5 частин спірного майна позивачу належить лише 1/5 частина. Таким чином, суд, встановивши, що позивачу належить лише 1/5 частина спірного будинковолодіння, вважає необґрунтованою та безпідставною позовну вимогу про визнання права власності за [PERSON] як членом колишнього колгоспного двору на 3/5 частин будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] в частині визнання за позивачем права власності на 2/5 цього будинковолодіння як членом колишнього колгоспного двору оскільки вона не є власником цих 2/5 частин і такі належать відповідачам, а тому не може просити суд визнати за нею право власності на це майно в порядку ст.392 ЦК України. Відтак, суд дійшов до висновку, що позовну вимогу [PERSON] про визнання за нею як за членом колишнього колгоспного двору право власності на 3/5 частин будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] слід задовольнити частково. При цьому, на підставі ст.ст.141, 142 ЦПК України з відповідачів слід стягнути по Ѕ з половини судового збору, що повинен би був бути сплачений позивачем при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial