Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось в суд із позовом до відповідача [PERSON] про повернення позики, посилаючись на те, що 19 грудня 2011 року між ними було укладено договір-зобов»язання, відповідно до якого [PERSON], як працівник ВП «Тернопільська дирекція залізничних перевезень» позичив у ПАТ «Українська залізниця» кошти в сумі 100000 грн. Вказану суму позики відповідач зобовязався повернути до березня 2032 року, однак її повністю не повернув, звільнишись із роботи. Просить стягнути із відповідача неповернуту суму позики в розмірі 14002.49 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав із мотивів, викладених у ньому, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак до суду не зявився і не повідомив про причини своєї неявки. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з»явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вимоги закону, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив 19 грудня 2011 року між ВП «Тернопільська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» (в даний час є структурним підрозділом ПАТ «Українська залізниця»), та [PERSON] укладено договір-зобов»язання, відповідно до якого він отримав позику в сумі 100000 грн. на поліпшення житлових умов і зобовязався їх повернути останньому до березня 2032 року, а при звільненні з роботи після звільнення в повному обсязі. Вказану позику відповідачу надано позивачем на підставі Положення про порядок видачі та повернення безвідсоткової позики працівникам державного територіально-галузевого об»єднання «Львівська залізниця», оскільки на той час він працював складачем поїздів ДС Микулинці-Струсів ВП «Тернопільська дирекція залізничних перевезень». 13 вересня 2017 року [PERSON] звільнився з роботи. Згідно із довідкою виробничого структурного підрозділу «Тернопільська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ Українська залізниця» відповідач 21 вересня 2017 року повернув 62000 грн. отриманої позики. Станом на 10 січня 2018 року залишок непогашеної позики складає 14002.49 грн. Добровільно повернути позику у розмірі 14002.49 грн. відповідач не бажає. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідачем порушено права позивача, а тому позов ПАТ «Львівська залізниця» до [PERSON] про стягнення в його користь суми неповернутої позики в розмірі 14002.49 грн. підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved