Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Представник Акціонерного товариства «ОТП банк» - Кременецька Олена Леонтіївна, що діє на підставі довіреності № 04-68-68-3/106Д від 13 березня 2019 року, звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 2018756711 від 02.05.2018 року у розмірі 22\~419 гривень 92 копійок та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 02 травня 2018 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №2018756711, згідно з умовами якого банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 18161 гривню 63 копійки на споживчі цілі та придбання послуг. Пунктом 1 вказаного договору, зазначено наступні умови договору: -повернути банку суму кредиту та виконати всі інші зобов`язання встановленого договором не пізніше 02 липня 2020 року; -сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі зазначеному в Графіку платежів; -за управління кредитом позичальник сплачує комісію у розмірі 2,15 % від суми кредиту. Протягом дії договору для розрахунку процентів користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 0,01 % річних, що передбачено пунктом 2 Договору. Як зазначив представник позивача, згідно пункту 3 Договору, повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтентних платежів. Акціонерне товариство «ОТП банк» свої зобов`язання згідно умов договору виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти. Посилаючись на те, що [PERSON] були порушені зобов`язання, встановлені договором, у відповідача станом на 15 квітня 2019 року виникла заборгованість за тілом кредитом у розмірі 18161 гривня 63 копійки, заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 1 гривня 59 копійок, заборгованість за комісією у розмірі 4\~256 гривень 70 копійок. Оскільки позичальником [PERSON] так і не були повернені кошти за кредитним договором, представник позивача змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення зазначених коштів у судовому порядку. Ухвалою від 05 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник Акціонерного товариства «ОТП банк» в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. На адресу судупредставник Акціонерного товариства «ОТП Банк» - Кременецька О.Л. направила клопотання, що було зареєстроване за вхідним № 5957/19-вх. від 27.08.2019 року, відповідно до якого вказала, що підтримує позовні вимоги в цілому, просить стягнути з [PERSON] заборгованість у повному обсязі, зазначає, що розгляд справи може відбутися без представника банку за наявності наданих доказів по справі (а.с.31). Відповідач у судове засідання, не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, 29 серпня 2019 року через канцелярію суду [PERSON] надала заяву, зареєстровану за вхідним номером 6029/19-вх, згідно якої просила розгляд справи провести за її відсутності, зазначивши, що не має заперечень проти задоволення позову(а.с.34). Положеннями частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1\~статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З матеріалів справи судом встановлено, що 02 травня 2018 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №2018756711, згідно з умовами якого банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 18161 гривню 63 копійки на споживчі цілі та придбання послуг. Підписанням договору позичальником підтверджує те, що банк надав позичальнику в письмовій формі та в повному обсязі інформацію передбачену законодавством, що захищає права споживачів. Крім того, позичальника перед укладенням договору ознайомлено з інформацією визначеною паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту та графіком платежів. Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримала кредитні кошти на споживчі цілі у погодженому сторонами розмірі. Крім мотивів, викладених вище, суд також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 357/12292/16-ц, в якій зазначено, що неоспорювання кредитного договору, часткове його виконання відповідно до\~статті 204 Цивільного кодексу України\~свідчить про правомірність цього правочину. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття умов цього договору. Відповідно до даного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 18161 гривню 63 копійки на споживчі цілі та придбання послуг. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту. Пунктом 1 договору, зазначено наступні умови договору: -повернути банку суму кредиту та виконати всі інші зобов`язання, встановлені договором не пізніше 02 липня 2020 року; -сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі зазначеному в Графіку платежів; -за управління кредитом позичальник сплачує комісію у розмірі 2,15 % від суми кредиту. У пункті 2 договору визначено, що протягом дії договору для розрахунку процентів користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 0,01 % річних. При цьому, повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтентних платежів (пункт3 договору). Згідно пункту 5 договорупідписанням договору позичальник заявляє, гарантує та підтверджує, що банк надав позичальнику в письмовій формі та в повному обсязі інформацію передбачену законодавством, що захищає права споживачів та позичальника перед укладенням договору ознайомлено з інформацією визначеною паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту. З матеріалів справи вбачається, що 26 березня 2019 року Акціонерним товариством «ОТП Банк», з метою врегулювання спору в позасудовому порядку, звернулося до відповідача, [PERSON] , з досудовою вимогою про дострокове погашення грошових зобов`язань, відповідно до якої вимагало сплатити прострочену заборгованість протягом 30 календарних днів. У разі невиконання вимоги у встановлений строк банк вправі вимагати достроково стягнути всю суму заборгованості. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідачем [PERSON] вищевказана вимога була отримана 09 квітня 2019 року. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання згідно з умовами договору виконав, надавши позичальнику кредитні кошти. Проте, відповідачем [PERSON] було порушено зобов`язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку з порушенням [PERSON] виконання зобов`язань за умовами споживчого кредиту №2018756711 від 02 травня 2018 року відповідач станом на 15 квітня 2019 року має заборгованість у розмірі 22419 гривень 92 копійки, яка складається з наступного: \~ \~ \~ \~- 18161 гривня 63 копійки - заборгованість за тілом кредитом; - 1 гривня 59 копійок - заборгованість за відсотками за користування кредитом; \~ \~ \~ \~- 4\~256 гривень 70 копійок - заборгованість за комісією. Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався та у встановленому законом порядку не спростовано. Вирішуючи даний спір суд виходить з положень Цивільного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується у статті 3 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України укладений між сторонами по справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язав (частина 2 статті 11 Цивільного кодексу України). Положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Приписи частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти, належні йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. При цьому, згідно вимог статтей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України у встановлений строк. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України). Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені положеннями статті 611 Цивільного кодексу України. Так, згідно вищевказаної норми права, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідно до яких відповідач отримавши від банку кошти у кредит, своїх зобов`язань з їх повернення і сплати процентів та комісіїза користування грошима належним чином не виконала. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18161 гривня 63 копійки підлягають задоволенню, оскільки відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, підтверджені належними доказами. Одночасно зі стягненням заборгованості за тілом кредиту підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 1 гривня 59 копійок, що нарахована на підставі статті 1054 Цивільного кодексу України. Оскільки заборгованість з відповідача стягується в судовому порядку, що свідчить про неналежне виконання останньої своїх зобов`язань за договором, тому наявні підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією у розмірі 4256 гривень 70 копійок. Враховуючи вищезазначене, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача за споживчим кредитом № 2018756711 від 02 травня 2018 року становить 22\~419 гривень 92 копійки. \~ \~ \~ \~Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «ОТП банк», суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір на загальну суму 1921 гривень 00 копійок, що підтверджено платіжним дорученням № 2901467839 від 03 червня 2019 року. Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). З огляду на вищевикладене, та у зв`язку з задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «ОТП Банк» в повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 гривня 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved