Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позиція сторін у справі У вересні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання незаконним і скасування розпорядження, визначення способу участі у вихованні дитини. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 04 вересня 2020 року № 444 задоволено заяву [PERSON] та не задоволено заяву [PERSON] щодо визначення часу спілкування [PERSON] з дітьми, оскільки остання тривалий час проживає окремо від синів [PERSON] та [PERSON] , про що позивач неодноразово заявляв у своїх зверненнях як до Печерського УП ГУНП в м. Києві та і до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, як органу опіки і піклування, і до Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, як органу, що забезпечує організацію діяльності Комісія з питань захисту прав дітей утвореної головою Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. Позивач вважає Розпорядження незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки всупереч статей 142, 153, частин другої - третьої статті 157 СК України Печерська районна в місті Києві державна адміністрація своїм Розпорядженням обмежила його право на участь у вихованні дитини, після чого [PERSON] користуючись цим Розпорядженням повністю заблокувала доступ до дітей та реалізацію позивачем права на спілкування з дітьми та його права і обов`язку брати участь у вихованні дітей. Позивач зазначає, що фактично спірним Розпорядженням вирішено питання визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , а не визначено участь матері у його вихованні. Печерська районна в місті Києві державна адміністрація подала відзив на позов, в якому зазначила, що під час прийняття оспорюваного Розпорядження враховано статтю 141 СК України, а саме: рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини та принципу 6 Декларації прав дитини прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асаблеї ООН від 20 листопада 1959 року, яка передбачає, що малолітня дитина не має розлучатися зі своєю матір`ю. Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріорітетним правом на проживання з дитиною. Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації подала письмові пояснення, в яких зазначено, що позивач постійно чинить перешкоди матері у спілкуванні з дітьми, протиправно одноосібно утримує їх у себе в квартирі, порушуючи вимоги статті 153 СК України щодо прав дитини на спілкування з матір`ю. Орган опіки і піклування в даному випадку не обмежений вимогами статті 159 СК України та може встановлювати більш конкретні і розширені визначення способів участі у вихованні, які найбільш повно відповідають інтересам дитини. Твердження позивача про те, що він сприймає це розпорядження як визначення місця проживання дитини з матір`ю є його суб`єктивною думкою та не ґрунтуються на вірному розумінні законодавства України. Навіть після видання розпорядження, місцем проживання малолітнього [PERSON] залишаються місця проживання його батьків. Ці обставини будуть зберігатись, поки повноважний орган не визначить інше постійне місце проживання дитини, або поки орган опіки і піклування не підтвердить. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача та представники третьої особи проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року заяву позивача про забезпечення позову у справі залишено без задоволення. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 04 вересня 2020 року № 444 визначено участь гр. [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] , наступним чином: - з понеділка 8.00 год до неділі 19.00 год, забирати та повертати дитину за адресою: [ADDRESS] ; - встановити черговість участі у вихованні дитини - гр. [PERSON] - тиждень через тиждень, починаючи з 07 вересня 2020 року до набрання законної сили рішення суду про визначення місця проживання малолітньої дитини. Позиція суду та оцінка аргументів сторін У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. За правилами частин другої-третьої статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У частині першій та другій статті 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. За змістом частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Судом встановлено, що спірним розпорядженням права батька на участь у вихованні дитини не порушені, оскільки час встановлений йому для спілкування з дитиною є навіть більший, ніж в матері, розпорядження не встановлює якихось додаткових обмежень для батька у часі, способі або методах участі у вихованні дитини. Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що розпорядженням фактично вирішено питання визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , адже не відповідають дійсності. Суд враховує, що наразі тривають судові спори щодо визначення місця проживання дітей, жоден із батьків не позбавлений батьківських прав, а відтак мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, що відповідає приписам статті 153 СК України. На переконання суду, Розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 04 вересня 2020 року № 444 в першу чергу сприяє якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також забезпечує рівне здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків. Позивачем не наведено виключних обставин та не надано доказів виключної необхідності захисту інтересів дитини шляхом обумовлення побачення дитини з матір`ю у присутності батька. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову.

Outcome: dismissed