Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Ультра Фінанс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором, посилаючись на те, що 14.11.2016 року з відповідачем укладено кредитний договір №57041 в розмірі 1500.00 гривень, зі сплатою відсотків у розмірі 1% від суми кредиту за кожен день користування кредитом у межах строку договору та 2% від суми кредиту за кожен день користування кредитом понад строк договору, зазначений у п.1.4 договору, строком на 30 днів до 14.12.2016 року. Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, перерахувавши відповідачу вказану суму коштів. Відповідач належним чином умови договору не виконує, внаслідок чого станом на 07.04.2017 року заборгованість за кредитним договором №57041 від 14.11.2016 року становить 4664.05 гривень, з яких: -1500.00 гривень - прострочена заборгованість по кредиту; -3 150.00 гривень - заборгованість по відсотках; -14.05 гривень - 3% річних від простроченої суми. Листи-вимоги, які направлялись на адресу відповідача з пропозицією погасити прострочену заборгованість останнім проігноровано, тому позивач за захистом своїх прав вимушений звернутись до суду. Позивач просить: стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 4 664.05 гривень, витрати по сплаті судового збору в сумі 1600.00 гривень. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 15.06.2018 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач просив справу розглянути у відсутність свого представника. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не прибув, відзиву не надав. Відповідно до вимог ч.2 ст.248 ЦПК України фіксування судового розгляду а допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Позивач, як на підставу своїх вимог зазначає, що 14.11.2016 року між ТОВ «Ультра Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір №57041 з додатком №1 до договору фінансового кредиту №57041, в розмірі 1500.00 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 1% від суми кредиту за кожен день користування кредитом у межах строку договору та 2% від суми кредиту за кожен день користування кредитом понад строк договору, зазначений у п.1.4 договору, строком на 30 днів до 14.12.2016 року (а.с.7-10). При цьому, дані копії кредитного договору, як і додатку №1 до договору фінансового кредиту №57041 не підписані сторонами, та не завірені належним чином. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В той же час, позивачем, як на доказ порушення відповідачем умов кредитного договору не надано жодного доказу, як-то: довідку про стан та історію заборгованості, виписку із рахунку тощо. Також до твердження позивача щодо належного виконання ним взятих на себе зобов`язань шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача, що підтвердив скріншотом платежу, суд ставиться критично, оскільки даний скріншот є нечитаємим (а.с.3). Відповідно до вимог ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оцінюючи надані позивачем докази, суд згідно з положеннями статей 77, 79-80 ЦПК України, вважає ці докази неналежними, недостатніми, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування, на їх підставі не можливо встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст.12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами ст.76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог ТОВ «Ультра Фінанс» в заявлених межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення, як наслідок, в задоволенні позову необхідно відмовити у зв`язку з їх недоведеністю. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача також необхідно відмовити..

Outcome: dismissed