Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

позивач ТОВ «Бахмут-Енергія» звернувся з позовом, згідно якого просить стягнути з [PERSON] заборгованість за теплову енергію за період з 1.06.2010 року по 1.08.2016 року в сумі 9 245 грн. 41 коп. та судові витрати, вказуючи, що позивач у вказаний період надавав відповідачу теплову енергію. [PERSON] є власником (наймачем) квартири № 12, розташованої у будинку № 35 по вул. Ціолковського в м. Бахмут Донецької області. Зазначає, що в результаті порушення відповідачем зобовязання по сплаті за надані послуги з теплопостачання, в період з 1.06.2010 року по 1.08.2016 року за ним утворилася заборгованість в розмірі 9\~245 грн. 41 коп. відповідно до виписки по особовому рахунку № 14471. Незважаючи на неодноразові попередження [PERSON] про необхідність сплати заборгованості, розмір боргу за надані послуги ТОВ «Бахмут-Енергія» відповідачем до теперішнього часу добровільно не сплачена. У звязку з чим позивач вимушений звертатися до суду з цим позовом. 27.12.2017 року представник відповідача [PERSON] надав відзив на позов, згідно якого вказав, що [PERSON] позовні вимоги про стягнення з нього на користь ТОВ «Бахмут-Енергія» боргу за теплову енергія в сумі 9\~245 грн. 41 грн. не визнає, оскільки позивач здійснив нарахування сумі боргу, не надавши жодного документального доказу надання йому послуг. Крім того, у розрахунку ТОВ «Бахмут-Енергія» зазначено, що за рішеннями суду від 20.10.2009 року по справі № 2-6967-2009 відповідач має борг в сумі 3205 гр. 16 коп., а від 8.10.2010 року по справі № 2-7951-2010 - в сумі 1874 гр. 94 коп., який загалом складає 5\~080 гр. 10 коп. При цьому сплачену відповідачем суму боргу в грудні 2014 року в розмірі 4\~790 гр. 73 коп. позивачем самостійно віднесено до суми добровільної оплати попереднього періоду та направлена на погашення заборгованості за судовими рішеннями. Але такі дії позивача вважає протиправними. Вказує, що відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу квартири від 31.07.2013 року [PERSON] набув права власності на квартиру за адресою: вул. Ціолковського, 35/12, м. Бахмут, а тому судові рішення від 20.10.2009 року та 8.10.2010 року стосуються продавця квартири, а не його, та кошти в сумі 4\~790 гр. 73 коп., сплачені ним у грудні 2014 року, не можуть бути віднесені на виконання вказаних рішень. Крім того, у квитанціях від 08.12.2014 року (з призначенням платежів - на оплату боргу за послуги з теплопостачання), наданих відповідачем, зазначено, що періодом визнання боргу є період з 15.10.2010 року по 27.11.2014 року включно. Що стосується висновків позивача обов'язку відповідача нести обов'язки за рішеннями судів, то самостійне тлумачення позивачем нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу квартири від 31.07.2013 року в частині визначення у п.1 договору покладення обов'язків на відповідача сплачувати за власний рахунок борги продавця квартири, які є або можуть бути у продавця за користування квартирою до продажу, яке здійснюється в порядку передбаченому ст.213 ЦК України, бо послуги з теплопостачання відносяться до тягаря утримання майна, а не до користування майном. Відповідач, для відновлення опалення придбаної квартири позивачем, котрий займає монопольне становище у м. Бахмут з надання послуг з опалення квартир в багатоповерхових будинках, змушений був визнати та сплатити позивачу кошти за борги, які виникли до моменту набуття ним права власності на зазначену вище квартиру, і не заперечує проти зарахування нарахувань починаючи з 15.10.2010 року. Зазначені вище обставини, з урахуванням фактичної оплати, яка здійснена відповідачем позивачу, при умові отримання відповідачем послуг від позивача по опаленню квартири після її придбання у власність відповідачем 31.07.2013 року, відповідають сумі боргу: 9245,41 - 4790,73 = 4454,68 грн. Квартири № 8 і № 12 по вулиці Ціолковського, 35 м. Бахмут Донецької області були придбані відповідачем у стані, непридатному для їх використання як житлові, з метою їх використання у підприємницькій діяльності з надання медичних послуг. 4 березня 2014 року за рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області по цивільній справі № 219/597/2014-ц, яке набрало законної сили 17 березня 2014 року, зазначені вище квартири були визнані нежитловими приміщеннями, які непридатні для проживання. Згідно до висновку з технічного обстеження будівельних конструкцій зазначених вище квартир, котре проводилось уповноваженою на виконання таких робіт суб'єктом господарювання в жовтні 2013 року, було встановлено відсутність внутрішніх систем опалення в квартирах, котре стало однією з підстав з неможливості використання приміщень квартир як житлових. Даний висновок документально підтверджує, що починаючи з жовтня 2013 року квартири № 8 і № 12 по вулиці Ціолковського, 35 м. Бахмут Донецької області не оплювались за рахунок послуг, які надавав позивач. Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації медичного центру після реконструкції вбудованого нежитлового приміщення, датою початку робіт з будівництва (реконструкції) - 27.05.2014 рік, дата закінчення - вересень 2014 рік, строк введення об'єкта в експлуатацію III квартал 2014 року. Згідно договору про постачання теплової енергії від 25.12.2014 року за № 340, позивач з дати укладення цього договору постачає відповідачу теплову енергію у вигляді гарячої води. Фактично відповідач почав отримувати від позивача послугу з опалення після реконструкції з 28.11.2014 року, про що зазначено в квитанції про оплату послуг від 8.12.2014 року. Зазначена обставина може бути підтверджена також актом про ухвалення теплового вузла обліку, котрий знаходиться у позивача. Вказує, що позивач з 15 жовтня 2013 року по 27 листопада 2014 року не надавав послуг відповідачу з опалення квартири [ADDRESS], а відповідач не отримував їх, що є підставою для відмови у стягненні з відповідача суми заявленого позивачем боргу у розмірі: 319,77 + 342,24 + 354,04 + 354,04 + 354,04 + 354,04 + 44,25 +174,27 + (491,14 : 30 х 27) = 2738,72 грн. Враховуючи вище викладене, розмір боргу, з яким погоджується відповідач, складає: 1715,96 грн. (9245,41 - 4790,73 - 2738,72). Крім того, представник відповідача просив застосувати до позовних вимог, які охоплюють період з 1.06.2010 року по 31.07.2016 року, наслідки спливу позовної давності. 19.02.2018 року (вх. № 5457) представник позивача, ознайомившись із відзивом на позов, надала відповідь на відзив, згідно якого вказала, що 31.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири № 12, по вул. Ціолковського, 35 у м. Бахмут. За умовами п.1 даного договору, борги, які є, або можуть бути у продавця за користування квартирою до продажу, бере на себе покупець і сплачує їх за свій кошт. Даний договір є укладеним та посвідченим нотаріально, тому ствердження відповідача, що до рішення суду від 10.10.2009 року по справі № 2-6967-2009 і від 8.10.2010 року по справі № 22-7951-2010 про стягнення заборгованості на загальну суму 5080 гр. 10 коп. стосуються продавця квартири, а не відповідача по цивільній справі є хибними. Відповідач здійснював оплату заборгованості за теплову енергію, чим фактично визнав суму боргу, а саме 8.12.2014 року була здійснена оплата у розмірі 3\~656 грн. 84 коп., призначення платежу - сплата боргу за послуги теплопостачання [ADDRESS], з 15.10.2010 року по 27.11.2014 року включно, з урахуванням строку позовної давності, та відсутності отримання послуг теплопостачання з 31.07.2013 року по 27.11.2014 року включно». Також, в матеріалах справи є заява відповідача, в якій він заборгованість у розмірі 9\~644 гр. 78 коп. [ADDRESS], зобов'язується сплатити в повному обсязі у строк до 1.10.2015 року щомісячно з січня по вересень 2015 року у розмірі 1\~071 гр. 64 коп. Вважає, що усі вище викладені обставини свідчать про факт визнання відповідачем суми заборгованості за теплопостачання. Також зобов'язання оплати боргу по договору купівлі - продажу квартири відповідачем виконані частково, а згідно його заяви - не виконані зовсім. Вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за теплову енергію за вказаний період є обґрунтованими та законними. Щодо застосування строків позовної давності вказує, що це належить виключно до компетенції суду при заяві відповідача з проханням застосувати строк позовної давності. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Представник відповідача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 23.01.2014 року), посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов, вказав, що позовні вимоги ТОВ «Бахмут-Енергія» відповідач визнає частково, а саме лише в сумі 1\~715 гр. 96 коп. Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, оцінивши надані суду докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з довідки КП «Бахмутське БТІ» № 159 та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 81231087 від 24.02.2017 року квартира за адресою: м. Артемівськ (нині Бахмут) [ADDRESS], загальною площею 45,1 кв.м належить [PERSON], [INFO] (а.с.32-33,40). За договором купівлі-продажу квартири від 31 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1880, [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] (а.с.85-86). Після укладення та підписання сторонами вказаного договору купівлі-продажу, [PERSON] став власником (приватним) двокімнатної квартири за адресою: вул. Ціолковського, 35/12, м. Бахмут, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 7397480 від 31.07.2013 року (а.с.87). Відповідно до довідки «ТБК «Схід» № 12 від 12.01.2017 року, [PERSON] з 4.03.2014 року є власником квартири [ADDRESS], без прописки (а.с.20). 28.11.2014 року [PERSON] подав до ТОВ «Артемівськ-Енергія» заяву про переоформлення особового рахунку № 14471 за адресою: м. Артемівськ, вул. Ціолковського, 35/12 (а.с.42) на його імя. За вказаною адресою ТОВ «Бахмут-Енергія», що надає послуги з постачання теплової енергії, відкритий особовий рахунок № 14471 на імя відповідача. Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії безпосередньо регулюються Правилами користування тепловою енергією, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року № 1198, які є обов'язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії. Відповідно до п. 3 зазначених Правил наведені: межа балансової належності (відповідальності) - межа розподілу теплової мережі між теплопостачальною організацією і споживачем; межа продажу теплової енергії - сукупність точок теплової мережі, обладнаних вузлом обліку, на основі показів якого проводяться розрахунки за спожиту теплову енергію, або точка розподілу, визначена в договорі у разі відсутності такого вузла; споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору; тепловикористальне обладнання - комплекс пристроїв, які використовують теплову енергію для опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і технологічних потреб. Пунктом 4 Правил встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі -договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Згідно п. 14 Правил споживач зобов'язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання, а відповідно до приписів п. 23 Правил розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин(діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Споживач теплової енергії зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (ст. 40 Правил). Згідно розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 1 червня 2010 року по 1 серпня 2016 року по особовому рахунку є заборгованість в розмірі 9 245 грн. 41 коп. (а.с.5). Розрахунок заборгованості здійснено на основі тарифів, погоджених рішенням виконавчого комітету Артемівської міської ради Донецької області від 5 березня 2008 року № 173 (а.с.12), від 1 жовтня 2008 року № 729 (а.с.8), а також затверджених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 14 грудня 2010 року № 1831 (а.с.13 зворотної сторони). Згідно «Правилам надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведенню», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 споживач зобов'язаний вчасно, у встановлений строк оплачувати отримані послуги (п. 30). Як передбачено п. 21 зазначених Правил у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством. Відповідно до ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розмір плати розраховується виходячи із розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку. Згідно зі ст. 68 ЖК України, наймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а наймач зобов'язаний своєчасно щомісяця вносити плату за комунальні послуги. В силу\~ст. 509 ЦК України\~зобовязанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобовязання. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов'язання споживача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14. Посилання відповідача на те, що рішення суду від 20.10.2009 року та 8.10.2010 року щодо стягнення з колишнього власника квартири [PERSON] заборгованості за теплову енергію, стосуються продавця квартири, а не його, та кошти в сумі 4\~790 гр. 73 коп., сплачені ним у грудні 2014 року, не можуть бути віднесені на виконання вказаних рішень, не є обґрунтованими, оскільки в п. 1 договору визначено, що борги, які є, або можуть бути у продавця за користування квартирою до продажу, бере на себе покупець, тобто [PERSON], і сплачує їх за свій кошт. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за теплову енергію за період з 1.06.2010 року по 1.08.2016 року в сумі 9 245 грн. 41 коп. Разом з тим, представник відповідача просив застосувати наслідки спливу позовної давності. З огляду на це суд зазначає, що відповідно до\~ст. 265 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. \~Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини 1 і 5\~ст.261 ЦК України). Як було встановлено судом, ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.08.2016 року у видачі судового наказу про стягнення заборгованості в сумі 9\~245 грн. 41 коп. за період з 01.06.2010 року по 1.08.2016 року позивачу було відмовлено (арк.с.4). Позивачем подано позов 27.12.2016 року щодо стягнення заборгованості за вказаний період. Судовий наказ, відповідно до частини першої статті 95 Цивільного процесуального кодексу України, є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Враховуючи те, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ Цивільного процесуального кодексу України, перериває перебіг позовної давності. Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року № 6-931цс15 та від 21 січня 2015 року № 6-214цс14. Відповідно до ч.1\~ст.264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Суд вважає, що строк звернення до суду з цим позовом позивачем не пропущений, а відповідачем вчинені дії, що перервали строк позовної давності, виходячи з наступного. Так, відповідач здійснював оплату заборгованості за теплову енергію, чим фактично визнав суму боргу, а саме 8.12.2014 року була здійснена оплата у розмірі 3\~656 грн. 84 коп., призначення платежу - сплата боргу за послуги теплопостачання [ADDRESS], з 15.10.2010 року по 27.11.2014 року включно, з урахуванням строку позовної давності, та відсутності отримання послуг теплопостачання з 31.07.2013 року по 27.11.2014 року включно. Також, в матеріалах справи є заява відповідача, в якій він визнав заборгованість у розмірі 9\~644 гр. 78 коп. [ADDRESS], та зобов'язується сплатити в повному обсязі у строк до 1.10.2015 року щомісячно з січня по вересень 2015 року у розмірі 1\~071 гр. 64 коп. Між тим, представник відповідача вказує, що в період з 15.10.2013 року по 27.11.2014 року позивач не надавав послуг відповідачу з опалення квартири. Відповідно до\~Закону України «Про теплопостачання»\~теплова енергія є товарною продукцією, що призначена для купівлі-продажу. Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об'єктах сфери теплопостачання визначаються\~Законом України «Про теплопостачання», який регулює відносини, пов'язані з виробництвом, транспортуванням,постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання. Відповідно до\~ст. 1 зазначеного Закону\~постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб'єкти відносин у сфері теплопостачання - фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування; теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; теплопостачальна організація - суб'єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Згідно ст. 3 Закону відносини між суб'єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Статями 19, 24, 25 Закону передбачено, що споживач або суб'єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно ст. 24 Закону споживач теплової енергії зокрема має право на: вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами; отримання інформації щодо якості теплопостачання, тарифів, цін, порядку оплати, режимів споживання теплової енергії; отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів та стандартів. Основними обов'язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Так, судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 29.08.2013 року (а.с.100), посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області та зареєстрований в реєстрі за № 2418, [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру за № 8, що розташована в буд. № 35 по вул. Ціолковського у м. Артемівську. Під час укладення договору заборгованості по комунальним платежам відсутня (п.9 договору). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 8654031 від 29.08.2013 року, [PERSON] на праві приватної власності належить вищевказана квартира (а.с.101). Відповідно до висновку про технічне обстеження будівельних конструкцій обєкту (медичний центр) в м. Артемівськ по вул. Ціолковського, 38/8,12 від 2013 року, проведеного ПП «Експертно-технічний центр «Канон» (кваліфікаційний сертифікат серії АЕ № 000312), у звязку з відсутністю систем водопостачання, каналізації, опалення, використання вказаних приміщень під житло неможливо (а.с.104-105). Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 4.03.2014 року, яке набрало законної сили 17.03.2014 року[ADDRESS] та № 12, які знаходяться на першому поверсі двоповерхового будинку № 35 по вул. Ціолковського в м. Артемівську, визнано нежитловими приміщеннями, які непридатні для проживання (а.с.60). За даними декларації про готовність обєкта до експлуатації (медичний центр) за адресою: вул. Ціолковського, 35, м. Артемівськ, після реконструкції нежитлового приміщення, початок будівництва обєкта 27.05.2014 року, дата закінчення вересень 2014 року, строк введення обєкта в експлуатацію ІІІ квартал 2014 року. Після реконструкції нежитлового приміщення відновлено водопостачання (водовідведення), централізоване опалення, електропостачання (а.с.106-109). 25 грудня 2014 року між ТОВ «Артемівськ-Енергія» та [PERSON] був укладений договір про постачання теплової енергії № 340 (на підставі заяви [PERSON] про укладення договору), за яким виконавець бере на себе зобовязання постачати споживачеві теплову енергію у вигляді гарячої води у необхідних йому обсягах для опалювання обєкту площею 114,50 м2 і опалювальним обємом 549 м3. Строк договору до 31.12.2015 року (а.с.110-112, 134). Тобто, з огляду на вищевказані обставини, які в судовому засіданні були документально підтверджені, в опалювальний період з жовтня 2013 року по листопад 2014 року, підприємство ТОВ «Бахмут-Енергія» нараховувало відповідачу суму боргу за користування послугами з теплопостачання (відповідно до розрахунків по особовому рахунку № 14471 (а.с.5-6, 88-90, 137-139), тоді як, згідно висновку ПП «Експертно-технічний центр «Канон» про технічне обстеження обєкту (вул. Ціолковського, 35/8,12), система опалювання в цей час за адресою відповідача була відсутня, та фактично відповідач не отримував вказані послуги. А з наданих представником позивача актів ТОВ «Артемівськ-Енергія» (а.с.140-152) вбачається лише факт підключення та відключення до/від опалення всього житлового будинку № 35 по вул.Ціолковського, але не конкретно надання послуг з теплопостачання до кв. № 12, власником якої є відповідач. Також ці документи не можуть підтвердити ті обставини, що споживач дійсно отримував надані підприємством послуги з опалення вказаної квартири. Відповідач вказує, що фактично почав отримувати послуги з опалення 28.11.2014 року. А тому суд стягує на користь позивача за листопад 2014 року заборгованість в розмірі 49 гр. 11 коп. (491 гр. 14 коп. /30 днів*3 дні). В матеріалах справи міститься акт ТОВ «Артемівськ-Енергія» від 1.12.2014 року, яким зафіксовано факт відсутності центрального опалення у звязку з ремонтними роботами на внутрішньо будинковій системі та роботами по встановленню лічильника теплової енергії (а.с.152). За грудень 2014 року відповідачу нарахована сума до сплати за період з 16.12.2014 року по 24.12.2014 року в розмірі 143 гр. 96 коп., яка підлягає стягненню. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або\~заперечень. Згідно\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Таким чином, аналізуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія», а саме стягує на його користь з відповідача заборгованість за теплову енергію в сумі 6\~506 гр. 69 коп. (9\~245 гр. 41 коп. 2\~738 гр. 72 коп.) Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша\~статті 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною\~Законом N 3674-VI). Для звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1 378 грн. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Бахмут-Енергія» щодо стягнення заборгованості задоволені частково, тому суд в порядку\~ст.141 ЦПК України\~має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат пропорційно сумі задоволених позовних вимог в розмірі 964 гр. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial