Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору № 1768/09/2015/0303 від 28 вересня 2015 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 432285,09 грн. на погашення кредитної заборгованості по кредитному договору від 30 квітня 2008 року №213/08-ЖКПФ, кредит надано з 29 вересня 2015 року по 27 вересня 2035 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 8,29% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за договором 28 вересня 2015 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки №35/2015-ПФО; між банком та [PERSON] укладено договір поруки №36/2015-ПФО; між банком та [PERSON] укладено договір поруки №37/2015-ПФО. Оскільки відповідачем не були виконані належним чином прийняті на себе зобов`язання за договором утворилася заборгованість. Остаточно уточнивши свої вимоги (Т.1 а.с. 187), просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за договором у розмірі 397 231,39 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представники відповідачів проти позову заперечили. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. 20 жовтня 2020 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Ковтун Ю.О. подав письмовий відзив, в якому зазначив, що у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту. Поручитель за кредитним договором жодних вимог від позивача про сплату заборгованості не отримував, в той час як направлення такої вимоги є обов`язковою умовою договору поруки. Тому в задоволенні позову просить відмовити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Руднічук Д.В. в заяві про перегляд заочного рішення зазначив, що в кредитному договорі та договорі поруки відсутні підписи сторін, в тому числі [PERSON] . Вважає, що банком неправомірно донараховано відсотки за користування кредитом після звернення з позовом до суду. Жодних вимог про наявність заборгованості [PERSON] не отримував. У зв`язку з вищевикладеним вважає, що позов задоволенню не підлягає. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 7 квітня 2020 року скасовано заочне рішення у справі, призначено справу до розгляду на 27 травня 2020 року. Протокольною ухвалою головуючого від 27 травня 2020 року відкладено розгляд справи до 25 червня 2020 року за клопотанням відповідачів. 25 червня 2020 року відкладено розгляд справи до 19 серпня 2020 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. Протокольною ухвалою головуючого від 19 серпня 2020 року відкладено розгляд справи до 21 жовтня 2020 року за клопотанням представника відповідача. 21 жовтня 2020 року відкладено розгляд справи до 11 грудня 2020 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. Протокольною ухвалою головуючого від 11 грудня 2020 року відкладено розгляд справи до 2 лютого 2021 року за клопотанням представника відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 2 лютого 2021 року відкладено розгляд справи до 18 лютого 2021 року. Протокольною ухвалою головуючого від 18 лютого 2021 року оголошено перерву в судовому засіданні до 30 березня 2021 року надано час представнику позивача для узгодження позиції. Протокольною ухвалою головуючого від 30 березня 2021 року відкладено розгляд справи до 13 квітня 2021 року надано час для ознайомлення з уточненою позовною заявою. Протокольною ухвалою головуючого від 13 квітня 2021 року відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви, відкладено розгляд справи до 15 квітня 2021 року. Суд, вислухавши пояснення з`явившихся учасників, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.ст. 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, тому позичальник зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Як було встановлено під час розгляду справи 28 вересня 2015 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №1768/09/2015/0303, згідно якого остання отримала кредит в сумі 432285,09 грн. на погашення кредитної заборгованості по кредитному договору №213/08-ЖКПФ від 30 квітня 2008 року зі сплатою процентів за користування кредитом 8,29% річних в строк з 29 вересня 2015 року по 27 вересня 2035 року (Т.1 а.с.8-11). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки №35/2015-ПФО від 28 вересня 2015 року (Т.1 а.с. 17-18). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки №36/2015-ПФО від 28 вересня 2015 року (Т.1 а.с. 19-20). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки №37/2015-ПФО від 28 вересня 2015 року (Т. 1 а.с. 21-22). Згідно договорів поруки, поручителі зобов`язалися нести солідарну відповідальність з позичальником за порушення виконання зобов`язання за договором кредиту. Згідно розрахунку заборгованості (Т.1 а.с.188-189), у зв`язку з порушення позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 26 лютого 2018 року утворилася заборгованість в розмірі 397 231 грн. 39 коп., з яких: -Заборгованість по кредиту строкова - 377, 483 грн. 76 коп. -Заборгованість по процентах поточна - 2260 грн. 08 коп. -Заборгованість про процентам прострочена - 17487 грн. 55 коп. Частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає порядок дострокового повернення споживчого кредиту: умови, за яких у кредитодавця виникає право на дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту; строк, протягом якого споживач може усунути порушення умов цього договору (тридцять чи шістдесят днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу); спеціальний юридичний наслідок усунення цих порушень у вигляді втрати чинності вимоги про дострокове повернення споживчого кредиту. Якщо кредитодавець звертається до суду з позовом про стягнення споживчого кредиту, не заявивши вимогу про дострокове повернення споживчого кредиту на підставі частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», то у споживача (позичальника) відсутній обов`язок повернути достроково споживчий кредит і не може відбутися порушення прав кредитодавця. Відповідно до п. 1.3.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі в термін не пізніше 27 вересня 2035 року. П. 4.2.3 кредитного договору визначено, що банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій. Вимога про дострокове виконання позичальником своїх зобов`язань по договору направляється позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку. Відповідно до п. 2.1 договорів поруки, що укладено між банком та поручителями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у випадку невиконання позичальником зобов`язань по кредитному договору кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобов`язань по кредитному договору до позичальника та/або поручителя. Позивачем не надано доказів на підтвердження направлення вимоги про дострокове повернення кредиту на адресу позичальника та поручителів, та отримання такої вимоги відповідачами. Порядок направлення вимоги про дострокове повернення кредиту передбачений договором, і такий порядок позивач не дотримав. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції). Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої зазначеної статті у відповідній редакції). 10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів». Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16). Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Наведені приписи дають підстави виснувати, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц. У вказаній постанові, Велика Палата дійшла висновку, що суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України N 15-рп/2002 від 09 липня 20002 року, суд не приймає до уваги, оскільки спірні правовідносини регулюються спеціальним законом, а саме Законом України «Про захист прав споживачів», який і підлягає застосуванню в даній справі. Направлення досудової вимоги також узгоджено сторонами при укладенні кредитного договору та договорів поруки, тобто позтивач погоджувався на такі умови, пропонуючи відповідачам договір при його укладанні. Оскільки, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження направлення та отримання відповідачами повідомлення про дострокове погашення боргу, то відсутні підстави покладення на відповідачів обов`язку дострокового погашення заборгованості. Таким чином, відсутні підстави для стягнення з відповідачів поточної заборгованості по кредиту та відсоткам. Разом з цим, як вбачається з розрахунку у відповідачів наявна прострочена заборгованість по процентах у розмірі 17487 грн. 55 коп. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті визначеними в кредитному договорі. Згідно п.3.1. кредитного договору, позичальник здійснює погашення кредиту у відповідності з графіком, встановленим в додатку №2 до цього договору та сплату процентів за користування кредитними коштами шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 3704,00 грн. щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, шляхом внесення коштів на рахунок кредиту або шляхом безготівкового перерахування. Згідно п. 3.2 договору, перший платіж сплачується з 1-го по 10-те число місяця на ступного за місяцем отримання кредиту. У разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки, встановленої п.п.1.4.2 кредитного договору у розмірі 13,29% річних. Згідно п. 1.4 договорів поруки, поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обсязі, що і позичальник. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, є підстави для стягнення з відповідачів суми простроченої заборгованості по процентах у розмірі 17487,55 грн. Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 квітня 2018 року у вказаній справі стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 397 231 гривень 39 копійок. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 7 квітня 2020 року скасовано заочне рішення у даній справі, виконавчі провадження, відкриті на його виконання, у зв`язку з цим, закінчені. Однак, як вбачається з копій платіжних доручень та листа АБ «УКРГАЗБАНК» від 14.04.2021 року у виконавчому провадженні на виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми у справі №591/3168/17 на користь АБ «Укргазбанк» було стягнуто суму в розмірі 134 130,96 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що обгрунтованою є сума стягнення прострочених відсотків в розмірі 17 487,55 грн., однак в процесі виконання рішення прострочена заборгованість по сплаті відсотків відповідачами погашена. А тому підстави для задоволення позову відсутні. Разом з цим, суд приходить до висновку, що незважаючи на те, що підстави для стягнення суми боргу відсутні, однак на момент звернення з позовною заявою право позивача на стягнення прострочених відсотків було порушене, з відповідача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до обгрунтованої суми в розмірі 176 грн. 38 коп. Тому з відповідачів в дольовому порядку необхідно стягнути судовий збір по 44 грн. 09 коп. з кожного на користь позивача.

Outcome: dismissed