Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому розірвати шлюб з Відповідачем, посилаючись на те, що їх шлюб був зареєстрований 25 жовтня 2013 року. Від даного шлюбу сторони дітей не мають, але через органи РАЦС Відповідач розривати шлюб категорично не бажає. Причиною розірвання шлюбу є те, що вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, ведення домашнього господарства, вони втратили почуття кохання та поваги один до одного. З грудня 2015 року сторони однією сімєю не проживають. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву, згідно якої свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.34). Відповідач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву, згідно якої не просить справу розглянути за його відсутністю та проти розірвання шлюбу заперечує (а.с.33). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вивчивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 2013 року, зареєструвавши його в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, що підтверджується повторним Свідоцтвом про шлюб серії І-ВЛ за № 282584 (а.с.3). Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Зберегти сімю сторін не уявляється можливим, тому що сторони мають різні характери та погляди на сімейне життя, ведення домашнього господарства, вони втратили почуття кохання та поваги один до одного. З грудня 2015 року сторони однією сімєю не проживають. На примирення Позивач категорично не згодна. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 4 ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом були вжиті заходи щодо збереження сімї, а саме сторонам надавався строк на примирення, але примирення між Позивачем та Відповідачем не відбулося. У відповідності до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що за таких обставин, шлюб сторін існує формально, сімя розпалася повністю та відновлена бути не може, подальше спільне проживання сторін стало неможливим і це суперечить інтересам Позивача, тому шлюб необхідно розірвати. Судові витрати у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд покладає на Відповідача.

Outcome: approved