Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач ФГ «[PERSON]В.» звернувся до суду з позовом до відповідачів Галицького районного суду м. Львова та [PERSON] Україна в особі Державної казначейської служби України в якому просило стягнути з відповідача [PERSON] Україна в особі Державної казначейської служби України в його користь кошти в сумі 1000000грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій судді Галицького районного суду м. Львова, прийняттям незаконної ухвали від 14.06.2016р., що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування вимог зазначає, що ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 14.06.2016р. закрито провадження в справі за позовом ФГ «[PERSON]В.» до прокуратури Львівської області, [PERSON] Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25.07.2016р., вказану ухвалу Галицького районного суду м. Львова скасована, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що ухвала Галицького районного суду м. Львова від 14.06.2016р. не ґрунтується на законності, прийнята без дотримання Конституції та законів України, що призвело до того, що позивач в короткі терміни не зміг захистити свої права, в результаті чого йому було спричинено моральні страждання у звязку з порушенням прав. Ухвалою від 23.05.2017р. закрито провадження у справі в частині вимог до Галицького районного суду м. Львова. Представник позивача ФГ «[PERSON]В.» в судове засідання не прибув, надав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, розгляд справи просить проводити без його участі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача Державної казначейської служби України, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 23.05.2017р. повторно не прибув, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Позивач у поданій заяві не заперечив проти такого порядку вирішення справи. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав: Судом встановлено, що ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 14.06.2016р. закрито провадження в справі за позовом ФГ «[PERSON]В.» до прокуратури Львівської області, [PERSON] Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25.07.2016р., вказану ухвалу Галицького районного суду м. Львова скасована, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Позивач вважає ухвалу судді Галицького районного суду м. Львова від 14.06.2016р. незаконною, так як на його думку така прийнята суддею з порушенням присяги, вимог Конституції України та ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». В Постанові пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що на підставі ст.56 Конституції України, на яку покликається в своєму позові позивач, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода, у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в тому числі майнової та моральної шкоди також передбачено, що для відшкодування державою шкоди, завданої судом, необхідно, щоб рішення, дії або бездіяльність суду були незаконними. В той же час, дії судді Галицького районного суду м. Львова при постановленні ухвали від 14.06.2016р. не визнані незаконними, а тому, твердження позивача з цього приводу є безпідставними та не підтверджені жодними доказами. Крім того, як розяснено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом. Слід врахувати і те, що відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З представлених позивачем доказів не вбачається, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Однак, позивач не скористався наданим йому Цивільним процесуальним кодексом правом, в судове засідання не прибув та не подав іншим чином жодних доказів підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, зокрема як і Державною казначейською службою України, а суд в судовому засіданні їх не здобув. Враховуючи наведене, суд не знаходить підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed