Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач у січні 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення суми боргу за договором позики, який уточнив у жовтні 2015 року, посилаючись на те, що 18.06.2013 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав кошти у сумі 46000 грн., про що було складено розписку. Відповідно до договору повернення суми повинно проходити частинами, не пізніше 20 числа кожного місяця. Відповідачка [PERSON] розпискою від 18.06.2013 року взяла на себе обовязок повернути борг, якщо [PERSON] не поверне борг [PERSON] [PERSON] взяв на себе часткове зобовязання перед позивачем відповідати за зобовязання [PERSON] обмеженою сумою у розмірі 200 грн. Відповідачі суму боргу не повернули. Просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] суму боргу у розмірі 44050 грн., суму 3% річних 2407 грн. 66 коп., проценти індексу інфляції 13215 грн., всього 59672 грн. 66 коп.; стягнути з [PERSON] заборгованість у сумі 200 грн. та покласти на відповідачів у рівних частках відшкодування судових витрат. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та провила завоаольнити. Судом встановлено, що позивач 18 червня 2013 року уклав з відповідачем [PERSON] договір позики. За даним договором [PERSON] отримав кошти у сумі 46000 грн. Відповідно до п. 22.1. договору позики повернення зазначеної у договорі суми може проходити частинами, але не пізніше 20-го числа кожного місяця. Розмір даних частин погашення договором не визначено. Строк дії договору зазначено не було. На підтвердження укладання договору позики [PERSON] було надано розписку, датовану 18.06.2013 року, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 46000 грн. та зобовязується повернути дану суму грошей по 1900 грн. щомісячно. На теперішній час, за твердженням позивача, відповідач умови договору позики не виконав. Суд критично ставиться до посилання позивача на те, що на виконання даного договору позики між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки, оскільки 18.06.2013 року [PERSON] написала розписку, відповідно до якої [PERSON] отримала від [PERSON] у борг гроші у сумі 47000 грн. В разі повернення [PERSON] грошових коштів у розмірі 46000 грн., дана розписка втрачає свою силу та повністю звільняє [PERSON] від повернення [PERSON] грошових коштів у розмірі 47000 грн. Виконання договору між сторонами повинно було відбуватися шляхом повернення коштів рівними частками у розмірі 1950 грн. 18.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] уклали договір поруки, за яким [PERSON] прийняв на себе часткове зобовязання перед [PERSON], які виникли з умов договору позики від 18.06.2013 року, у розмірі 200 грн. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд критично ставиться до твердження позивача про те, що ним направлялися відповідача претензії про сплату заборгованості від 21.07.2014 року, оскільки в цих претензіях зазначена сума боргу у розмірі 46000 грн., а згідно наданої представником позивача довідки ПАТ «АктивБанк» № 231/03-4-1-БТ від 23.09.2015 року 18.07.2013 року на картковий рахунок [PERSON] було здійснено зарахування коштів від [PERSON], тобто сума боргу на 21.07.2014 року вкладала 44050 грн. Крім того, в даних претензіях на імя відповідачів зазначено, що відповідачі повинні виконати заявлені в претензії вимоги у повному обсязі до 21 червня 2014 року, у той час, як претензія датована 21 липня 2014 року, тобто через місяць після встановленого строку. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми боргу у розмірі 44050 грн. з [PERSON] обґрунтовані та підлягають. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] 3% річних та інфляційних витрат , суд вважає можливим стягнути ці суми за період з 21.07.2014 року по 01.01.2015 року, оскільки договір позики не містив строк виконання договору, в договорі не визначено розмір місячної сплати, а позивач звернувся з вимогою до відповідача про повернення коштів за договором позики 21 липня 2014 року, тому суд вважає що саме з цієї дати почала виникати прострочена заборгованість. Тому необхідно стягнути на користь позивача 3% річних у розмірі 590 грн. 15 коп. (44050х163х3:365:100=590,15) та інфляційні витрати у розмірі 6167 грн. (1,029х1,024х1,019,1,030х1,031=1,14, 1,14х44050-44050=6167). Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб. За договором поруки від 18.06.2013 року [PERSON] взяв на себе часткове зобовязання перед позивачем відповідати за зобовязання [PERSON] обмеженою сумою у розмірі 200 грн. Оскільки відповідач [PERSON] зобовязання за договором позики не виконав, підлягає стягненню з [PERSON] як поручителя заборгованість у розмірі 200 грн. Щодо стягнення суми заборгованості з [PERSON] суд вважає можливим відмовити, оскільки між [PERSON] та [PERSON] договір поруки не укладався. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. На підставі наведеного,

Outcome: partial