Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до [PERSON] з вказаним позовом. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 50 000,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.08.2014 року між позивачем та [PERSON] (страхувальник) укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АІ/1152486 (поліс) за умовами якого позивач взяв на себе обов'язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а страхувальник, в свою чергу, зобов'язався виконувати вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV. 16.08.2014 року о 21 годині 00 хвилин на автодорозі «Корсунка-Н.Лагеря» [PERSON], керуючи транспортним засобом ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER], не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Рено», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок чого транспортні засоби отримали пошкодження. Відповідно до постанови Новокаховського міського суду Херсонської області від 05.09.2014 року у справі №661/3807/14-п та постанови цього ж суду від 18.08.2014 року у справі №661/3811/14-п відповідача визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 КУпАП та піддано адміністративним стягненням у вигляді штрафів. Судами встановлено, що відповідач у момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження огляду на стан сп'яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України. Свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП відповідач визнав. Позивач також вказує, що починаючи з 16.08.2014 року відповідач у порядку, визначеному ст. 33 Закону України №1961-IV до страховика з письмовою заявою про настання страхового випадку не звертався. Позивачем потерпілому у ДТП [PERSON] було сплачено страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика в сумі 50 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3625 від 19.01.2015 року, а тому на підставі положень пп. 33.1.4. п. 33.1. ст. 33 та пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України №1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач просить стягнути зазначену суму відшкодованої потерпілому шкоди в порядку регресу. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що потерпілим було виконано всі передбачені законом умови для отримання страхового відшкодування, а саме повідомлено про ДТП, своєчасно надано заяву до страхової компанії про отримання страхового відшкодування, а тому таке відшкодування було виплачено. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Не заперечуючи факт керування відповідачем транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, зазначали, що відповідач не є власником транспортного засобу. При цьому керування позивачу передав сам власник. Тому відповідальність за завдану шкоду має нести власник автомобіля ВАЗ 2107, оскільки відповідач керував транспортним засобом без відповідної правової підстави. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.08.2014 року між позивачем та власником транспортного засобу ВАЗ 2107, номерний знак [NUMBER], [PERSON] укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підтверджується полісом №АІ/1152486. За умовами договору позивач взяв на себе обов'язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а страхувальник, в свою чергу, зобов'язався виконувати вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 16.08.2014 року о 21 годині 00 хвилин на автодорозі «Корсунка-Н.Лагеря» сталася дорожньо-транспортна пригода під час якої відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER], не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Рено», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок чого транспортні засоби отримали пошкодження. 19.01.2015 року позивачем потерпілому у ДТП [PERSON] було сплачено страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика в сумі 50 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3625 від 19.01.2015 року. Судом також встановлено, що починаючи з 16.08.2014 року відповідач у порядку, визначеному ст. 33 Закону України №1961-IV до страховика з письмовою заявою про настання страхового випадку не звертався. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За фактом дорожньо-транспортна пригода, що сталася 16.08.2014 року, відповідача, відповідно до постанови судді Новокаховського міського суду Херсонської області від 05.09.2014 року у справі №661/3807/14-п та постанови судді цього ж суду від 18.08.2014 року у справі №661/3811/14-п відповідача визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 КУпАП та піддано адміністративним стягненням у вигляді штрафів. Таким чином, факт скоєння відповідачем дорожньо-транспортної пригоди та його вина в цьому, а також факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння встановлено вищезазначеними постановами у справах про адміністративне правопорушення відносно відповідача та доказуванню не підлягає. Крім того, факт керування відповідачем транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння в судовому засіданні ним не заперечувався. Відповідно до підпункту 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України №1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема у випадку, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у випадку, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.4. п. 33.1. ст. 33 Закону №1961-IV. Підпункт 33.1.4. п. 33.1. ст. 33 Закону №1961-IV передбачає обов'язок водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Крім того, зазначається, що якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Оскільки відповідач, керуючи забезпеченим транспортним засобом, перебував у стані алкогольного сп'яніння, спричинив дорожньо-транспортну пригоду, що завдало шкоди третім особам, із заявою-повідомленням про ДТП до позивача не звертався, та враховуючи, що позивачем здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі, то позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд відхиляє доводи відповідача про необхідність покладення відповідальності за завдану шкоду на власника забезпеченого транспортного засобу у зв'язку з тим, що він керував транспортним засобом без відповідної правової підстави. Так, згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Стаття 1191 ЦК України встановлює, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Разом з тим, підпункт 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України №1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко встановлює, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов не до власника або особи, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а саме до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. При цьому норми ст. 1187 ЦК України є загальними, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми Закону України №1961-IV, оскільки вони є спеціальними нормами, що регулюють порядок здійснення регресних виплат саме страховику, що сплатив страхове відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Outcome: approved