Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування матеріальної шкоди в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 6079 грн., що складає вартість ремонтних робіт, щодо відновлення металевої огорожі по лінії лівої бокової межі земельної ділянки [ADDRESS] ; усунути перешкоди [PERSON] в користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS] , шляхом встановлення огорожі на суміжній межі між земельними ділянками [NUMBER] та [NUMBER] на відстані: від лінії цоколю будівлі літ. «Б» по лінії головного фасаду - 0.4 м., що відповідає розташуванню стовпчика між огорожами по лінії фасадної межі ділянок [NUMBER] та [NUMBER]; від лінії цоколю будівлі літ. «Б» по лінії дворового фасаду - 0.48м.; від лінії цоколю будівлі літ. «В» по лінії дворового фасаду - 0.53м; від лінії цоколю будівлі, що прибудована до будівлі літ. «В», по лінії дворового фасаду - 0.58м., що відповідає розташуванню наявного стовпчика огорожі, а також стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в загальному розмірі 36302 грн. 89 коп. В обґрунтування своїх вимог вказує, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . У фактичному користуванні у нього знаходиться земельна ділянка, площею 3700 кв. м. Суміжним землекористувачем по [ADDRESS] є [PERSON] . 13 листопада 2017 року на межі земельних ділянок [NUMBER] та [NUMBER] по [ADDRESS] позивачем було зафіксовано знищення суміжним землекористувачем без його дозволу та згоди паркану, який складався з чотирьох метрів сітки рабиці та металевого борту та перенесення вказаних матеріалів до свого двору на протилежну вулицю до будинку [ADDRESS]. Вказаними діями позивачу було завдано матеріальні збитки, які позивач просить стягнути з відповідачів, а саме вартість ремонтних робіт щодо відновлення вказаної частини металевої огорожі, яка становить 6079 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. В судове засідання 22.04.2019 року не з`явився. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, суд про причини неявки не повідомила. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Григорівської сільської ради Присиваської об`єднаної територіальної громади Чаплинського району Херсонської області в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази суд, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.09.2016 року індексний номер 67109335. Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, орієнтовною площею 0.25 га за адресою: [ADDRESS] . Згідно записів в погосподарській книги № 11 за 1991-1995 роки, та погосподарській книги № 3 за 1996-2000 роки право користування на земельну ділянку по [ADDRESS] належало [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] до 2000 року, земельною ділянкою користувався співмешканець померлої [PERSON] . Згідно записів погосподарської книги № 3 за 2001-2005 роки домогосподарство по [ADDRESS] не велось, так як [PERSON] вибув в інше домогосподарство, а земельна ділянка передана в користування згідно рішення виконкому Іванівської сільської ради та сесії Іванівської сільської ради від 29.11.2001 року №65 [PERSON] . Таким чином, суміжним користувачем земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] є [PERSON] та її чоловік [PERSON] 13 листопада 2017 року на межі земельних ділянок [NUMBER] та [NUMBER] по [ADDRESS] де був розташований паркан з чотирма метрами сітки рабиці та металевим бортом, зафіксовано знищення суміжним землекористувачем без дозволу та згоди [PERSON] паркану [PERSON] та перенесення матеріалів до свого двору по [ADDRESS] . З даного приводу між сторонами склалася конфліктна ситуація щодо належності вказаної огорожі. З висновку від 13.11.2017 року, складеного Чаплинським ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області встановлено відсутність ознак кримінального чи адміністративного правопорушення в даній події та рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. З вироку Чаплинського районного суду Херсонської області від 26.06.2018 року вбачається, що 13.11.2017 року мала місце конфліктна ситуація з приводу належності огорожі між земельними ділянка суміжних землекористувачів, яка складається з металевої сітки та залізного борту між [PERSON] та [PERSON] , в ході якої останній наніс [PERSON] тілесні ушкодження. З наданої позивачем квитанції та товарного чеку вбачається, що 2002 року ним було отримано в рахунок пайового майна причеп тракторний ПТС в кількості 1 шт. а 2016 року придбано борт залізний від причепа тракторного ПТС-4, розміром 4.5 м. на 2 м. та сітку рабицю, які ним було використано для встановлення огорожі на межі земельних ділянок, що належить йому та використовується відповідачами, як суміжними землекористувачами. Вказані обставини та документи підтверджують посилання позивача на належність йому металевої огорожі, яка була демонтована відповідачем по справі. Внаслідок дій [PERSON] , [PERSON] було завдано збитків. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №106 від 09.11.2018 року, вартість ремонтних робіт, щодо відновлення вказаної частини металевої огорожі по лінії лівої бокової межі земельної ділянки [ADDRESS] станом на листопада 2018 року складає 6079 грн. Відповідно ж до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем на спростування вказаних обставин не надано належних доказів, в тому числі відсутності його вини у спричиненій позивачу шкоді (збиткам). Отже, суд погоджується з доводами [PERSON] про доведеність розміру завданої йому шкоди та, що ця шкода була спричинена саме діями [PERSON] .. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини. Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом передбачає обов`язок саме відповідача довести відсутність його вини у заподіянні шкоди. Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом вказаних норм, способом відшкодування матеріальної шкоди, позивач вправі обрати стягнення на його користь вартості виконання ремонтних робіт, необхідних для усунення пошкоджень та відновлення стану його майна. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Як встановлено судом позивач, на підставі квитанції та товарного чеку 2002 року отримав в рахунок пайового майна причеп тракторний ПТС в кількості 1 шт. а 2016 року придбав борт залізний від причепа тракторного ПТС-4, розміром 4.5 м. на 2 м. та сітку рабицю, які ним було використано для встановлення огорожі на межі земельних ділянок домогосподарств [NUMBER] та [NUMBER] по [ADDRESS] . 13 листопада 2017 року вказана частина огорожі, яка складається з чотирьох метрів сітки рабиці та металевого борту, без згоди позивача та власника цього майна, була демонтована відповідачем по справі та перенесена до місця його проживання по [ADDRESS] . За вказаним фактом працівниками Чаплинського ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області проведено перевірку та за відсутності підстав для кримінального провадження чи адміністративної відповідальності, рекомендовано [PERSON] звернутися до суду для вирішення вказаного питання. Крім того, як встановлено судом, в ході демонтажу огорожі 13.11.2017 року між сторонами виникла конфліктна ситуація в ході якої [PERSON] спричинив [PERSON] тілесні ушкодження та вироком Чаплинського районного суду Херсонської області, [PERSON] був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. Як вбачається з матеріалів справи, вартість ремонтних робіт, щодо відновлення вказаної частини металевої огорожі по лінії лівої бокової межі земельної ділянки [ADDRESS] станом на листопада 2018 року складає 6079 грн. Таким чином, відповідно до вимог ст.1166 ЦК України, наявність шкоди полягає у втраті демонтованою відповідачем огорожі своїх властивостей. Протиправність дій відповідача, як заподіювача шкоди, полягає у діях відповідача по самовільному демонтажу огорожі та перенесенні її частин до свого домоволодіння, що порушило право власності позивача на своє майно. Вина відповідача в заподіянні матеріальної шкоди позивачу, крім іншого, підтверджено обставинами встановленими у вироку суду від 26.06.2018 року, зокрема щодо права та порядку володіння огорожею, висновком Чаплинського ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області за результатами розгляду матеріалів від 13.11.2017 року та наданими позивачем квитанціями, за якими він раніше придбав частини демонтованої огорожі. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована відповідачем, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в шкоді, завданій позивачу. Відповідачем не надано до суду доказів, які б спростували відсутність його вини у пошкодженні банерів. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України). Під час розгляду справи, судом було надано відповідачу можливість надати доказі щодо відсутності його вини у спричиненні шкоди позивачу, але відповідач не спростував докази, які були надані позивачем. Таким чином, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, тобто відповідача по справі у спричинені її позивачу. Дії відповідача знаходяться у причинному зв`язку зі шкодою, яка ним була заподіяна позивачу. Враховуючи наведене, вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] 6079 грн. на відшкодування вартості ремонтних робіт по відновленню частини металевої огорожі по лінії лівої бокової земельної ділянки [ADDRESS] є законними та обґрунтованими. Щодо позовних вимог про усунення перешкоди [PERSON] в користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS] , шляхом встановлення огорожі на суміжній межі між земельними ділянками [NUMBER] та [NUMBER] на відстані: від лінії цоколю будівлі літ. «Б» по лінії головного фасаду - 0.4 м., що відповідає розташуванню стовпчика між огорожами по лінії фасадної межі ділянок [NUMBER] та [NUMBER]; від лінії цоколю будівлі літ. «Б» по лінії дворового фасаду - 0.48м.; від лінії цоколю будівлі літ. «В» по лінії дворового фасаду - 0.53м; від лінії цоколю будівлі, що прибудована до будівлі літ. «В», по лінії дворового фасаду - 0.58м., що відповідає розташуванню наявного стовпчика огорожі, то в цій частині обраний позивачем спосіб захисту не відповідає ст. ст. 16, 1192 ЦК України, а тому суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову в цій частині. Так, матеріалами справи підтверджується, що в результаті пошкодження [PERSON] належної позивачу огорожі, останньому завдано збитків, та до стягнення з відповідача підлягає сума реальних збитків, завданих позивачу. Такими збитками є сума вартості ремонтних робіт, по відновленню частини металевої огорожі, в розмірі 6079 грн., що встановлено експертним дослідженням від 09.11.2018 року в ході проведення судової будівельно-технічної експертизи. З мотивувальної частини експертизи вбачається, що частина лівої бокової межі на відстані 24.6 м. від лінії фасадної межі є відкритою, тобто огорожа на ній відсутня. На частині лівої бокової межі, довжиною 6.8 м. наявні сліди розібраної металевої огорожі. Для відновлення вказаної частини металевої огорожі по лінії лівої бокової межі земельної ділянки [ADDRESS] необхідно виконати наступний обсяг робіт: земляна роботи ( копання ям) - 0.41 м3; укріплення стовпчиків щебенем - 0.41 м3; встановлення секційної огорожі з сітки «Рабиця» - 10.38м2. При цьому вимога позивача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS] , шляхом встановлення огорожі на суміжній межі між земельними ділянками [NUMBER] та [NUMBER] за умови стягнення завданих збитків, суперечить положенням ст. 16 та ст. 1192 ЦК України, щодо права позивача на обрання способу захисту порушеного права. Крім того із поданого позову вбачається, що між сторонами відсутній спір про встановлення меж земельних ділянок, порядку користування земельними ділянками, з огляду на що вимоги про встановлення огорожі на суміжній межі між земельними ділянками [NUMBER] та [NUMBER] на відстані: від лінії цоколю будівлі літ. «Б» по лінії головного фасаду - 0.4 м., що відповідає розташуванню стовпчика між огорожами по лінії фасадної межі ділянок [NUMBER] та [NUMBER]; від лінії цоколю будівлі літ. «Б» по лінії дворового фасаду - 0.48м.; від лінії цоколю будівлі літ. «В» по лінії дворового фасаду - 0.53м; від лінії цоколю будівлі, що прибудована до будівлі літ. «В», по лінії дворового фасаду - 0.58м., що відповідає розташуванню наявного стовпчика огорожі, не є предметом розгляду даної справи, сторони не давали пояснення з приводу даних вимог та позивачем не обґрунтовано у позовній заяві необхідність їх встановлення. Що стосується вимоги позивача про стягнення судових витрат, то суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як вбачається з квитанції №2335/з5 від 27.02.2018 року позивачем при звернення до суду було сплачено судовий збір за вимогу майнового та немайнового характеру в розмірі 704 грн. 80 коп. за кожну вимогу. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З матеріалів справи убачається, що 23 листопада 2017 року між позивачем [PERSON] та ПП «Юридичне Бюро «Астерія» в особі директора [PERSON] укладено договір про надання послуг представництва інтересів однієї сторони, що виступає проти іншої сторони в судах або інших судових органах, органах влади та підприємствах незалежно від форм власності і підпорядкованості. Отже, на час звернення до суду з позовом [PERSON] діяла як директор ПП «Юридичне Бюро «Астерія» на підставі довіреності, виданої 23 листопада 2017 року. Відповідно до інформації з Єдиного реєстру адвокатів України [PERSON] отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю 01 червня 2018 року, тобто в ході розгляду справи представник позивача отримала статус адвоката. Згідно пункту 11 частини 16-1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України у редакції Закону України № 1401-VIII від 02 червня 2016 року «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року. Отже, суд вважає, що позивач мав право на компенсацію витрат, пов`язаних з правничою допомогою, наданою до 01 червня 2018 року«Юридичне Бюро «Астерія» [PERSON] , оскільки виходячи з «Перехідних положень» Конституції України у редакції Закону України № 1401-VIII від 02 червня 2016 року до 01 січня 2019 року представляти інтереси сторін у судах першої інстанції можуть представники, які не мають статусу адвоката. При цьому після 01.06.2018 року компенсація витрат на правову допомогу здійснюється відповідно до ст. 137 ЦПК України. Враховуючи те, що при зверненні представника позивача [PERSON]. - [PERSON] із заявою про компенсацію витрат на правову допомогу, останньою було надано суду зміст виконаних робіт та відповідний розрахунок суми витрат на правову допомогу, який є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних представником робіт (наданих послуг), часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також на підтвердження здійснення позивачем розрахунку надано копію квитанції на загальну суму 20565.89грн., а відповідачем, в свою чергу, не спростовано розміру вказаної представником позивача суми витрат, суд вважає на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу. Разом з тим, вирішуючи розмір витрат, що підлягають стягненню на користь позивача, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України. Так, ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України вказує, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вказано вище, в ході розгляду справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги з приводу відшкодування вартості ремонтних робіт, щодо відновлення частини металевої огорожі в розмірі 6079 грн., тоді як щодо вимоги немайнового характеру, щодо усунення перешкод в користування земельною ділянкою, суд дійшов висновку про її необґрунтованість. З огляду на вказане, з урахуванням ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають поділу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача половини понесених ним судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial