Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

ПрАТ «СК Провідна» (далі Страхова компанія) у травні 2016 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення в порядку регресу шкоди завданої виплатою страхового відшкодування, вказавши, що 29.04.2015 року між ПрАТ «СК «Провідна» та [PERSON] було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу № АЕ/2606610, строком дії з 30.04.2015 року до 29.04.2016 року. Відповідно до умов Полісу, - забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Рено» д/н [NUMBER], ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду заподіяну майну 50000,00 грн., розмір франшизи 0,00 грн. 21.11.2015 року в м. Черкаси відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі забезпеченого транспортного засобу «Рено» д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Ауді» д/н 86994МА, під керуванням [PERSON] Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.12.2015 року [PERSON] був визнаний винним в скоєнні даної ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП. Страхова компанія виплатила потерпілому 7999,45 гривень страхового відшкодування за шкоду завдану майну внаслідок ДТП 21.11.2015 року. Оскільки постановою суду від 16.12.2015 року встановлено, що [PERSON] самовільно залишив місце ДТП, яка сталася з його вини, то на підставі абзацу «в» пп.38.1.1, п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про ОСЦПВ» Страхова компанія має право в порядку регресу вимагати від [PERSON] відшкодувати завдані збитки. 16.02.2016 року страхова компанія надіслала [PERSON] вимогу щодо добровільного повернення суми завданого збитку, проте вимога і досі невиконана. За таких обставин позивач просив суд стягнути з [PERSON] 7999,45 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. Представник позивача у судове засідання надав заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що дійсно 21.11.2015 року керував автомобілем «Рено» та потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, а саме допустив незначне зіткнення із автомобілем «Ауді» під керуванням [PERSON], який виїхав перед ним. Пошкоджень на автомобілі «Рено» майже не було лише подряпаний передній бампер, а на автомобілі «Ауді» було увігнуто задній бампер та не відкривалися ліві задні двері. Оскільки він поспішав в аптеку за ліками, то домовився із [PERSON] зустрітися наступного дня і добровільно вирішити питання відшкодування збитків. Він повірив [PERSON] та поїхав у своїх справах, залишивши місце ДТП. Про те, що [PERSON] викликав працівників поліції він дізнався лише згодом. ДТП сталося в суботу, а в понеділок він разом з [PERSON] приїхав в Черкаське відділення СК «Провідна» де працівник страхової компанії [PERSON] звернув увагу, що пошкодження на автомобілі «Ауді» старі та не могли виникнути 21.11.2015 року. [PERSON] підтвердив, що його машина до 21.11.2015 року вже двічі потрапляла в ДТП. [PERSON] запевнив його, що [PERSON] буде відмовлено у виплаті страхового відшкодування та всі відповідні документи він відправить до головного офісу страхової компанії в Києві. Про те, що страхова компанія має до нього якісь претензії дізнався вже в суді. Постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.12.2015 року він не оскаржував та призначений судом штраф сплатив. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, вважав, що позивачем не доведено правильність розрахунку матеріального збитку завданого [PERSON], не враховано, що автомобіль «Ауді» неодноразово до 21.11.2015 року потрапляв в ДТП, а отже наявні на ньому пошкодження виникли не лише внаслідок ДТП за участі [PERSON]. Локалізація та характер пошкоджень на автомобілях «Ауді» та «Рено» свідчать про те, що вони не могли виникнути при ДТП 21.11.2015 року. В той же час оскільки [PERSON] після ДТП повністю відновив свій автомобіль то проведення авто-технічного дослідження представник позивача вважав недоцільним. Також, на думку представника позивача, страхова компанія дізнавшись, що [PERSON] притягнуто до відповідальності за ст. 122-4 КУпАП та розуміючи можливість подання регресного позову, сплатила [PERSON] страхове відшкодування за збитки, яких насправді не було. Суд вислухавши пояснення відповідача та його представника, оголосивши заяву представника позивача, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків є завдання майнової (матеріальної) шкоди. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.12.2015 року (а.с. 7) встановлено, що 21.11.2015 року о 22.20 годині [PERSON] в м. Черкаси по вул. Шевченка керував автомобілем [NUMBER], не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався із керуванням та скоїв зіткнення з автомобілем Audi реєстраційний номер 86994МА, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Судом визнано [PERSON] винним у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу. Постанова суду від 16.12.2015 року набрала законної сили. Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, - вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Між [PERSON] та ПрАТ «СК «Провідна» було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності, що підтверджується страховим полісом № АЕ/2606610 від 29.04.2015 року (а.с. 4). Забезпечений транспортний засіб автомобіль [NUMBER]. Термін дії страхового полісу з 30.04.2015 року до 29.04.2016 року включно, тобто на момент на момент скоєння ДТП цивільно-правова від повільність [PERSON] була застрахована позивачем. Страхова сума за шкоду завдану майну потерпілого встановлена у 50000 гривень, франшиза відсутня. Власник пошкодженого в результаті ДТП автомобіля «Ауді» д.н.з 86994МА [PERSON] 23.11.2015 року звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 8). Актом первинного огляду транспортного засобу № [NUMBER] від 23.11.2015 року (а.с. 9) зафіксовано отримані автомобілем «Ауді» пошкодження, на підставі якого складено ремонтну калькуляцію № [NUMBER] від 11.01.2016 року (а.с. 10, 11) та проведено розрахунок суми матеріального збитку (а.с. 12). 12.01.2016 року Страховою компанією затверджено Страховий акт № [NUMBER] (а.с. 13), відповідно до якого розмір страхового відшкодування [PERSON] за шкоду завдану майну потерпілого у ДТП 21.11.2015 року встановлено в сумі 7999,45 грн. Відповідно до платіжного доручення № 0001062 від 13.01.2016 року та відомості №ВПТ-000135 від 12.01.2016 року (а.с. 14) [PERSON] було сплачено ПрАТ «СК «Провідна» страхове відшкодування в сумі 7999,45 грн. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердив факт ДТП 21.11.2015 року. Винним у ДТП вважав [PERSON]. Не заперечував, що автомобіль «Ауді» до 21.11.2015 року потрапляв в ДТП, однак після кожної такої пригоди він повністю відновлював свій автомобіль. Наполягав, що всі зафіксовані при огляді 23.11.2015 року пошкодження на його автомобілі «Ауді» виникли саме внаслідок ДТП 21.11.2015 року та зіткнення із автомобілем «Рено». Кошти в сумі 7999,45 гривень отримав від страхової компанії в повному обсязі та вже відремонтував свій автомобіль. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що він працює на посаді начальника центру клієнтського сервісу Черкаської філії ПрАТ «СК «Провідна». У листопаді 2015 року до нього звернувся страхувальник [PERSON] та власник автомобіля «Рено» [PERSON] з приводу ДТП 21.11.2015 року. Він оглянув автомобілі «Ауді» та «Рено» і склав [PERSON] в якому вказав наявні на автомобілі «Ауді» пошкодження. В подальшому зібрані документи направив в головний офіс в Київ. Під час огляду автомобілів робив фотознімки, пошкодженими були обидва автомобілі. Рішення про виплату страхового відшкодування приймав не він. Оскільки він не є експертом, то не уповноважений робити висновки про те, чи могли пошкодження на автомобілі «Ауді» виникнути при зіткненні з автомобілем «Рено» за обставин вказаних їх водіями. Частиною 1 ст. 1191 ЦПК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до підпункту «в» пункту 38.1.1 статті 38.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Оскільки факт самовільного залишення [PERSON] місця дорожньо-транспортної пригоди підтверджено постановою суду від 16.12.2015 року, яка набрала законної сили, страхова компанія має право на стягнення з [PERSON] в порядку регресу збитків завданих виплатою страхового відшкодування. Щодо заперечень проти позову [PERSON] та його представника то суд вважає, що вони не доведені належними доказами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, - кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи [PERSON] та його представник не надали суду доказів, того, що отримані пошкодження автомобілем «Ауді» вказані в [PERSON] огляду 23.11.2015 року було отримано не в результаті ДТП, яке мало місце 21.11.2015 року, а раніше. [PERSON], допитаний в судовому засідання в якості свідка та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, наполягав на тому, що після кожної ДТП, яка зазначена в довідках про ДТП від 31.10.2008 року, 14.01.2009 року та 08.09.2011 року (а.с. 60-62) він повністю відновлював свій автомобіль, і що пошкодження зазначені в акті огляду транспортного засобу від 23.11.2015 року було отримано саме в результаті ДТП що сталось 21.11.2015 року. Самих лише фотознімків пошкоджень наявних на автомобілях «Рено» та «Ауді» (а.с. 46-59) не достатньо для підтвердження заперечень відповідача. Клопотань про призначення у справі авто-технічної чи трасологічної експертизи ні [PERSON] ні його представник не заявляли. Заперечення відповідача проти розрахунку суми страхового відшкодування також є припущеннями і нічим не доведені. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «Провідна» в порядку регресу необхідно стягнути суму виплаченого [PERSON] відшкодування в розмірі 7999 гривень 45 копійок. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 1378 гривень (а.с.2). На підставі ст. ст. 11, 22, 1191 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved