Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивач Херсонський державний університет звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить: розірвати достроково Угоду № 26-К про надання цільового пільгового кредиту для здобуття вищої освіти від 24 січня 2005 року між Херсонським державним університетом та [PERSON], стягнути з відповідача на користь державного університету залишок кредиту, наданого згідно Угоди № 26-К від 24 січня 2005 року у розмірі 4707,11 грн., відсотки за користування ним - 3,00 грн., пеню - 6,79 грн. та інфляцію - 4,80 грн. загальною сумою 4721,70 грн. та судові витрати в розмірі 243, 60 грн.. 24 січня 2005 року між позивачем Херсонським державним університетом та відповідачем [PERSON] було укладено угоду № 26-к про надання цільового державного кредиту для здобуття вищої освіти в розмірі 7512 грн.. За рахунок коштів державного бюджету було забезпечено навчання за денною формою, освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр» та напрямом підготовки «Соціальна робота». Відповідач взяті на себе зобов»язання по Угоді не виконав. На неодноразові звернення позивача до відповідача про повернення коштів, відповідач ухиляється від виконання взятого на себе зобов»язання та не має наміру повертати кошти. Станом на 01.05.2014 року сума боргу за кредитом складає 4721,70 грн.. Оскільки відповідач не повернув кошти, позивач просить стягнути їх у судовому порядку в розмірі 4721,70 грн.. Представник позивача Бурлакова К.Ю. в судове засідання не з»явилась, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та зазначила, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з»явився, причину неявки суду не повідомив. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши та перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. 24 січня 2005 року між позивачем Херсонським державним університетом та відповідачем [PERSON] було укладено угоду № 26-к про надання цільового державного кредиту для здобуття вищої освіти в розмірі 7512 грн.. За рахунок коштів державного бюджету було забезпечено навчання за денною формою, освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр» та напрямом підготовки «Соціальна робота». Відповідач взяті на себе зобов»язання по Угоді не виконав. На неодноразові звернення позивача до відповідача про повернення коштів, відповідач ухиляється від виконання взятого на себе зобов»язання та не має наміру повертати кошти. Станом на 01.05.2014 року сума боргу за кредитом складає 4721,70 грн.. Оскільки відповідач не повернув кошти, просить стягнути їх у судовому порядку згідно Угоди № 26-К від 24 січня 2005 року у розмірі 4707,11грн., відсотки за користування ним - 3,00 грн., пеню - 6,79 грн. та інфляцію - 4,80 грн. на загальною сумою 4721,70 грн.. Відповідно до ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону України. Згідно ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. А також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, суд дійшов висновку, що відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, якою передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved