Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

позивач Управління праці та соціального захисту населення виконкому Довгинцівської районної в місті ради (далі УПСЗН) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача житлову субсидію на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.05.2018 по 31.01.2019, з 01.10.2019 по 31.01.2020 та з 01.02.2019 по 30.09.2019 в сумі 18\~677,43 грн., посилаючись на зазначення відповідачем недостовірної інформації при призначення субсидії. В обґрунтування позову зазначено, що на обліку в управлінні перебував [PERSON] як отримувач субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. На підставі проведеної перевірки було виявлено, що відповідач заповнюючи декларацію про доходи та майновий стан, не повідомив про наявність у власності транспортного засобу, що підлягає державній реєстрації, з дати випуску якого минуло менше п`яти років, що призвело до надмірно зарахованих коштів в сумі 21\~077,43 грн. В добровільному порядку [PERSON] повернуто 2\~000,00 грн., однак решту суми не повернуто, тому з метою захисту державних інтересів позивач просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 27 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 12 березня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. До суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні вимог наполягає з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову визнав. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] 14 вересня 2018 року звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Довгинцівської районної в місті ради із заявою про призначення житлової субсидії, заповнивши декларацію про доходи та витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії (а.с. 23,24 копії заяви, декларації). Відповідно до абзацу четвертого пункту 119 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848, за рішенням структурного підрозділу з питань соціального захисту населення надання раніше призначеної житлової субсидії припиняється, у тому числі за поданням управителів, об`єднань, виконавців комунальних послуг у разі, коли: у заяві та/або декларації громадянин зазначив недостовірні дані, що вплинуло на встановлення права на житлову субсидію або визначення її розміру на суму, яка перевищує 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день призначення житлової субсидії. У випадках, зазначених в абзацах четвертому сьомому пункту 119 цього Положення, на вимогу структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, який призначив житлову субсидію, сума надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії повертається громадянином, а сума житлової субсидії, яка надавалася не у грошовій формі, повертається управителем, об`єднанням, виконавцем комунальних послуг шляхом зняття відповідних сум з особових рахунків отримувачів субсидії. У разі призначення житлової субсидії громадянину на наступний період структурний підрозділ з питань соціального захисту населення може утримувати суму надміру виплаченої житлової субсидії під час виплати щомісячних сум субсидій шляхом їх зменшення не більш як 20 відсотків (абзац 1 пункту 125 Положення). Так, відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Причіп - транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортних засобів належать також напівпричепи і причепи-розпуски. В розділі IV декларації «Відомості про транспортні засоби, які зареєстровані в установленому порядку і з дати випуску минуло менше ніж 5 років (крім мопеда), що перебувають у власності або володінні осіб, які входять до складу домогосподарства, а також членів сім`ї осіб зі складу домогосподарства, незалежно від реєстрації їх проживання (фактичного місця проживання)», відповідачем зазначено про відсутність транспортних засобів. Разом з тим, відповідно до інформації Регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області, що міститься в матеріалах справи та не спростована відповідачем, 18.04.2018 за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб причіп марки ПГМФ 8904-02 номерний знак [NUMBER] 2017 року випуску, вартість якого становила 10\~000,00 грн. (а.с. 11). Таким чином судом встановлено, що при зверненні відповідача до позивача з заявою про призначення субсидій він правомірно не зазначив у Декларації про доходи і витрати осіб, які звернулись за призначенням житлової субсидії, належний йому на праві власності транспортний засіб, оскільки на час звернення (14.09.2018) минуло менше п`яти років з дати випуску вказаного транспортного засобу (2017). Рішенням УПСЗН\~сума надмірно\~сплаченої відповідачу\~субсидії за періоди з 01.05.2018 по 31.01.2019, 01.10.2019 по 31.01.2020 та з 01.02.2019 по 30.09.2019, встановлена в розмірі 21 077,43 грн. (а.с. 5-7 - копії повідомлень, розрахунку). Згідно тексту позову, відповідачем повернуто добровільно 2\~000,00 грн. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Статтею 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Вказана стаття містить загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд в постанові від 5 березня 2018 року у справі № 541/1153/17. Оскільки відповідач надав недостовірні відомості щодо відсутності на праві власності у нього транспортного засобу, який зареєстрований в установленому порядку і з дати випуску минуло менше ніж 5 років, про що він не міг не знати, внаслідок чого незаконно отримав субсидію, яка відповідно до вимог закону підлягає поверненню, суд дійшов висновку про задоволення позову. Доказів на спростування зазначеного відповідачем не надано. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно частин першої, четвертої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У зв`язку з викладеним, враховуючи наявність в матеріалах справи заяви відповідача про визнання позову, яка не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2\~270,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с. 31,32), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved