Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач ТОВ «НЕО СОЛАР» через свого представника у грудні 2019 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та як законний представник малолітнього [PERSON] , в якій з урахуванням уточнення просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] та виселити їх із вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення. У підтвердження своїх вимог позивач ТОВ «НЕО СОЛАР» зазначив, що 08 травня 2008 року між ВАТ «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 1405, за умовами якого позичальнику було надано кредит у сумі 131 090,00 доларів США для придбання нерухомого майна: квартири [ADDRESS] . З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 1405, предметом забезпечення за яким є квартира [ADDRESS] . 27 лютого 2019 року між ПАТ «ФІДОБАНК» та позивачем ТОВ «НЕО СОЛАР» були укладені договір про відступлення права вимоги за Кредитним договором від 08 травня 2008 року № 1405 та договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки №1405. Станом на момент відступлення прав вимоги за Кредитним договором та Іпотечним договором заборгованість [PERSON] за Кредитним договором становила 4 719 254,35 грн. З урахуванням зазначеного та у зв`язку з грубим порушенням позичальником умов Кредитного договору позивач в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами Іпотечного договору. 28 серпня 2019 року позивач набув право власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Підставою для звернення до суду із зазначеним позовом є порушення [PERSON] права на приватну власність TOB «НЕО СОЛАР», а саме володіння, користування та розпорядження спірною квартирою, яка належить ТОВ «НЕО СОЛАР» на праві власності. Позивач вважає, що реєстрація осіб у квартирі [ADDRESS] , порушує умови цивільного законодавства України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав позивача. Позивач намагався неодноразово потрапити до своєї квартири для огляду стану приміщення та майна, а також для зняття показів лічильника, проте відповідач не надала йому доступу. За вказаним позовом ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17.12.2019 відкрито провадження по справі. 23 червня 2020 року відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «НЕО СОЛАР», в якому з урахуванням зміни предмету позову просила скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48433630 від 29.08.2019 року, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенком Ігорем Миколайовичем, про державну реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «НЕО СОЛАР», код ЄДРПОУ 42004057, права власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1903054880000, номер запису про право власності 32998376, та припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕО СОЛАР», код ЄДРПОУ 42004057, на квартиру [ADDRESS] , номер запису про право власності 32998376, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу): 48433630 від 29.08.2019 року. Свої зустрічні позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що лише 09 червня 2020 року вона дізналася, що право власності на її квартиру 28 серпня 2019 року було зареєстровано Державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенком І.М. за TOB «НЕО СОЛАР» на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Вона вважає, що при здійсненні державної реєстрації переходу права власності на квартиру було порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки кредит є споживчим, квартира використовується як місце постійного проживання, а загальна її площа не перевищує 140 кв.м., а тому примусове відчуження квартири без згоди іпотекодавця було незаконним. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06.08.2020 зустрічну позовну заяву [PERSON] до ТОВ «НЕО СОЛАР» прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. У судовому засіданні представник ТОВ «НЕО СОЛАР» первісний позов з урахуванням уточнення підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити. У судовому засіданні представник [PERSON] у задоволенні первісного позову просила відмовити, а зустрічний позов просила задовольнити. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що зустрічний позов необхідно задовольнити, а у задоволенні первісного позову - відмовити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 08 травня 2008 року між ВАТ «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 1405, за умовами якого позичальнику було надано кредит у сумі 131 090,00 доларів США для придбання нерухомого майна: квартири [ADDRESS] . З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 1405, посвідчений 12.05.2008, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карташевою Н.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 2000, на повний розмір зобов`язань позичальника за кредитним договором. Предметом забезпечення за Договором іпотеки відповідно до пп. 1.2. Договору іпотеки є квартира [ADDRESS] , загальна площа якої 50,7 кв.м. 27 лютого 2019 року між ПАТ «ФІДОБАНК» та ТОВ «НЕО СОЛАР» були укладені Договір про відступлення права вимоги за Кредитним договором від 08 травня 2008 року № 1405, що був укладений між ВАТ «СЕБ Банк» та [PERSON] та договір про відступлення права вимоги (зареєстрований в реєстрі за № 113) за Договором іпотеки №1405, укладеним між ВАТ «СЕБ Банк» та [PERSON] 12.05.2008 та зареєстрованим в реєстрі за № 2000. Пунктом 2.5. Договору іпотеки передбачено, що сторони домовилися, що у разі прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку таке стягнення буде здійснено у порядку, зазначеному у повідомленні іпотекодержателя, яке може передбачати, що задоволення вимог іпотекодержателя відбувається: шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки - в цьому випадку цей Договір вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього Договору, який в цьому випадку є правовстановлювальним документом. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. [PERSON] не виконувала належним чином свої зобов`язання за Кредитним договором, у зв`язку з чим ТОВ «НЕО СОЛАР» 24 липня 2019 року направив на її адресу повідомлення-вимогу про повернення повної суми заборгованості. Вказану вимогу [PERSON] отримала 26 липня 2019 року. Проте на підставі неповернення повної суми боргу іпотекодержатель вирішив звернути стягнення на квартиру шляхом переходу до нього права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку. 29 серпня 2019 року державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко І.М. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48433630, про державну реєстрацію за ТОВ «НЕО СОЛАР», код ЄДРПОУ 42004057, права власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1903054880000, номер запису про право власності 32998376, на підставі застереження, що міститься в Договорі іпотеки відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Положеннями ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. З огляду на викладене, суд вважає, що квартира № 10 загальною площею 50,7 кв.м., що розташована в будинку [ADDRESS] , яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ «НЕО СОЛАР» як забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору від 08 травня 2008 року, укладеного в іноземній валюті. Отже, на думку суду, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «НЕО СОЛАР». Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» з урахуванням іпотечного застереження в договорі міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а та від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18. Враховуючи вищенаведене та те, що у державного реєстратора були відсутні підстави для реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «НЕО СОЛАР», суд вважає правильним зустрічний позов задовольнити та скасувати рішення від 29.08.2019 про державну реєстрацію за ТОВ «НЕО СОЛАР» права власності на квартиру [ADDRESS] та припинити право власності ТОВ «НЕО СОЛАР». З урахування вказаних вище висновків у задоволенні первісного позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 137 ЦПК України суд вважає правильним стягнути з ТОВ «НЕО СОЛАР» на користь [PERSON] понесені та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 034,38 грн. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає правильним стягнути з ТОВ «НЕО СОЛАР» на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного та ст. 1, 3, 33, 35-37 Закону України «Про іпотеку», ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,

Outcome: approved