Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач у січні 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що відповідач, відповідно до укладеного між ПАТ «Ідея Банк» 21 квітня 2015 року кредитного договору № L01.188.35660 отримала кредит в розмірі 15931 грн. 00 к. зі сплатою 15 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни передбачені встановленим Кредитним графіком щомісячних платежів. Станом на 17.11.2016 року відповідач не повернув Банку отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію на загальну суму 16050 грн. 51 к. 17.11.2016 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу № 17/11-1 згідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Також 28.02.2017 року між ТОВ «Факторингова Компанія «Рантьє» та ТОВ «ФК «СЕРЕТ», яке змінило найменування на ТОВ «Нью Файненс Сервіс» укладено договір факторингу № 28/02-1 згідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги за кредитним договором № L01.188.35660 від 21.04.2015 року. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, в зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 9860 грн. 51 к. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 9860 грн. 51 к. та судовий збір. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26.01.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідачу був встановлений п'ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідач відзив не подав. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження сторони в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, 24 квітня 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № L01.188.35660 на поточні потреби. Позивачем було надано кредитні кошти на загальну суму 15931 грн. 00 к. Процентна ставка за вказаним договором встановлена у розмірі 15 % річних та є фіксованою. Строк кредитування - 95 місяців. (а.с. 6-9) Крім того, 17 листопада 2016 року між ТОВ «ФК Рантьє» ТА пат «Ідея Банк» було укладено договір факторингу № 17/11-1, відповідно до якого останній отримав право вимоги до [PERSON] (а.с. 38-43) Далі, 28 лютого 2017 року між ТОВ «ФК»СЕРЕТ» та ТОВ «ФК «Рантье» укладено договір факторингу № 28/02-1, відповідно до якого останній отримав право вимоги до [PERSON](а.с. 19-24) Позивач звертався до відповідача з вимогою здійснити повне погашення заборгованості за Кредитним договором, а саме заборгованості за кредитним договором № L01.188.35660. (а.с. 34) Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу). Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору станом на 19.12.2017 року у відповідача виникла заборгованість по договору у розмірі 9860 грн. 51 к., яка включає: заборгованість по кредиту в сумі 9860 грн. 51 к. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, [PERSON] порушила умови договору № L01.188.35660 від 21.04.2015 року, а тому з неї слід стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 9860,51 грн. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1600 грн. 00 к. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved