Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Крецул Лариса Миколаївна звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому з урахуванням наданих уточнень просить визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6324283500:04:001:0250, в розмірі 3,83 га, розташованої на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. Вобґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначила, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] , який на момент смерті був зареєстрований разом з дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка, розміром 3,83 га, кадастровий номер 6324283500:04:001:0250, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі Державного акту серії ХР № 142623 від 20 червня 2003 року, виданого на підставі розпорядження голови Нововодолазької райдержадміністрації від 09 червня 2003 року № 198. Як відмітив представник позивача, [PERSON] спадщину прийняла фактично, але звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого чоловіка, а саме земельну ділянку, остання отримала відмову, оскільки не має можливості надати оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно, а саме Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 3,83 га, яка розташована на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. Вищевказаний державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР №142623 від 20 червня 2003 року, виданий на підставі розпорядження голови Нововодолазької райдержадміністрації від 09 червня 2003 року № 198, за невідомих позивачу обставин було втрачено. У зв`язку з неможливістю позивача отримати дублікат втраченого Державного акту та відповідно отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку через органи нотаріату, вона вимушена звернутися з даним позовом до суду для захисту свої прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2017 року головуючим суддею визначено суддю Пархоменко І.О. Строк відрядження судді Пархоменко І .О. закінчився 06.08.2018 року, цивільна справа по суті не розглянута. Згідно розпорядження керівника апарату суду від 17.09.2018 року за № 815 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2018 року, справу передано до розгляду судді Трояновській Т.М. Ухвалою від 17 вересня 2018 року зазначена цивільна справа була прийнята до провадження суддею Трояновською Т.М., визначено, що справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження. 06 грудня 2018 року від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, що була зареєстрована за вхідним № 6269/18 - вх, відповідно до якої адвокат просила визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6324283500:04:001:0250, в розмірі 3,83 га, розташованої на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. Ухвалою від 06 лютого 2019 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України,через канцелярію суду представник позивача - адвокат Крецул Л. М. надала заяву, зареєстровану за вхідним № 4340/19 - вх. від 19.06.2019 року, в якій просила суд задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі, слухання справи провести за її відсутності та відсутності позивача (а. с. 155). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання також не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення судових повісток (а. с. 83, 85, 99, 101, 110, 112, 113, 115, 116, 117, 140, 141, 149). В порушення приписів частини 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України про причини неявки суд не повідомляли. Раніше, а саме 25.09.2017 року, надали спільну заяву, посвідчену 04 серпня 2016 року секретарем Охоченськї сільської ради Нововодолазького району Харківської області Татарчук О. В. та зареєстрованої в реєстрі за № 50 та 51, відповідно до якої зазначили, що відмовляються від спадщини, а саме від земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6324283500:04:001:0250, яка належала їх батьку - [PERSON] , який помер [INFO] та не заперечують проти позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на нею, також просили розгляд справи здійснювати за їх відсутності (а. с. 49). Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача свідчать її відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи уточненої позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Із матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] у віці 61 років у селі Охоче Нововодолазького району Харківської області помер [PERSON] , про що Охоченською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 03 березня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 6 та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а. с. 8). Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). При цьому, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). З Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 50701337, сформованої 27.01.2018 року о 12 годині 47 хвилин та наданої державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М. листом від 27.01.2018 року № 39/01-16 вбачається, що [PERSON] за життя заповітів не складав, а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом (а. с. 60). Згідно частини 1 статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 Цивільного кодексу України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON] , як між чоловіком та жінкою, підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 15 квітня 1989 року Охоченською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний запис за № 8, в якому зазначено, що [PERSON] та [PERSON] 15 квітня 1989 року уклали шлюб. Після укладення шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 7). Судом також встановлено, що окрім позивача спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його діти: [PERSON] та [PERSON] . Так, відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 28 березня 1984 року Нововодолазьким районним відділом ЗАГС Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено відповідний запис за № 78, батьками останньої є - [PERSON] та померлий [PERSON] (а. с. 12). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 21 травня 1981 року Нововодолазьким районним відділом ЗАГС Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено відповідний запис за № 68, батьками останнього є - [PERSON] та померлий [PERSON] (а. с. 12). Як вбачається з матеріалів справи, до складу спадкового майна, на яке [PERSON] за життя мав право приватної власності входить земельна ділянка площею 3,83 га, кадастровий номер 6324283500:04:001:0250, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі Державного акту серії ХР № 142623 від 20 червня 2003 року, виданого на підставі розпорядження голови Нововодолазької райдержадміністрації від 09 червня 2003 року № 198 (а. с. 10). Згідно частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як встановлено в ході судового розгляду справи, позивач - [PERSON] на час відкриття спадщини була зареєстрована та проживала разом зі спадкодавцем - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 26.07.2016 року № 432 (а. с. 11). Отже на протязі строку для прийняття спадщини, встановленого положеннями статті 1270 Цивільного кодексу України, позивач [PERSON] не відмовилась від спадщини. Разом з тим, як вбачається з вищевказаної довідки зі спадкодавцем - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , також проживала та була зареєстрована його донька - [PERSON] , 1980 року народження (а. с. 11), яка в установлений законом строк не подала до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини, а отже є такою, що фактично прийняла спадщину після смерті свого батька - [PERSON] . При цьому, суд не приймає до уваги заяву [PERSON] , посвідчену 15 липня 2016 року секретарем Охоченськї сільської ради Нововодолазького району Харківської області Татарчук О. В. та зареєстрованої в реєстрі за № 42, про відмову від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки вказана заява подана [PERSON] лише до суду та за межами строків, передбачених статтею 1270 Цивільного кодексу України, для подання відповідних заяв. Інший спадкоємець першої черги - відповідач по справі - [PERSON] спадщину не прийняв, оскільки на день смерті спадкодавця був зареєстрований за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] . Крім того, відповідачем [PERSON] відповідно до заяви, посвідченої 15 липня 2016 року секретарем Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області та зареєстрованої в реєстрі за № 43, повідомлено про те, що він спадщину після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , не прийняв та на неї не претендує, не заперечує проти видачі свідоцтва іншим спадкоємцям (а. с. 18). Згідно Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 50675851, сформованої 25.01.2018 року о 13 годині 23 хвилин та наданої державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М. листом від 27.01.2018 року за № 39/01-16 вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (зворотній бік а. с. 60). Таким чином, судом встановлено, що окрім позивача [PERSON] спадкоємцем, яка фактично прийняла спадщину, є донька спадкодавця - [PERSON] , оскільки частиною 3 статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у встановлений законом строк спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини, але на час її відкриття постійно проживав разом із спадкодавцем, то вважається, що спадкоємець прийняв спадщину. Як вбачається із матеріалів справи завідувачем Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М. 23 вересня 2016 року була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме - у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,83 га, яка розташована на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області та належала [PERSON] , що помер [INFO] , у зв`язку з неможливістю спадкодавцем надати оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно: а саме Державного акту на право власності на земельну ділянку та Витяг з державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витяг з поземельної книги (а. с. 9). Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що в силу статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1217, 1218 Цивільного кодексу України). Згідно статті 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкоємця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Приписами частини 1 статті 1225 Цивільного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положеннями статті 80 Земельного кодексу України закріплено право громадян мати у приватній власності земельні ділянки. Пунктом «г» частини 1 статті 81 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно пункту 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, за відсутності у спадкоємця необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину, дане питання вирішується у судовому порядку. Із матеріалів справи судом встановлено, що померлому [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР №142623, виданого 20 червня 2003 року Нововодолазькою районною державною адміністрацією Харківської області на підставі розпорядження голови Нововодолазької районної держаної адміністрації Харківської області від 09 червня 2003 року № 198, на праві приватної власності належала земельна ділянка загальною площею 3,83га, яка розташована на території Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області,цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6324283500:04:001:0250 (а. с. 10). Проте, оригінал вищевказаного Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР № 142623 на ім`я [PERSON] було втрачено, про що у газеті «Водолазький кур`єр» від 05 листопада 2016 року № 45 (1240) розмішене відповідне оголошення (а. с. 108). Згідно листа Відділу Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області від 09.11.2018 року № О-150/0-0.23,26-149/147-18 встановлено, що за громадянином [PERSON] зареєстроване право власності на земельну ділянку, яка розташована на території Охоченської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки (рілля) 6324283500:04:001:0250, площею 3,83 га відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХР № 142623, виданого на підставі розпорядження голови Нововодолазької районної державної адміністрації за № 198 від 09 червня 2003 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 912 від 20 червня 2003 року на ім`я [PERSON] . Також повідомлено, що з 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку вже не видаються, всі незаповнені бланки в районних відділах вилучено, а отже, заповнити та видати дублікат державного акта неможливо (а. с. 107). З цього приводу слід зазначити, що можливість видачі дублікатів державних актів або внесення у них виправлень визначалася розділом 5 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему від 04.05.1999 року № 43, яка втратила чинність 23.08.2013 року на підставі наказу Мінагрополітики від 03.07.2013 року № 404. З набранням чинності змін до Земельного кодексу та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 01.01.2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Враховуючи відсутність у позивача оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю, яка входить до складу спадщини, та відсутність можливості отримати дублікату зазначеного державного акту через певні зміни у законодавстві, [PERSON] позбавлена можливості оформити спадкове право на земельну ділянку в нотаріальному порядку. Відповідно до частини 3 статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Приймаючи до уваги, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема, відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, що унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку суд вважає, що уточнені вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та, відповідно, є такими, що підлягають до задоволення. Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених ним і документально підтверджених судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved