Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивач у березні 2014 року звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку та професійного захворювання. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він працював у відповідача. МСЄК від 18 травня 2006 року йому первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності за виробничою травмою, яку він отримав у результаті нещасного випадку 12 вересня 2005 року, у подальшому МСЄК від 14 листопада 2013 року йому вперше встановлено 15% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням - хронічне обструктивне захворювання легенів, а всього 40% втрати професійної працездатності. Позивач вважає, що травмою, отриманою на виробництві та виробничим захворюванням йому завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що він змушений регулярно звертатись за медичною допомогою до лікувальних установ, почуває себе немічним, не в змозі виконувати домашню роботу, та займатися іншим видами трудової діяльності. Все це порушило нормальні життєві стосунки, він прикладає зусиль для організації свого життя. Просить стягнути на її користь з відповідача моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 40000грн. У судовому засіданні позивач. підтримав свої позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, оскільки позивачем пропущені строки давності звернення до суду та відсутні докази вини підприємства у заподіянні йому моральної шкоди. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив слідуючи фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно копії трудової книжки позивача, він працював у відповідача (а.с. 12-14) МСЄК від 18 травня 2006 року йому первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності за виробничою травмою, яку він отримав у результаті нещасного випадку 12 вересня 2005 року, у подальшому МСЄК від 14 листопада 2013 року йому вперше встановлено 15% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням - хронічне обструктивне захворювання легенів, а всього 40% втрати професійної працездатності. (а.с. 8, 9, 15); Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла при наявності її вини. Відповідно із ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичній болі та стражданнях, які фізична особа отримала внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, що дає підстави суду вважати про заподіяння позивачеві моральної шкоди. Відповідно до ст. 237-1 КЗОТ України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди проводиться у випадку, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків та потребують від нього додаткових старань для організації свого життя. Таким чином, судом безперечно встановлено, що внаслідок професійного захворювання та виробничої травми, отриманих у результаті шкідливих та небезпечних умов виробництва з боку відповідача, [PERSON] заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, що порушило його нормальні життєві стосунки, які потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя - необхідністю звернення до лікарів, неможливість отримати високооплачувану роботу та таке інше. Конституційний Суд України своїм рішенням № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року по справі № 1-32/2008 визначив, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу 1 Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-X1V. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗПП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу ( роботодавця). Вирішуючи питання про розмір відшкодування на користь позивача, суд враховує ступінь втрати позивачем професійної працездатності, конкретні обставини справи, стан здоров'я позивача, та з урахування усіх обставин, виходячи із принципу розумності та справедливості, суд вважає необхідним на користь позивача стягнути моральну шкоду у розмірі 10500 грн.

Outcome: partial