Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач у грудні 2014 року звернувся до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно - кооперативну квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування вимог зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON], після його смерті позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. За своє життя батько фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO], як такий, що проживав разом з матір'ю у її квартирі та був зареєстрований у ній. [PERSON] за своє життя була членом кооперативу «Нептун» та у повному об'ємі сплатила пайовий внесок за квартиру, однак належним чином своє право власності на квартиру за життя не оформила. Посилаючись на те, що інших спадкоємців після смерті баби та батька не має, просить визнати за ним право власності на спадкове майно. Позивач у судове засідання не прибув, просив розглядати справу за участю його представника [PERSON] Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надавши суду заяви, про розгляд справ за їх відсутність, наполягаючи на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Маріупольської міської ради в судове засідання не з'явився з невідомих суду підстав, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку. Представник третьої особи ЖБК «Нептун» в судове засідання не з'явився з невідомих суду підстав, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку. З огляду на те, що в матеріалах справи досить даних про права та взаємодію сторін, справа розглянута у відсутності відповідачів при заочному розгляді, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріалами справи, суд вважає, що позов обґрунтований і такий, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ст. 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод та інтересів та має право на захист таких прав. Положеннями ст. 15 Закону України «Про власність» від 1991 року, який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України від 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно ст. 128 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. Відповідно до ст. 328 ЦК України від 2003 року право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ст. 384 ЦК України від 2003 року в разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. На підставі п. 69 Листа від 26 травня 2001 року Верховного Суду України «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначено, що згідно ст. 15 Закону України «Про власність» право власності на квартиру в будинку житлово-будівельного кооперативу виникає внаслідок повного внесення пайового внеску. Згідно до ордера, виданого виконкомом Маріупольської міської ради 13.11.1978 року, [PERSON] отримала квартиру [ADDRESS] за списком ЖБК «Нептун», до складу сім'ї якої входив син [PERSON] Відповідно до довідки ЖБК «Нептун» вартість квартири [ADDRESS] складала 2561 руб. та станом на 01.01.1984 року, пайовий внесок на рахунок ЖБК повністю внесено, залишок відсутній. На підставі технічного паспорту, складеного Маріупольським БТІ 09.12.2014 року на двокімнатну квартиру [ADDRESS] власником якої зазначена [PERSON], вбачається, що загальна площа вказаної квартири становить 40,6 кв. м., а житлова площа - 25,4 кв. м. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області [INFO], [PERSON] померла [INFO]. Згідно свідоцтва про смерть серії І-НО виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 18.04.2014, [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до свідоцтва про одруження виданого 30.11.1958 року Іллічівським р/ЗАГС м. Жданів, 30.11.1958 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження виданого Іллічівським р/ЗАГС м. Жданів 30.11.1958 року, батьками [PERSON], [INFO], матір'ю зазначено [PERSON]. Та відповідно до свідоцтва про народження позивача [PERSON], який народився [INFO], батьком зазначено [PERSON]. Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, виданого 30.09.2014 року, зареєстровано спадкову справу після смерті [PERSON]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.12.2014 року приватного нотаріуса [PERSON], [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після спадкодавця [PERSON] на квартиру [ADDRESS], що належала матері померлого [PERSON], спадкоємцем якої був [PERSON], який фактично прийняв спадщину, але юридично не оформив своїх спадкових справ, у зв'язку з відсутністю необхідних документів, що підтверджує право власності на нерухоме майно. Суд, проаналізувавши зазначені докази приходить до висновку, що позивач є спадкоємцем за законом після померлого батька [PERSON], який в свою чергу є спадкоємцем після смерті своєї матері [PERSON], баби позивача. За своє життя [PERSON] правомірно набула право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS]. Померлий [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії. Згідно ст. 1261 Цивільного Кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається прийнявши спадщину, якщо в термін, встановлений ст. 1270 Цивільного Кодексу України він не заявив про відмову від прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 Цивільного Кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Відповідно до п. 4.15 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Позивач відповідно до вимог законодавства звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак за відсутністю правовстановлюючих документів позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначену квартиру після смерті свого батька. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved