Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі -позивач) звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 40387,67 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач звернувся до ПАТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг , у зв,язку з чим підписав заяву №б/н від 01.04.2010 року , згідно якої отримав кредит у розмірі 13100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок .Відповідач підтвердив свою згоду на те , що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку , які викладені на банківському сайті , складає між ним та банком договір про надання банківських послуг , що підтверджується підписом у заяві . Взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором банк виконав своєчасно і повністю, надавши Відповідачу вищевказані грошові кошти, але Відповідач до теперішнього часу не виконує взяті на себе зобов,язання. 01 листопада 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом. 16 листопада 2017 року провадження у справі відкрито . 16 грудня 2017 року ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені. Ухвалою суду від 09 січня 2018 року виправлено описку в заочному рішенні Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2017 року. Ухвалою суду від 20 лютого 2018 року заочне рішення від 16 грудня 2017 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні у підготовче судове засідання. 17 травня 2018 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що кредитний договір укладається лише у письмовій формі , підписується сторонами особисто або їх уповноваженими та має на меті досягнення реальних наслідків , описаних як умови кредитного договору , а вказаний правочин укладено з порушенням норм закону , тому на думку відповідача він є нікчемним. Твердження позивача щодо правомірності нібито укладеного між відповідачем та позивачем кредитного договору , видачі банком кредиту , наявності існування заборгованості , нарахування штрафних санкцій , надані позивачем докази не є допустимими , достовірними , достатніми , на їх підставі неможливо однозначно та безсумнівно встановити обставини ,на які вказує позивач .Крім того, відповідач просив застосувати позовну давність по основному зобов'язанню та додатковим вимогам . 14 червня 2018 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив ,в якому представник позивача зазначила, що при укладанні договору сторонами були обговорені усі істотні умови , Умови і Правила надання банківських послуг , а також тарифи банку є загальнодоступною інформацією , яка розміщена у відділеннях банку та офіційному сайті банку. Відповідач підписанням анкети -заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг , заява разом з Умовами та тарифами є договором про надання банківських послуг. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований , контррозрахунок не наданий , судово - економічні експертизи про справі не призначалися. Відповідач здійснюючи погашення заборгованості визнавав заборгованість за договором та погоджувався із умовами договору. Обставини , на які відповідач посилається в своєму запереченні , не відповідають дійсності, строк позовної давності позивачем дотримано . До суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним , посилаючись на те, що твердження позивача , що між ним та позивачем укладено кредитний договір у формі договору приєднання , форма та порядок укладання якого регулюється ст. 634 ЦК України , мовби у письмовій електронній формі - є безпідставними , оскільки єдиним документом , із яким погодився та підписав відповідач є заява , яка не містить ані обов'язкових умов кредитного договору , описаних діючим законодавством ,ані які саме обов,язки приймає на себе позичальник. Зокрема не регламентовані строки погашення кредиту , розмір платежів , порядок нарахування фінансових санкцій за несвоєчасне виконання прийнятих на себе зобов,язань , договір як такий позичальником не підписувався , оскільки підпис проставляється лише на заяві . Посилання банку та те, що такі умови викладено на сайті в мережі інтернет , та з ними відповідач може ознайомитися у будь-який момент , відповідач вважає нісенітницею, тому що даний сайт є власністю банку ,його вміст може будь-коли змінено чи видалено , знаходження певної інформації на даному сайті не може вважатися загальновідомою інформацією та не є підставою для звільнення позивача від доказування , також не можна вважати , що таким чином було укладено кредитний договір. Оскільки даний правочин укладено з порушенням норм закону, [PERSON] просить визнати договір б/н від 01.04.2010 року укладений між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] нікчемним. Ухвалою суду від 26 липня 2019 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, підготовче засідання закрито та справу призначено у судове засідання . Ухвалою від 26 липня 2018 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду, зустрічну позовну заяву об,єднано з основним позовом. 16 серпня 2019 року до суду від представника позивача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву ,посилаючись на те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов'язання за договором , тому посилання відповідача про те , що він не був ознайомлений з умовами кредитування є необгрунтованими. Крім того , представник позивача заначила, що відповідачем пропущено строк на звернення до суду з зустрічним позовом , а тому представник позивача просить застосувати до зустрічного позову строк позовної давності та відмовити [PERSON] у задоволення його позову. Позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі. Представник позивача Железнякова І.М. в судове засідання з'явилася, надала заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації, позов ПАТ КБ «Приватбанк» просила задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання з'явився, надав заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації, позов [PERSON] просив задовольнити в повному обсязі, проти позовних вимог ПАТ «КБ «Приватбанк» заперечував . Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з,явився. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач звернувся до ПАТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг , у зв,язку з чим підписав заяву №б/н від 01.04.2010 року , згідно якої отримав кредит у розмірі 13100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок . Відповідач підтвердив свою згоду на те , що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку , які викладені на банківському сайті , складає між ним та банком договір про надання банківських послуг , що підтверджується підписом у заяві . Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг», на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Під борговими зобов,язаннями сторони узгодили зобов,язання клієнта з проведення тіла кредиту , відсотків користування кредитом, комісії, пені та штрафів , тобто загальну заборгованість клієнта , що заначено в п. 2.1.1.12.1 «Умов та правил надання банківських послуг». Пунктом 2.1.1.12.2 Договору передбачено, що у разі непогашення Клієнтом боргових зобов,язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування . Сплату відсотків за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання.) Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.5 «Умовами та правилами надання банківських послуг» . Одночасно пунктом 1.1.3.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід,ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 «Умов та правил надання банківських послуг». Відповідно до п.1.1.2.1.5. до обов,язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам, але на підставі п 1.1.5.2 Умов та Правил не отримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобов,язань за даним договором. Відповідач на підставі п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» зобов,язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором. У разі виникнення прострочених зобов,язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1. клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1. «Умов та правил надання банківських послуг» на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Як вбачається з довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідач [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 01.04.2010 року отримав картку [NUMBER] ,яка мала термін дії до 09.2016 року . Матеріалами справи встановлено, що взяті на себе зобов'язання за зазначеним Договором банк виконав вчасно й повністю, надавши кредитні кошти. Згідно ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідачем зобов'язання за кредитним договором належним чином та своєчасно не виконувалися й не виконуються до теперішнього часу. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідком порушення Позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов,язань за кредитним договором Відповідача станом на 02.10.2017 року має заборгованість - 40387,67 грн. , яка складається з наступного: - 11294,65 грн. - заборгованість за кредитом; - 9501,74 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 17191,87 грн. - заборгованість за пенею; - 500 ,00 грн. - штраф (фіксована складова); -1899,41 грн. - штраф (процентна складова). Розмір заборгованості підтверджується відповідним розрахунком. Згідно п.п. 1.1.6.1. 1.1.6.2 «Умов та правил надання банківських послуг» зміни в дані «Умови та правил надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін не можливо, банк повідомляє клієнтів про внесені змін шляхом використання різних каналів зв,язку, одними з яких є офіційний сайт банку: www.ргіvatbank.uа, SMS - повідомлення клієнтів про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або « Тарифів Банку» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору про надання банківських послуг виконавши умови п. 2.1.1.5.4 «Умов та правил надання банківських послуг». Відповідно до п. 1.1.7.11 .«Умов та правил надання банківських послуг» Договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору він автоматично лонгується на той же строк. Пунктом 1.1.7.43. «Умов та правил надання банківських послуг» сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту Клієнта, відкритого в рамках Договору або підпадаючого під дію Договору, а також при закінченні використання послуг Банка, передбачених договором. За наявної у Клієнта в момент закриття останнього рахунку Клієнта непогашеної заборгованості перед Банком по Договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед Банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов'язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду , якщо він значно перевищує розмір збитків. Враховуючи те , що сума заборгованості за кредитним договором №б/н від 01.04.2010 року складає 11294,65 грн. , а сума пені складає 17191,87 грн. , яка значно перевищує суму заборгованості, тому суд зменшує розмір пені до 11294,65 грн. Крім того, встановивши, що на суму виниклої заборгованості позивачем нарахована пеня та сума штрафів, яка складається з фіксованої частини та процентної складової, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафів в розмірі 500,00 грн. ( фіксована частина); - 1899,41 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року № 347/1910/15-ц. За таких обставин суд вважає, що стягненню підлягає сума заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 32091,04 грн. з яких: 11294,65 грн. - заборгованість за кредитом; 9501,74 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 11294,65 грн. - заборгованість з пені. Відповідно до ст. ст. 526, 1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов'язань належним чином не виконує, суд знаходить позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості за договором кредиту, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Судом встановлено, що 01.04.2010 року між ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви позичальника, в якій указано, що він разом з пам,яткою клієнта , Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] договір про надання банківських послуг. У анкеті - заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Таким чином, твердження відповідача про те, що йому не надавались документи щодо укладення договору, та заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг , є необґрунтованими та не відповідають матеріалам справи. Адже, у анкеті-заяві було зазначено ,що Відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила, [PERSON] в письмовому вигляді ознайомився з ними , ознайомлення з чим засвідчується власним підписом відповідача в Заяві про приєднання. Крім того, відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, що підтверджується випискою по розрахунку заборгованості за договором №б/н від 01.04.2010 року укладеного між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] В постанові від 22.03.2017 за № 6-2320цс16 ВСУ дійшов висновку, а саме: згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України), шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір . Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом ч. 4 та 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Посилання відповідача [PERSON] на пропущення позивачем строків позовної давності є безпідставними , оскільки позовна давність щодо кредитних коштів і процентів , повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами , повинні обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу , що викладено у постанові Верховного суду України від 19.03.2014 року у справі №6-20цс14. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №б/н , укладеного між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] станом на 02.10.2017 року, останній платіж відповідачем сплачений 10.02.2017 року , тобто позовна давність обчислюється з 10.02.2017 року . Враховуючи, що позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом 01 листопада 2017 року, строк звернення до суду не сплинув. За таких обставин, враховуючи вишевизначене, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають . Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial