Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даною заявою, виходячи з наступного. [PERSON] є донькою [PERSON], яка померла [INFO] року на тимчасово окупованій території України в м. Луганськ від післяінфарктного атеросклерозу. Після смерті [PERSON] було отримано довідку про причини смерті, лікарське свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть видане органами самопроголошеної «Луганської Народної Республіки». Однак, даний документ не відповідає вимогам законодавства України, оскільки видавався на тимчасово окупованій території України, визначеній відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Оскільки, наявний документ не може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті особи необхідно для отримання спадщини, що залишилась після смерті матері заявника, оскільки [PERSON] є єдиною донькою та спадкоємицею. Ухвалою Верховного суду від 02 листопада 2018 року визначено підсудність справи Шевченківському районному суду м. Києва. Заявник в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду від представника заявника надійшла заява про розгляд справи без його участі. Зазначив, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду заяви повідомлявся належним чином. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Відділу реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як свідчить надані заявником документи, [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження заявника, свідоцтвом про одруження від 24.08.1991 р., свідоцтвом про розірвання шлюбу від 13.08.1992 р., свідоцтвом про одруження від 03.12.1996 р., свідоцтвом про розірвання шлюбу від 20.12.2004 р., свідоцтвом про укладення шлюбу від 02.12.2005 р., копією паспорту [PERSON] У заяві про встановлення факту смерті зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженка Російської Федерації, місто Пенза, померла [INFO] року на тимчасово окупованій території у м. Луганськ. Як вбачається з наданих заявником документів, 13 липня 2018 року Ленінським відділом запису актів громадського стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної республіки, видано свідоцтво серії [NUMBER] про смерть [PERSON] [INFO] року у м. Луганськ. Як зазначає представник заявника, документи видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, що унеможливлює реалізацію спадкових прав [PERSON] Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, у зв'язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та на тимчасово окупованих територіях, та території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Зважаючи на обставини встановлені у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що документи видані заявникові на підтвердження смерті [PERSON] не створюють правових наслідків, зважаючи на те, що виданий органом, який не підпорядкований державним органам України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України. В свою чергу ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території У країни» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частинами 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Приписами ч.1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї. Згідно до ч.1 ст. 17 вищенаведеного Закону, у разі порушення його положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, визначені підстави для державної реєстрації смерті, однією з підстав є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 293, ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315, ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, ч.2 ст. 315 ЦПК України. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, з метою захисту законних прав та інтересів заявника, беручи до уваги, що встановлення факту смерті особи необхідно заявнику для реєстрації смерті матері та отримання спадщини, суд вважає за можливе задовольнити заяву [PERSON] Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до положень ч. 4 ст. 317 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved