Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому розірвати шлюб з відповідачем та визнати за нею право власності на ? частку квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що їх шлюб був зареєстрований 21 червня 2011 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку Поліну, [INFO], яка проживає з позивачем та після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з січня 2016 року, їхня сімя розпалась, ніяких відносин вони не підтримують, оскільки між ними було відсутнє взаєморозуміння, так як вони мали різні характери, погляди на життя, на розвязання сімейних та побутових проблем. Відповідач пішов з сімї, проживає окремо. Перебуваючи в шлюбі вона разом з відповідачем за спільні кошти придбали на імя відповідача зазначену вище квартиру. На теперішній час відповідач відмовляється поділити спільно придбане майно за взаємною згодою. Відповідач позовні вимоги визнав, про що надав заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши заяву, в якій повідомляє, що свої позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати за її відсутності. Суд, дослідивши докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2011 року, оформивши його у виконавчому комітеті Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис №44, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку Поліну, [INFO], про що мається копія свідоцтва про народження. Зберегти сімю сторін не уявляється можливим, тому що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, шлюбно-сімейні відносини припинені. Згідно статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Суд вважає, що за таких обставин, сімя розпалася повністю та відновлена бути не може, оскільки подальше спільне проживання сторін стало неможливим, це суперечить інтересам позивача, яка не бажає подальшого перебування у шлюбі, тому шлюб необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (№66142558) квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ДРНО Харківської області [PERSON] за р.№980 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.07.2013 року. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи, що квартира придбана сторонами за час шлюбу, вона належить належить дружині та чоловікові по ? частині кожному. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.

Outcome: approved