Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся у суд із вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] на підставі договору дарування жилого будинку посвідченого державним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори 18.02.2003 року є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область Вовчанський район, смт. Вільча, вул. Шевченка, № 2. За вказаною адресою зареєстровані батьки позивача, які з 1999 року не перебувають у шлюбі: мати [PERSON] та батько [PERSON], [INFO]. З липня 2015 року [PERSON] виїхав на постійне місце проживання орієнтовано до м. Купянськ, Харківської області та з цього часу жодного дня не проживав у її житловому будинку в смт. Вільча, Вовчанського району, Харківської області. Таким чином, позивач будучи власником житлового будинку протиправно обмежений в праві володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, оскільки відповідач не знявся з реєстраційного обліку. А також позивач просить суд визнати відповідача втративши право користування житловим приміщенням. Представник позивача в судовому засіданні позивні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсягу. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про, що свідчать повідомлення через масову інформацію , про причини неявки від нього повідомлень не надійшло, тому згідно ст. 224 ЦПК України проводиться заочний розгляд справи, проти чого не заперечував представник позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. . Копією договору дарування жилого будинку від 18 лютого 2003 року, підтверджено, що позивач [PERSON] є власником жилого будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: Харківська область Вовчанський район, смт. Вільча вул. Шевченко,2 (а.с. 8). У вказаному будинку № 2 по вул.Шевченка в смт.Вільча, Вовчанського району, Харківської області, крім власника, зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджено наданою копією будинкової книги (а.с.5-7). Факт не проживання відповідача в спірному будинку підтверджується письмовими поясненнями свідків.( а.с. 9,10). Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Доказів, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача в спірному будинку, суду не надано. За таких обставин, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим будинком № 2 по вул. Шевченко в смт. Вільча, Вовчанського району, Харківської області, так як на даний момент у спірному будинку він не проживає, не проводять оплату житлово-комунальних послуг. Крім того, власник будинку - позивач не бажає, щоб відповідач був зареєстрований у даному будинку. Таким чином, оскільки позивач є власником зазначеного житлового будинку і на даний час не бажає, щоб відповідач був зареєстрований в ньому, тому він, відповідно до вимог чинного законодавства, вправі вимагати через суд усунення перешкод в користуванні власністю. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірному будинку залежить від права самого власника і є похідним від нього. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач є власником будинку, він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його майном спірним будинком. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідач зареєстрована у житловому будинку, який на праві власності належить позивачу, тому він вважаються квартиронаймачем квартири позивача. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто позивач змушений нести витрати за комунальні послуги за себе та за зареєстрованого у його будинку відповідача. За таких обставин, оскільки відповідач не є власниками вказаного будинку, крім того не проживають в спірному будинку, витрати на його утримання не несуть, за комунальні послуги не сплачують, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в будинку позивача порушує його права як власника, крім того розмір комунальних платежів залежать від кількості зареєстрованих осіб, і зазначені витрати в даному випадку несе власник, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та законними, і тому задовольняє їх. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що вказаний позов слід задовольнити в повному обсязі: визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved