Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач ТОВ «Житло-Сервіс» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 68 859,89 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ТОВ «Житло-сервіс» є організацією, предметом діяльності якої є надання житлово-комунальних послуг в тому числі і в будинку по вулиці [ADDRESS] Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], куди надають позивачем послуги, але остання не в повному обсязі сплачують плату за комунальні послуги. До того ж відповідач щомісяця отримував від позивача рахунки на оплату квартирної плати та комунальних послуг, однак платежі здійснювали не регулярно, внаслідок чого утворився борг, який в період з вересня 2012 року по липень 2015 року складає - 68 859,89 грн., оскільки відповідач у добровільному порядку борг не погашає, позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням, а також понесені судові витрати. До судового засідання сторона позивача подала на адресу суду клопотання, в якому заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи і просить розглядати справу у відсутність свого представника. Відповідач про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у його відсутність, представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до Акту приймання-передачі житлових будинків від 01 березня 2010 року ТОВ «Житло-Буд» передав, а ТОВ «Житло-Сервіс» прийняв на баланс і експлуатаційно-технічне обслуговування житлові будинки з інженерно-технічними системами та мережами (в т.ч. збудиноковими електричними мережами та водопровідними і каналізаційними мережами, в тому числі [ADDRESS] (а.с 41), що вказує на можливість стягнення коштів за надані споживачам в будинку по [ADDRESS] комунальні послуги та підтверджується статутом позивача за п. 2.1 В судовому засіданні встановлено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Договором Дарування квартири від 20 червня 2011 року, Витягом про державну реєстрацію прав Комунального підприємства Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 23.06.2011 року, а також Витягом з Державного реєстру правочинів. (а.с. 8-11). Із довідки Форми 3, складеної працівниками ТОВ «Житло-Сервіс», вбачається, що відповідач проживає та зареєстрований в цій квартирі.(а.с. 20) Відповідно до розрахунку боргу по квартирній платі та платі за комунальні послуги, проведеним працівниками бухгалтерії позивача, заборгованість відповідача за період з вересня 2012 року по липень 2015 року складає у розмірі 68 859,89 грн. (а.с. 18-19). Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі, тому слід позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 68 859,89 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 1218,00 грн.

Outcome: approved