Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» 22 травня 2014 року звернувся в суд з даним позовом до [PERSON] про стягнення 39103 грн. 85 коп. заборгованості, із яких за кредитом 2398,80 грн., по процентам за користування кредитом 14772,72 грн., по комісії 705,24 грн., пені 18888,81 грн., штрафів: фіксованої частини 500 грн. і процентної складової 1838,28 грн. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно укладеного договору № DOXRRX 86260076 від 15 лютого 2007 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 2398,80 грн. зі сплатою 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам ( «Розстрочка») складає договір з банком, відповідно до умов якого погашення кредиту здійснюється щомісяця в період сплати, і позичальник повинен надати грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення боргу, сплати відсотків, комісії і інших передбачених витрат . В порушення умов договору відповідач не виконала належним чином зобов»зання, станом на 20 березня 2014 року рахується вказана заборгованість, яку просить стягнути . Представник позивача в судове засідання не прибув , направив клопотання про розгляд справи без участі представника, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, отримане зворотне поштове повідомлення про вручення судової повістки. Справу розглянуто заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. З обставин справи встановлено, що згідно умов договору, укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційний банк « Приватбанк», правонаступником якого виступає Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», і [PERSON], який складається з заяви позичальника від 15 лютого 2007 року та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, [PERSON] отримала кредит в розмірі 2398,80 грн. на строк 12 місяців з 15 лютого 2007 року по 15 лютого 2008 року включно за умови сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 58,77 грн., одноразової винагороди за надання фінансового інструменту 399,80 грн. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, за який приймається період з 15 по 20 число кожного місяця. З наведеного позивачем розрахунку заборгованості станом на 20 березня 2014 року визначений борг 39103,85 грн. Як зазначено в Умовах надання кредиту п. 3.2.2 позичальник зобов»язаний погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви. Пунктами 5.1- 5.3 Умов визначена відповідальність позичальника в разі неналежного виконання зобов»язань. Оскільки за умовами договору позичальник зобов»заний повертати борг частинами, а за невиконання обов»язку для нього встановлена відповідальність, слідує, що право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення чергового платежу. Більш того, п. 5.5 Умов визначено, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту та відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлений сторонами тривалістю 5 років. Згідно ст. 256 ЦК України для звернення особи до суду з вимогою про захист свого цивільного права або іншого інтересу встановлена позовна давність - строк , у межах якого особа може звернутися в суд з такою вимогою. За правилом ст. 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Статтею 259 ч. 1 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У відповідності до ст. 261 ч. 1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня , коли особа дізнавалась або могла дізнатися про порушення свого права . Так як строк дії договору визначений по 15 лютого 2008 року, а позовна заява подана в суд 22 травня 2014 року, позивачем при подачі позову пропущений строк позовної давності. Законом України «Про захист прав споживачів« в ст. 11 ч. 11 п. 7 встановлено, що кредитовою забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові Пленуму № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» в п. 31, з урахуванням положень п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв»язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо ), положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів« застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Таким чином, суд відмовляє позивачу у позові у зв»язку зі спливом позовної давності.

Outcome: dismissed