Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач тривалий час, а саме з лютого 2015 року, з сином спільно не проживає та не спілкується, не цікавиться його життям. Зазначила, що відповідач тривалий час ухиляються від виконання своїх батьківських обовязків по та не приділяють сину батьківської уваги та турботи. Вважає, що відповідач не виконує покладені на нього обовязки по вихованню дитини, а тому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Позивач також пояснила, що вона пішла від відповідача у лютому 2015 року, оскільки її вигнали з квартири посеред ночі. При цьому, вона була вимушена піти разом з дитиною та навіть не забрала свої речі. Наступного дня вона намагалася забрати свої та дитини речі, але виявилося що у квартири замінили замки та вона не змогла до неї потрапити. При проведенні експертизи в ході розгляду справи за позовом відповідача про оспорювання батьківства, відповідач пройшов мимо дитини та навіть не привітався з сином. Пояснила, Відповідач не телефонує та не намагається зустрітися з дитиною Відповідач позов заперечив та просить відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що у звязку зі сварками між ним та позивачем, він 07 лютого 2015 року у ввечері (в районі 21 години) запропонував позивачу забрати дитину та переїхати жити до її батьків. Він намагався спілкуватися з дитиною в лютому та березні 2015 року, але йому повідомили, що він не є батьком дитини. У звязку з такою заявою позивача він у період судового спору щодо оспорювання батьківства з дитиною не спілкувався. Після завершення розгляду справи про оспорювання батьківства він з дитиною не спілкувався, оскільки через перебування за межами м. Суми не мав такої змоги. У цей період він періодично приїздив у м. Суми, але з дитиною зустрітися не намагався. Пояснив, що бажає займатися вихованням дитини. Після перерви оголошеної в судовому засіданні, відповідач до суду не прибув та подав клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Представник Служби у справах дітей Сумської міської ради позов підтримала в повному обсязі і пояснила, що з урахуванням, того що відповідач не виконує покладені на нього обовязки по вихованню дитини, з урахуванням інтересів дитини можливо позбавити відповідача батьківських прав відносно сина. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, представника 3-ї особи, дослідивши подані докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Сторони мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтв про одруження, народження дитини, копією рішення суду про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Також встановлено, відповідач, який є батьком неповнолітнього [PERSON] в порушення вимог ст. 150 Сімейного Кодексу України, тривалий час (з лютого 2015 року) не цікавляться життям сина, ухиляються від участі в вихованні дитини та її утриманні, не приділяють йому батьківської уваги та турботи. Вказані обставини підтверджуються висновком Служби у справах дітей Сумської міської ради та поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили суду, що 07.02.2015 року відповідач вигнав позивача разом з дитиною з житла і з того часу відповідач не займається дитиною, ухиляється від спілкування з сином та його виховання. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що він допомагав позивачу під час поїздки до м. Київ для проведення експертизи при оспорюванні батьківства. Під час перебування в експертній установі, відповідач пройшов повз дитини та навіть не звернув уваги на сина. Як вбачається з пояснень позивача та не заперечувалося відповідачем в ході судового розгляду 07 лютого 2016 року у вечерні час сторони посварилися та саме відповідач запропонував позивачу невідкладно забрати дитину, залишити його житло та переїхати жити до батьків позивача. Суд не може взяти до уваги пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами та суперечать навіть поясненням самого відповідача в судовому засіданні. Належних доказів на підтвердження того, що йому чинять перешкоди у спілкуванні з сином відповідач суду не надав. Відповідно до\~\~ ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 Сімейного кодексу України \~\~встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. З встановлених судом фактів вбачається, що дитина проживає разом із матірю, позивач самотужки піклується про дитину та постійно займається вихованням сина, а батько самоусунувся від виховання дитини та нехтує батьківськими обов'язками. Фактично учинив дії спрямовані на позбавлення неповнолітньої дитини житла. За положеннями ст. 155 СК України \~\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п. 2 частини 1 \~\~ст. 164 СК України \~\~мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З висновку служби у справах дітей СМР вбачається, що відповідач не звертався до служби з питання усунення перешкод у спілкуванні з сином, уникає спілкування зі службою у справах дітей та не надав доступу до свого житла. Служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно сина. Питання про участі батька дитини в утриманні неповнолітнього вирішене судовим рішенням від 28.12.2015 року. Сплачувати аліменти відповідач почав з березня 2016 року та має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 12.06.2016 року становить 6312,42 грн. (а.с. 16-17) Враховуючи встановлені судом фактичні обставини, що наведені вище, суд вважає, що відповідач, якій тривалий час ухиляється від виконання своїх обовязків, передбачених ст. 150 СМ України, по вихованню дитини, має бути позбавлений батьківських прав відносно свого сина, а відтак позов підлягає задоволенню у повному обсязі. У звязку із задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача документально підтверджені судові витрати в сумі 551,20 грн., понесені на сплату судового збору. Підстав для відшкодування витрат на правову допомогу (а.с. 18) не має, оскільки адвокат що видав квитанцію участі в розгляді справи не брав та суду не надано доказів, що вказані витрати були понесені саме у даній справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved