Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог посилався на ту обставину, що 18.02.2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір НЕFОАN02193439, відповідно до умов якого позивачем надано відповідачу кредит у розмірі 68434,28 грн., який останній зобовязувався повернути з виплатою процентів за користування кредитом в сумі та на умовах, що передбачені договором до 16.02.2015 року. Оскільки відповідачем в порушення умов договору зобовязання належним чином не виконані, утворилась заборгованість, яка станом на 01.04.2015 року становить 166444,40 грн., тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати. У судове засідання представник позивача не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову заперечив. Посилаючись та ту обставину, що в якості погашення кредиту, актом приймання передачі ПАТ КБ «ПриватБанк» забрано у відповідача автомобіль, на придбання якого видані кредитні кошти. Разом з тим, заявлені вимоги подані з порушенням строку позовної давності. Тому, просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі через порушення строку позовної давності. Повно і всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, 18.02.2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір НЕFОАN02193439, відповідно до умов якого позивачем надано відповідачу кредит у розмірі 68434,28 грн., який останній зобовязувався повернути з виплатою процентів за користування кредитом в сумі та на умовах, що передбачені договором до 16.02.2015 року. Згідно до умов укладеного договору, строк погашення процентів за кредитом здійснюється в порядку - щомісячно за попередній місяць у строк з 24 по28 число кожного місяця (п.7.1), строк погашення кредиту в повному обсязі до 17.02.2015 року. Згідно розрахунку, наданого позивачем, у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 01.04.2015 року становить 166444,40 грн. в тому числі: -34310,42 грн. заборгованість за кредитом; -33597,05 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -2511,41 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; -87861,50 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором. -250,00 грн. штраф (фіксована частина); -7914,02 грн. (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 627-629, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався та ту обставину, що в якості погашення кредиту, актом приймання передачі ПАТ КБ «ПриватБанк» забрано у відповідача автомобіль, на придбання якого видані кредитні кошти. Представником позивача підтверджено, що на підставі рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 24.05.2012 року звернено стягнення ПАТ КБ «ПриватБанк» на предмет застави - автомобіль DAEWOO, модель: Nexia NS 18, 2008 року випуску, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі XWB3L31UD8A264589, реєстраційний номер [NUMBER], що належав на праві власності [PERSON]. Крім того, з письмових пояснень представника позивача вбачається, що кошти від реалізації автомобіля у розмірі 27000,00 грн. було зараховано на транзитний рахунок відповідача, після чого заборгованість залишилася, тобто не мало місце повне погашення кредитної заборгованості, що підтверджується довідкою рахунком серії ДПІ №976538 від 13.03.2013 року про вартість автомобіля, та наданим розрахунком сум заборгованості [PERSON] за кредитним договором НЕFОАN02193439 за період з 18.02.2008 року по 17.09.2015 року. Відповідно до ч. 4 ст. 591 ЦК України якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, якщо заборгованість повністю не була погашена, то на підставі п. 4 ст. 591, ст. 598 ЦК України банк має право на задоволення своїх вимог іншим шляхом, у тому числі шляхом подання позову про стягнення заборгованості за кредитним договором. Тому, факт реалізації предмета застави, не припиняє грошового зобов'язання боржника в тому разі, коли сума, одержана від продажу предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, й у такому випадку закон передбачає право кредитора одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення його вимоги, з іншого майна боржника, а тому заперечення представника відповідача щодо погашення кредиту шляхом звернення предмету застави не знайшло свого підтвердження. Таким чином, судом встановлено неналежне виконання відповідачем договірних зобовязань, що призвело до виникнення заборгованості. Представником позивача заявлено вимоги про застосування строку позовної давності до заявлених вимог, при цьому без зазначення дати, на думку відповідача з якою буде пов'язаний початок його перебігу. Проте, представником відповідача залишено поза увагою факт наявності рішення суду від 24.05.2012 року та його виконання шляхом зарахування на транзитний рахунок відповідача кошти від реалізації автомобіля. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно до ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 24.05.2012 року звернено стягнення на частину вимог кредитора, а відтак мало місце переривання строку позовної давності, тому посилання представника відповідача на порушення позивачем строку позовної давності також не знайшло свого підтвердження, оскільки позов подано 20.04.2015 року. Крім того, п.4.5 Договору, сторонами строк позовної давності збільшено до 5 року, що відповідає вимогам ст.259 ЦК України. Разом з тим, згідно розрахунку заборгованості пеня значно перевищує розмір збитків, тому на підставі ст. 551 ч.3 ЦК України, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 35997,21 грн., що відповідає сумі нарахування пені за останній рік до звернення до суду. Зважаючи на викладене, оскільки строк повернення кредиту настав, боржником сума боргу погашена не була, суд частково стягує з відповідача на користь позивача заборгованість. Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому, суд частково стягує з відповідача на користь позивача сплачену позивачем суму судового збору.

Outcome: partial