Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивач у грудні 2020р. звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Онлайн Фінанс», третя особа яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого напису нотаріуса №54038 від 28.09.2020р. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову вказує, що 28.09.2020р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис №54038 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Онлайн Фінанс» заборгованість за кредитним договором №238435132 від 29.05.2019р. в розмірі 45 494грн., укладеним з ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», з відступленням прав вимоги 28.11.2018р. та 25.08.2020р. Вважає виконавчий напис протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки жодного кредитного договору з ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» позивач не підписував, немає електронного підпису, а тому оригіналу такого договору стягувач не міг подати нотаріусу, жодних повідомлень про переуступку прав вимоги не отримував, заборгованість не є безспірною за вимогами п.1.1, 1.4 договору. Ухвалою суду від 15.02.2021р. залучено до участі у справі третю особу яка не заявляє самостійних вимог приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Кушнір Олега Вікторовича. Ухвалою суду від 15.02.2021р. забезпечено позов у даній справі. Позивач у судові засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив позов задовольнити, з мотивів викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином отримавши позов та ухвалу (а.с.47), письмовий відзив на позов не подав. Треті особи до суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, клопотань чи заяв не подавали. Згідно вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.09.2020р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №54038 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Онлайн Фінанс» заборгованість за кредитним договором №238435132 від 29.05.2019р. укладеним між [PERSON] та ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого за договором відступлення прав від 28.11.2018р. є ТзОВ «Таліон Плюс», правонаступником якого за договором відступлення прав від 05.08.2020р. є ТзОВ «Онлайн Фінанс», за період з 05.08.2020р. по 05.08.2020р. в розмірі 45 494грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту складає 13500грн., по несплаченим відсоткам - 20790грн., штрафи і пеня - 11204грн., стягнуто 1200грн. нарахованих нотаріусом за вчинення виконавчого напису (а.с.10-13). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 зі змінами та доповненнями на час вчинення виконавчого напису (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону (зі змінами від 14.07.2020р.) визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років (визнано норми цієї статті такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 7-р(I)/2020 від 01.07.2020). Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (зі змінами) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Втім, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). Як доводила сторона позивача, обґрунтовуючи вимоги позову, що жодного кредитного договору з ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» позивач не підписував, немає електронного підпису, а тому оригіналу такого договору стягувач не міг подати нотаріусу, жодних повідомлень про переуступку прав вимоги не отримував, заборгованість не є безспірною за вимогами п.1.1, 1.4 договору. Як слідує з матеріалів справи, за кредитним договором №238435132 від 29.05.2019р. укладеним між [PERSON] та ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», останній зобов`язувався надати позичальнику кредит у сумі 13500грн., а позичальник зобов`язувався повернути протягом 30 днів кредит, з нарахованими процентами у розмірі 0.60% за кожен день користування кредитом (18% за місяць, 219% річних) в сумі 2430грн., згідно додатку №1 (п.1.1-1.6 договору), а також право товариства нарахувати пеню за невиконання зобовязання в розмірі 1.3% за кожен день прострочення (п.3.3 договору). Позичальник використовує електронний підпис разовим ідентифікатором (п.4.4 договору). При цьому, умовами договору сторони також узгодили, що у разі користування кредитом понад строк зобов`язання продовжуються, всі проценти у іншому розмірі (1.7%) нараховані після закінчення строку кредиту є процентами за ст.625 ЦК України (п.4.2,4.3 договору). Підтвердження перерахунку кредиту позичальнику, відповідач не надав. Одночасно, позивач вказав у позові, що такий кредитний договір не укладав і не підписував, відповідач такого факту не спростував, не подавши відповідно відзив на позов чи інші докази. Щодо безспірності нарахування заборгованості, то строк дії договору був визначений на 30 днів, тобто до 29.06.2019 року включно. Період нарахування у виконавчому написі - один день, тобто 05.08.2020р., в т.ч. відсотки та пеня. Так, у постанові від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12 Великої Палати Верховного Суду (щодо спору за позовом банку до громадянин викладалась позиція про стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та пенею, а також штрафу (фіксованої частини та процентної складової) після спливу передбаченого договором строку кредитування, зокрема за наявності не підписаної умови договору позичальником про збільшення позовної давності до 5 років, за касаційною скаргою банку в частині відмови у задоволенні позову (стягнення з відповідача процентів і неустойки). Але, спір та висновки ВП ВС у постанові від 28.03.2018р. є відмінними у справі, яка розглядається судом. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду розглядаючи дану справу зробила такий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси банку забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст, про що вже неодноразово зазначено Верховним Судом. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з умов кредитного договору сторони строк дії договору визначили чітко - 30 днів. Сторони також обумовили нарахування відсотків після закінчення строку дії договору, за несвоєчасне виконання зобовязання та використання коштів кредиту до дня поверення самої суми кредиту, тобто договірними зобовязаннями була визначена інша відсоткова ставка за межами дії умов договору, але кінцевий строк дії самого договору не визначено сторонами, а з його змісту випливає саме строк виконання зобовязання в т.ч. позичальника - до повного його виконання. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). А згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони, як зазначено вище, погодили сплату визначених відсотків за 30 днів користування коштами, а при неповерненні коштів в строк дії договору - у збільшеній процентній ставці. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення кредиту, у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. І як зазначено вище, строк кредитування був 30 днів, а кінцевого строку кредитування чи дії договору (з відповідною його пролангацією на цей же термін, як вже встановлено судом), сторони не визначали. Пролонгація - продовження строку чинності документа - договору (кредитного чи депозитного), угоди, векселя тощо. Пролонгація відбувається шляхом укладення спеціальної угоди чи доповнення або ж автоматично, в порядку, передбаченому самим договором. Пролонгація договору може бути автоматичною в разі, якщо це передбачено договором і жодна зі сторін не висловила бажання його розірвати. Неавтоматична пролонгація може оформлятися окремою угодою. Принцип продовження дії договору між кредитором і позичальником дещо інший, ніж у випадку з пролонгацією депозиту. Банк продовжує термін кредитного договору у зв`язку з тим, що позичальник не в змозі своєчасно проводити обов`язкові платежі. Це вимушена пролонгація, як варіант вирішення проблеми і недопущення банкрутства фізичної особи. В практиці така застосовується за подальшою згодою сторін або за умовами уже обумовленими сторонами договору. Отже, слід прийти до висновку, що нарахування відсотків за межами дії договору, без визначеного сторонами строку дії такого, не відповідає вимогам законодавства, а отже така заборгованість не є безспірною, про що вірно обґрунтовано позов в цій частині. Повноваження нотаріуса при розгляді питань вчинення виконавчих написів, в т.ч. вивчення питання безспірності заборгованості, висловлено у справі № 305/2082/14-ц, яка розглядалась Великою Палатою Верховного Суду 15 січня 2020 р. Так, в даному рішенні ВП ВС зазначено, що нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса, з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії, відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Щодо доводів сторони позивача про те, що жодних повідомлень про переуступку прав між кредитором та іншими товариствами він не отримував, а про наявність виконавчого напису йому стало відомо з матеріалів ВП (а.с.14-16, 34-39), то такі не є спростовані доказами відповідача чи третіх осіб. За таких обставин, в сукупності оцінених всіх доказів та того, що позивач обґрунтував доводи позову, суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з недотриманням вимог чинного законодавства (ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р.), у зв`язку із чим, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати - судовий збір за подачу позову 840.80грн. (а.с.17) та за забезпечення позову - 454.0 грн. (а.с.40). На підставі вище викладеного та

Outcome: approved