Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що з 25.05.1981 р. по 28.11.2013 р. перебував у трудових відносинах з відповідачем, та був звільнений у зв'язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, які перешкоджають продовження даної роботи, п. 2 ст. 40 КЗпП України. Внаслідок лікування та обстеження в Науково-дослідному інституті гігієни праці та профзахворювань Харківського Національного медичного університету в період з 05.09.2013 р. по 26.09.2013 р. позивачу був встановлений діагноз професійного захворювання, а саме: Хронічне обструктивне захворювання легень пилової етіології другої стадії, фаза нестійкої ремісії. Емфізема легень другого ступеня. Легенева недостатність другого ступеня. Захворювання професійне. Вегетативно-сенсорна полі невропатія верхніх кінцівок з вираженими вегетативно-трофічними порушеннями на кистях і частими ангіоспазмами пальців рук, міофіброз м'язів передпліч і надлопаткової області; двосторонній плечелопадковий периатроз, двосторонній деформуючий остеоартроз ліктьових, променево-зап'ясткових суглобів обох кистей зі стійким больовим синдромом і порушенням функцій верхніх кінцівок. Захворювання професійне від тривалої дій вібрації, фізичного перенапруження і несприятливого мікроклімату на виробництві. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість зі значним ступенем зниженням слуху (четвертний ступень) за класифікацією [PERSON] і [PERSON] Захворювання професійне від тривалої дії шуму на виробництві. Посттравматична сформована ампутаційна кукса І пальці лівої кисті на рівні основної проксимальної фаланги (29.09.08), консолідований перелом бугристості дистальної фаланги ІІІ пальця лівої кисті з кістковим дефектом (21.05.08) з больовим синдромом з відсутністю функцій захвату і утримання лівої кисті, незначними порушеннями функції ІІІ пальця лівої кисті. 16.12.2013 р. позивачу вперше на медико-соціальній комісії було встановлено 65 % стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання. Умови праці, внаслідок яких у позивача виникли професійні захворювання, потягли втрату професійної працездатності на 65 %, встановлено третю групу інвалідності, та заподіяно моральної шкоди, розмір якої позивач визначає у сумі 65 000 грн. Моральна шкода полягає в тому, що позивачка втратила найцінніше - здоров'я, порушуються нормальні життєві зв'язки та звички, що потребують додаткових зусиль для організації життя. Враховуючи викладене, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заподіяну моральну шкоду у зв'язку з професійним захворюванням у розмірі 65 000 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнав надавши за печення по справі. Згідно якої вважає вимоги не обґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів, що підтверджують понесені ним моральних страждань. Також позивач безпідставно пов'язує розвиток професійних захворювань виключно з тим, що роботодавець не виконав покладені на нього обов'язки по створенню безпечних і нешкідливих умов праці. Крім того, під час укладення трудового договору з позивачем, товариство проінформувало його про умови праці та про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров'я та про право працівника на пільги і компенсації за роботу, що підтверджується, зокрема підписами позивача за результатами проведення атестації робочого місця в картах умов праці. Також товариство вважає, що позивач пропустив встановлений законодавство строк для звернення до суду з позовною заявою про порушення свого права. Цивільним кодексом України передбачено відшкодування такої всі іншим особам, крім особи, яка перебуває у трудових відносинах. Представник третьої особи будучи належним чином повідомлені про час та місце судового засідання до суду не з'явилися, заяв та клопотань не надавали. Суд вивчивши матеріали справи і надані докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступні обставини. Встановлено, що позивач з 25.05.1981 р. по 28.11.2013 р. перебував у трудових відносин з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» та був звільнений у зв'язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, які перешкоджають продовження даної роботи, п. 2 ст. 40 КЗпП України /а.с. 5-6/. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 57 від 15 жовтня 2013 р., встановлено діагноз: ХОЗЛ пилової етіології другої стадії, фаза нестійкої ремісії. Емфізема легень другого ступеня. Легенева недостатність другого ступеня. Захворювання професійне (вперше встановлено в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ, ППЛЕК 24.09.2013 р.). Вегетативно-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок х вираженим вегетиавно-трофічними порушеннями на кистях і частими ангіоспазмами пальців рук, міофіброз м'язів передпліч і надлопаткової області; двохсторонній плечелопатковий пери артроз, двохстронній деформуючий остеартроз ліктьових, променево-зап'ясткових і між фалангових суглобів обох кистей зі стійким больовим синдромом порушенням функцій верхніх кінцівок. Захворювання професійне від тривалої дії вібрації, фізичного перенапруження і несприятливого мікроклімату на виробництві (вперше встановлено в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ, ППЛЕК 24.09.2013 р.) Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість зі значним ступенем зниження сулу (четвертий ступень) за класифікацією [PERSON] і [PERSON] Захворювання професійне від тривалої дії шуму на виробництві 9вперше встановлено в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ, ППЛЕК 24.09.2013 р.). Посттравматична сформована ампутаційна кукса І пальця лівої кисті на рівні основної проксимальної фаланги (21.05.08), консолідований перелом бугристості дистальної фаланги ІІІ пальця лівої кисті з кістковим дефектом (21.05.08) з больовим синдромом з відсутністю функції захвату і утримання лівої кисті, незначними порушеннями функції ІІІ пальця лівої кисті (акт НВ № 99 від 26.05.2008 р. і акт про НВ № 181 від 02.10.2008 р) /а.с.9-10/. Відповідно акту, професійне захворювання виникло у зв'язку з недосконалістю технологій, неефективністю використання засобів індивідуального захисту, тривала робота в шкідливих умовах праці, причина професійного захворювання - проведення робіт в умовах підвищення рівнів виробничого шуму, пилу, показників важкості праці та тривалого впливу локальної вібрації. Відповідно до довідки виданої фтизіатричною МСЕК м. Суми від 25.12.2013 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 65 % та третя група інвалідності /а.с.11,12/. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України «Про охорону праці», а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 р. були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. У зв'язку з цим 08.04.2014 р. позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування морально шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов'язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування морально (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках передбачених, законодавством. Таким чином з вищенаведеного вбачається, що між позивачем та ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» склались трудові правовідносини та внаслідок незабезпечення останнім безпечних умов праці позивачу при виконанні ним трудових обов'язків, було ушкоджене здоров'я. Судом встановлено, що внаслідок професійного захворювання в позивача порушилися нормальні життєві зв'язки. Постійно хворіє, крім того, має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Все це вимагає додаткових зусиль по організації її життя і веде до нових переживань. Вищезазначене законодавство, а також роз'яснення Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. із змінами від 25.05.2011 р. «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов'язують факт заподіяння моральної шкоди, не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, [PERSON] має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме незначне погіршення стану здоров'я позивача, те, що професійна працездатність в зв'язку з професійним захворюванням втрачена на 65 % та встановлена ІІІ група інвалідності. Розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає сплаті позивачеві, суд визначає в розмірі 8000 грн., враховуючи при цьому дійсний розмір і тривалість моральних та фізичних страждань позивача, негативні наслідки отриманого ним захворювання, а також доведеність заявлених позовних вимог. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial