Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «Приватбанк», яке з 21.05.2018 року змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,\~ звернувся до суду з даним позовом 29.05.2018 року, шляхом направлення поштою, який зареєстрований судом 05.06.2018 року, обґрунтовуючи тим, що з метою отримання банківських послуг, відповідач підписав заяву № б/н від 27.10.2009 року та отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг»,«Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір банківських послуг. Банк виконав умови договору, а відповідач, в свою чергу, його\~ порушив, чим спричинив заборгованість, яка станом на 30.04.2018 року становить 14860,42грн. та складається з: заборгованості за кредитом 525,89 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 9 226,28 грн., заборгованість за пенею та комісією 3924,42 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина 500,00 грн. та штраф процентна складова 683,83 грн.. В добровільному порядку відповідач кошти не повертає, тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 14860,42грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн.\~\~ 23 серпня 2018 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було розяснено його право надіслати суду відзив на позовну заяву та усі наявні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, протягом пятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідач [PERSON] копію ухвали суду про відкриття провадження та пакет документів отримав 05.09.2018 року, однак, протягом строку, встановленого судом, відзив на позовну заяву до суду не направив. Також,\~ станом на 01.10.2018 року жодних заяв (клопотань) на адресу суду від [PERSON] не надходило. Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості(ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обовязків ( ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 21.09.2015 року між Публічним акціонерним товариством [PERSON] «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір № б/н, шляхом заповнення та підписання анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг від 27.10.2015 року, відповідно до якої відповідач підписавши дану заяву погодився, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір банківських послуг, згідно якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 500,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копією анкети-заяви (а.с. 7,33) та копією умов та правил надання банківських послуг (а.с. 35-40). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. З наданого позивачем розрахунку (а.с. 4-6) вбачається, що заборгованість за договором станом на 30.04.2018 року становить 14 860,42грн. та складається з: заборгованості за кредитом 525,89 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 9 226,28 грн., заборгованість за пенею та комісією 3924,42 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина 500,00 грн. та штраф процентна складова 683,83 грн.. Згідно п. 6.5. Договору боржник, зобовязувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Також, згідно п. 5.5 Договору банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому\~ в розмірі, зазначеному в Тарифах, що викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/, з розрахунку 360календарних днів на рік. Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. +5% від суми позову. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, зокрема, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України); пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Таким чином, неустойка (штраф або пеня) є санкцією за порушення боржником грошового зобовязання і є видом матеріальної відповідальності. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору, а саме п. 5.5.1 передбачено застосування комісії як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання боргових зобовязань, розмір яких визначається Тарифами. У той самий час, згідно з пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків по кожному з грошових зобовязань. Отже,\~ умовами договору передбачено одночасно два види цивільно - правової (матеріальної) відповідальності боржника за ті самі порушення - зокрема за несвоєчасне виконання грошового зобовязання - у даному випадку несвоєчасну або у неповній мірі сплату тіла кредиту і процентів за користування кредитом, з єдиною різницею видів відповідальності, яка полягає у тому, що підставою для нарахування неустойки у виді штрафу є прострочення (несплата) протягом 120 днів, а для нарахування пені (комісії) наявність прострочених зобовязань на суму від 50 грн. Позивач просить за порушення боржником умов договору і порушення строків виконання грошових зобовязань за договором по сплаті кредиту і відсотків, стягнути з відповідача і пеню, передбачену у разі прострочення зобовязань\~ і штраф, передбачений у разі прострочення на 120 днів у фіксованому розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. При цьому позивач, як на підставу для стягнення штрафу посилається на п. 8.6 Умов, але до позову не долучено розрахунку суми даного штрафу, з чого він складається та конкретно, за яке прострочення і коли, або за яке інше порушення він нарахований. Враховуючи вищевикладене, а також положення ст. 549 ЦК України, згідно якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності (неустойки), а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення прострочення виконання грошових зобовязань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача одночасно зобовязання і по сплаті штрафу та по сплаті пені. Тому, враховуючи вищенаведене, розглядаючи справу лише в межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих доказів, дотримуючись принципу диспозитивності і рівності сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафів. Такі висновки суду відповідають і правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з умовами договору був ознайомлений, підписав заяву і отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 500,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, однак умови договору порушив. Суд вважає, що згідно ст. 611 ЦК України підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення коштів, оскільки відповідачем були порушені умови зобовязання, обумовлені договором. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 13676,59грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 525,89 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 9 226,28 грн., заборгованість за пенею та комісією 3924,42 грн.. Згідно ч. 2 ст.\~ 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються\~ з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду, тому, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати на 92%, що становить 1621,63 грн.

Outcome: partial