Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь суму заборгованості в розмірі 1004262,98 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що 03 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №ML700/880/2007. Банк надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 50000,00 доларів США. 29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю. Згідно з вищевказаним договором ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором №ML700/880/2007 від 03.09.2007 року, таким чином отримало всі права вимоги до боржника за вказаним кредитним договором. Відповідач [PERSON] зобов»язалась прийняти, належним чином використати та повернути кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом, в порядку та умовах, що визначені кредитним договором. Згідно з п. 1.5.1 з підпунктами ч. 2 Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата відсотків здійснюється відповідачем щомісяця в розмірі та строки, визначені в графіку платежів (додаток №1 до кредитного договору). В порушення умов договору відповідач [PERSON] умови договору не виконує та станом на 30.09.2013 року має заборгованість по тілу кредиту, яка складає 27019,96 доларів США; за відсотками - 0,00 доларів США; пеня - 788292,44 грн. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] по кредитному договору було укладено договір поруки №SR ML 700/880/2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Відповідно до п.1.1 Договору поруки [PERSON] прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником [PERSON] своїх зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі своїх зобов'язань. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є належним позивачем по справ. Зазначають, що іпотечна квартира продана, а отримані від продажу грошові кошти в розмірі 40000,00 доларі США сплачено банку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Таким чином остання проплата за кредитом здійснена 29.10.2009 року. Посилаються на сплив строку позовної давності 30.10.2012 року. Також в запереченнях відповідач посилається на відсутність розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором з вказівкою всіх його складових. Заперечували, що договір факторингу укладений та чинний, оскільки немає доказів, що договір виконаний сторонами. Не враховано банком договір страхування майна. Також вказували, що цей договір укладено під примусом банку. Просили в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши письмові матеріали по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що 03 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №ML700/880/2007. Банк надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 50000,00 доларів США. 29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю. Згідно з вищевказаним договором ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором №ML700/880/2007 від 03.09.2007 року, таким чином отримало всі права вимоги до боржника за вказаним кредитним договором. Відповідач [PERSON] зобов»язалась прийняти, належним чином використати та повернути кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом, в порядку та умовах, що визначені кредитним договором. Згідно з п. 1.5.1 з підпунктами ч. 2 Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата відсотків здійснюється відповідачем щомісяця в розмірі та строки, визначені в графіку платежів (додаток №1 до кредитного договору). В порушення умов договору відповідач [PERSON] умови договору не виконує та станом на 30.09.2013 року має заборгованість по тілу кредиту, яка складає 27019,96 доларів США; за відсотками - 0,00 доларів США; пеня - 788292,44 грн. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] по кредитному договору було укладено договір поруки №SR ML 700/880/2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Відповідно до п.1.1 Договору поруки [PERSON] прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником [PERSON] своїх зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі своїх зобов'язань. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.ст. 526, 1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 553 ЦК за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частиною 2 ст.554 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Таким чином, відповідачі є солідарними боржниками, та згідно ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Посилання представника відповідача на те, що позивач пропустив строк позовної давності, не відповідає обставинам справи і вимогам закону. Сторони встановили дату остаточного повернення кредиту 03.09.2025 року (а.с.9). Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). З позовом до суду позивач звернувся 30.01.2014 року, тобто в межах строку позовної давності, визначеного сторонами. Крім цього Банком [PERSON] нарахована пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань в сумі 788292,44грн. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Представник відповідачів заявив клопотання про застосування позовної давності. Позов поданий 30.01.2014 року, тому вимоги, що можуть бути пред'явлені в межах строків позовної давності щодо пені з 30.01.3013 року. Останній платіж 29.10.2010 року. Відповідно до розрахунку позивача заборгованість по тілу кредиту 27019,96 доларів США, по пені - 788292,44 грн. на дату наступного платежу, тобто на листопад 2010 року. Тобто вимоги з 29.10.2010 року по 30.01.2013 року по пені знаходяться поза межами строку позовної давності. Згідно зі ст.ст.10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 59, 60 цього ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оскільки відповідні розрахунки позивача для встановлення дійсної заборгованості по тілу кредиту і пені в межах строку позовної давності до суду не надані, суд позбавлений можливості самостійно визначити зазначену заборгованість. Надана позивачем довідка про заборгованість такої інформації із зазначенням всіх її складових, не містить. Також розрахунок заборгованості здійснено станом на 18.06.2014 року, в той час як з позовом позивач звернувся 30.01.2014 року. Позивачем також не надано в якості належного доказу права пред'явлення вимоги до відповідачів по справі, оскільки з додатку до договору факторингу не зрозуміло, що там зазначені прізвища саме відповідачів. Заперечення відповідача [PERSON] щодо самого договору факторингу суд відхиляє, оскільки цей договір не є предметом спору. Твердження представника відповідача, що працівники банку змусили [PERSON] укласти договір добровільного страхування майна від 03.09.2007 року ніякими доказами не підтверджуються. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв»язку з його недоведеністю.

Outcome: dismissed