Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач - публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві позивач вказав, що 27 травня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №230213- CRED, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 6000 доларів США на термін до 24 травня 2010 року, а відповідач зобов»язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Зобовязання за кредитним договором позивачем були виконані належним чином, проте відповідач [PERSON] не виконав свої обовязки, тому станом на 18 травня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 15094, 80 доларів США, а саме: 3971, 83 доларів США заборгованість за кредитом, 10392, 66 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до договору: 12,08 доларів США штраф (фіксована частина), 718, 22 доларів США штраф (процентна складова). Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов»язання повинні виконуватись належним чином і в терміни, передбачені цим договором, одностороння відмова від виконання зобов»язання не допускається. Просить стягнути з відповідача на користь Пат КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 15094, 80 доларів США, що за курсом 20, 69 відповідно до НБУ 18.05.2015 року складає 312311, 36 гривень за кредитним договором № 230213- CRED від 27 травня 2008 року. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задоволити. В задоволенні заяви про застосування строків позовної давності згідно поданої відповідачем заяви відмовити. Подав відповідь на відзив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що позов не визнає, кредит виплачував згідно з графіком та повністю його виплатив. Строк дії договору був встановлений до 24.05.2010 року, що вбачається з п. 1.4 згаданого договору, а не 24.05.2012 рік, як про це в позовній заяві зазначає позивач. Вказане стверджується і графіком погашення кредиту і відсотків, яким розбито погашення кредиту та відсотків щомісячно відповідно до п.3.3 договору. Кредит ним був погашений в повному обсязі у визначений кредитним договором строк. Жодного разу після 25.05.2010 року банк до нього не звертався з вимого чи претензією щодо наявності боргу перед банком. Оригіналів квитанцій про сплату боргу не може представити суду у зв»язку з тим, що вже минуло біля 8 років, а тому він їх не зберігав. Проплат ні 30.12.2009 року, ні 25.01.2010 року, ні 26.02.2010 року, ні 26.08.2010 року, ні 30.09.2010 року він не здійснювавав, та нікого не просив це робити від його імені. Особа [PERSON], йому не відома та банк не надав суду доказів того, що він уповноважував вказану особу чи будь-кого іншого проводити від його імені операції щодо перерахунку коштів з інших карток в рахунок повернення кредиту. Вважає, що банк пропустив визначений строк звернення до суду з позовом, подав письмову заяву про застосування строків позовної давності, просить в задоволенні позову відмовити за пропуском строку позовної давності. Вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. 09 липня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором . 21 жовтня 2015 року Чортківським районним судом винесено заочне рішення, яким позов задоволено в повному обсязі. 13 березня 2018 року відповідач [PERSON] подав суду письмову заяву про скасування заочного рішення від 21 жовтня 2015 року та ухвалою суду від 05 червня 2018 року заочне рішення від 21 жовтня 2015 року було скасовано та призначено розгляд справи за правилами загального провадження. Позивач в позовній заяві посилається на те, що 27 травня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №230213- CRED, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 6000 доларів США на термін до 24 травня 2010 року, а відповідач зобов»язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Банк свої зобов»язання за кредитним договором виконав, що підтверджується відповідними документами, на що посилається представник позивача та не заперечується самим відповідачем. Відповідач не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого станом на 18 травня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 15094, 80 доларів США, а саме: 3971, 83 доларів США заборгованість за кредитом, 10392, 66 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до Договору: 12,08 доларів США штраф (фіксована частина), 718, 22 доларів США штраф (процентна складова), які в добровільному порядку відповідач повернути відмовляється. Відповідач [PERSON] просить застосувати позовну давність та провадження по справі закрити, вказуючи при цьому, що право у позивача вимагати від нього заборгованість по сплаті кредиту виникло 25 травня 2010 року, а відтак, строк звернення з вимогою до нього у Банку закінчився 25 травня 2015 року. До суду ж банк звернувся лише 09 липня 2015 року, що стверджується матеріалами справи. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що 27 травня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №230213- CRED, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 6000 доларів США на термін до 24 травня 2010 року. Суд враховує той факт, що згідно п.5.7 згаданого вище договору строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом винагороди, неустойки пені, штрафів по даному договору встановлено сторонами 5 років. Відповідно до пункту 1.4 згаданого кредитного договору банк надав відповідачу кредит в сумі 6000 доларів США та визначив строк повного погашення кредиту 24.05.2010 року. Таким чином строк виконання зобов»язання за вказаним договором закінчився вказаною вище датою. Суд вважає, що стороні договору, а саме банку станом на 25 травня 2015 року було відомо про порушенням відповідачем умов кредитного договору та закінчення строку виконання зобов»язання до 24.05.2010 року, однак банком позов до відповідача [PERSON], у визначений договором 5 річний строк, пред»явлений не був, а був пред»явлений після закінчення такого строку -09 липня 2015 року. Крім того, жодного разу, після 25.05.2010 року банк не звертався до відповідача з вимогою повернення коштів по вищезгаданому договору, про що не подано суду жодних доказів. Суд при цьому вважає, що не заслуговують на увагу доводи представника банку про те, що строк позовної давності ним не порушено, оскільки даний строк був перерваний вчиненням відповідачем проплати відповідно до виписки по рахунку боржника, яка досліджена в судовому засіданні, оскільки як пояснив відповідач він не проводив проплату ні 26.08.2010 року в сумі 0, 57 центів ні 30.09.2010 року в сумі 99.99 доларів США та не просив провести таку оплату нікого, в тому числі платника [PERSON] Аналогічно, він не проводив поповнення на картку приватбанку в рахунок погашення кредиту та не просив нікого провести таку проплату за нього, в тому числі 25.01.2010 року та 30.12.2009 року ні 25.01.2010 року, ні 26.02.2010 року, ні 30.09.2010 року, про що містяться відомості , що такі кошти поступили від [PERSON]. При цьому представником банку не було надано суду жодних письмових доказів первинних документів, інших документів по операціях із застосуванням платіжних карток, що підтверджували факт проведення таких проплат відповідачем [PERSON] чи іншою особою за його дорученням. З пояснень представника банку по сумі проплати - 0, 57 центів вбачається, що вказані грошові кошти було перекинуто банком з одного рахунку на інший, можливо з іншої картки відповідача, однак достовірно йому про це не відомо та відповідних доказів суду він надати не може. При обчисленні позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що мітяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов»язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, а й з певними моментами(фактами), які свідчать про порушення права особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до вимог ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. В даному випадку договором було визначено позовну давність по вимозі про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом винагороди, неустойки пені, штрафів в 5 років. Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. На підставі ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у разі якщо договором встановлено обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Поряд із встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником (відповідачем) окремих зобов»язань (внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов»язання, яке виникло на основі договору, отже у банку настає право вимоги від позичальника виконання боржником окремих зобов»язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов»язання, яке виникло на основі договору та яке міститься в Графіку погашення кредиту та процентів згідно додатку №1 від 27.05.2008 року, який є невід»ємною частиною договору. Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов»язує термін, який визначений календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 251, 252 ЦК України). Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов»язання згідно частиною 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо.) Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, за юридичною природою укладений кредитний договір 27.05. 2008 року є договором споживчого кредиту, що вбачається із п.1.5 кредитного договору, а відповідно до п.7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Суд зазначає також, що позивач не звертався до суду з заявою про поновлення строків давності та не довів перед судом поважність причин пропуску цього строку, при тому, що відповідач подав заяву про застосування до спірних правовідносин позовної давності.

Outcome: dismissed