Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [INFO] померла матір позивача [PERSON] . Представник позивача вказує, що позивач частково реалізував свої спадкові права після смерті матері, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки № [NUMBER] , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4423386600:08:005:0006, розміром 5,4097 га, яка знаходиться на території Риб`янцівської сільської ради Новопсковського району. На іншу 1/2 частину спадкового майна свідоцтво про право на спадщину видане рідному брату позивача [PERSON] , який помер [INFO] . Але реалізувати свої спадкові права після смерті матері в повній мірі в позасудовому порядку позивач не має можливості, оскільки нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, які б підтверджували його належність померлій матері. У зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 05.09.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 03.10.2019. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 15.10.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 15.11.2019. 15.11.2019 в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 17.12.2019 у зв`язку з витребуванням доказів. 17.12.2019 ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду на 16.01.2020. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача. Представник відповідача Риб`янцівської сільської ради Новопсковського району Луганської області надав заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден. За таких підстав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних матеріалів справи та без фіксування судового засідання технічним засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позову ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Риб`янцеве Новопсковського району Луганської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Риб`янцівською сільською радою Новопсковського району Луганської області 20.03.2004. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке складається з: житлового будинку під літ. «А-1» площею 64,4 кв. м., рік забудови - 1964; веранди під літ. «а», вхідного ганку під літ. «а-1», літньої кухні під літ. «Б», сараїв під літ. «Г», «Д», погрібу під літ. «п/г»; огорожі під літ. «N1-3»; вартість якого згідно звіту Новопсковського РБТІ про оцінку майна складає 45349,00 грн.; земельної ділянки № [NUMBER] , кадастровий номер 4423386600:08:005:0006, розміром 5,4097 га, яка знаходиться на території Риб`янцівської сільської ради Новопсковського району Луганської області і надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Судом встановлено, що у відповідності до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її сини - позивач [PERSON] та [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 26.09.1961, серії [NUMBER] від 01.10.1968, де в графах «Мати» вказана « [PERSON] » (російською мовою). Згідно довідки, виданої виконкомом Риб`янцівської сільської ради Новопсковського району Луганської області 22.08.2019 за вих. № 1139, [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , з 1959 по [INFO], виписана у зв`язку зі смертю. На день смерті з нею проживав та був зареєстрований син [PERSON] . Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 50 років в с.Риб`янцеве Новопсковського району Луганської області, про що 27.09.2018 складено відповідний актовий запис № 21, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Риб`янцівської сільської ради Новопсковського району Луганської області 27.09.2018. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Дослідженням спадкової справи №228/11 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] встановлено, що позивач [PERSON] спадщину після смерті матері прийняв та частково реалізував свої спадкові права, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії [NUMBER], посвідченим 05.05.2017 державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори Ковальовим А.О., зареєстрованим в реєстрі за № 213. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №27941728 від 31.08.2011. Таким чином, судом встановлено, що позивач спадщину після смерті матері [PERSON] прийняв. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Як спадкоємець за законом першої черги після смерті матері [PERSON] позивач 19.08.2019 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Однак, постановою нотаріуса від 19.08.2019 про відмову вчинення нотаріальної дії позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , що залишилось після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з посиланням на відсутність документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на вказаний будинок. Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №180883138 від 13.09.2019, відомості про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , в реєстрі відсутні. В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за законом після смерті матері, однак не може цього зробити так як відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно - житловий будинок. З приводу належності домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідно листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно регулюється Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що набрав чинності з 27.01.2005. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинним нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Отже, виникнення права власності у спадкодавця на житловий будинок не залежало від державної реєстрації цього права. Оскільки, житловий будинок, що є предметом даного позову, був побудований в 1964 році, до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», враховуючи, що до січня 1966 року реєстрація будинків в сільській місцевості була відсутня, то порядок державної реєстрації зазначеного житлового будинку, повинен був проводитися відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від [NUMBER] грудня 1995 року №56 (далі - Інструкція). Відповідно до Інструкції, об`єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці , провулку , площі. Під будинком, як об`єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці , провулку , площі. Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці , провулку , площі. У період чинності вказаної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися у тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Отже, записи у погосподарських книгах можуть визнаватися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Відповідно до довідки №1205 від 11.09.2019, виданої виконкомом Риб`янцівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, згідно записів погосподарського обліку в книгах № 8 за 1980-1982 роки особовий рахунок № [NUMBER] , № [NUMBER] за 1983-1985 роки особовий рахунок № [NUMBER] , № [NUMBER] за 1986-1990 роки особовий рахунок № [NUMBER] , № [NUMBER] за 1991-1995 роки особовий рахунок № [NUMBER] , № [NUMBER] за 1996-2000 роки особовий рахунок № [NUMBER] , № [NUMBER] за 2001-2005 роки особовий рахунок № [NUMBER] , головою домогосподарства, розташованого за адресою: [ADDRESS] , була [PERSON] . Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин, підтверджено право власності померлої [PERSON] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, подружжя, батьки. Згідно вимог ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки позивач є спадкоємцем за законом першої черги після померлої матері [PERSON] , інший спадкоємець першої черги за законом [PERSON] помер, спадкоємці за заповітом, а також спадкоємці, які мають обов`язкову частку у спадщині, відсутні, позивач має право отримати у спадщину зазначене вище домоволодіння. Таким чином, є всі достатні правові підстави для визнання права власності на спадкове майно у вигляді домоволодіння за позивачем. За таких обставин, враховуючи інтереси позивача, а також те, що іншого шляху для захисту спадкових прав позивач не має, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи, а також визнані відповідачем. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору у розмірі 384,20 грн. та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 384,20 грн.

Outcome: approved