Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач у липні 2012 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 11.05.2006 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № LOK-KC004, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 90000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 14,26 % на рік з кінцевим терміном повернення 10.05.2009 року. Вимоги до відповідача, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» та відповідачкою [PERSON] договорів поруки. Відповідач [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 02.07.2012 року у розмірі 59176,80 доларів США, яка складається з: 29808,73 доларів США заборгованість за кредитом, 23230,67 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 875,55 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 5261,85 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Просили стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 57925,24 доларів США, судові витрати, стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 10000 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.08.2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені. Ухвалою суду від 23.04.2013 року заочне рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.08.2012 року було скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі у судове засідання зявилися. Представник відповідача ПАТ «Акцент-Банк» подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання зявився, проти задоволення позову заперечував. Представник відповідачки [PERSON] у судове засідання зявився. Проти задоволення позову заперечував. Подав до суду заяву про застосування строків позовної давності. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № LOK-KC004 від 11.05.2006 року [PERSON] отримав кредит у 90000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 14,26 % на рік з кінцевим терміном повернення 10.05.2009 року. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № LOK-KC004 від 11.05.2006 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] було укладено договір поруки від 11.05.2006 року та між позивачем і відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року. Позивачем заявлено, що відповідач [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 02.07.2012 року у розмірі 59176,80 доларів США, яка складається з: 29808,73 доларів США заборгованість за кредитом, 23230,67 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 875,55 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 5261,85 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовні давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовні давність строком один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦП України позовні давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідачки [PERSON] подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Строк дії договору закінчився 10.05.2009 року, позовна давність за даним договором, сплинула 10.05.2012 року. Позивач звернувся до суду із позовом 10.07.2012 року. Тому суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду із даним позовом. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів , що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Предявленням вимоги до поручителя як направлення або вручення йому вимоги про погашення боргу так і предявлення до нього позову. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позивальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. З урахуванням того, що строк виконання зобовязання за кредитним договором настав 10.05.2009 року, ПАТ КБ «Приватбанк» не звертався до поручителя [PERSON] із вимогою виконання зобовязання за кредитним договором протягом шести місяців, а саме до 10.11.2009 року, а договір поруки з ПАТ «А-Банк» було укладено 20.10.2010 року, тобто після закінчення дії основного договору, тому відсутні підстави для стягнення боргу за цим договором з поручителів. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати з відповідачів не стягуються.

Outcome: dismissed