Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» 27 листопада 2017 року звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № R53100146125В від 27.10.2011 року в розмірі 50 172,56 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1600,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.10.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № R53100146125В, відповідно до якого Банк надав відповідачу грошові кошти (кредит) у сумі 28 900 грн. зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 31 % річних, а відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати на користь Банку щомісячні платежі згідно графіку платежів та повернути кредитні кошти в повному обсязі в строк до 27.10.2014 року. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує. 14.03.2014 року між Банком та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений Договір про відступлення права вимоги № 140314нв, за яким Банк відступив Товариству своє право грошової вимоги до боржника за вищевказаним договором. У зв'язку із припиненням здійснення платежів на виконання Кредитного договору у відповідача утворилася заборгованість, яка станом на 14.03.2014 року становить 50 172,56 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту - 28 900 грн., заборгованість по відсоткам - 21 272,56 грн., заборгованість по штрафних санкціях (пені) штрафні санкції - 0 грн., заборгованість по комісії - 0 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 22 січня 2018 року, прийнято справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, до провадження Солом'янського районного суду м. Києва, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження /а.с.а.с. 36-37/. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов. 26.03.2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором, з якого вбачається, що відповідач заперечує проти позову та вважає, що є підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом у виді основної суми та заборгованості по відсоткам /а.с. 45/. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як убачається із матеріалів справи, 27.10.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № R53100146125В /а.с.а.с. 7-13/. У тимчасове користування на умовах Кредитного договору (п.п. 1.1, 1.2) Банк надав відповідачу кредит у вигляді грошових коштів у розмірі 28 900 грн., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (рівними платежами щомісячно), з кінцевим терміном погашення не пізніше 27.10.2014 року, процентна ставка становить 31% річних. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 14.03.2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений Договір про відступлення права вимоги № 140314нв, за яким Банк відступив Товариству своє право грошової вимоги до боржника за вищевказаним договором /а.с.а.с. 25-30, 5/. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Як встановлено з матеріалів справи, Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується даними виписки по особовому рахунку відповідача /а.с. 19/. Але позичальником умови договору належним чином не виконувалися, не здійснювалося щомісячне погашення кредиту та не сплачувалися відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, або розірвання договору. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1049 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позику позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. За нормою ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно даних розрахунку заборгованості, наданого позивачем, у відповідача [PERSON] станом на 14.03.2014 року наявна заборгованість за кредитним договором № R53100146125В від 27.10.2011 року у розмірі 50 172,56 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту - 28 900 грн., заборгованість по відсоткам - 21 272,56 грн., заборгованість по штрафних санкціях (пені) штрафні санкції - 0 грн., заборгованість по комісії - 0 грн. /а.с. 22/. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направляло відповідачу вимогу про досудове врегулювання спору, яка залишилася поза увагою відповідача. Відповідно до ст.ст. 623, 625 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачем не надано доказів щодо спростування заявленої суми кредитної заборгованості, в тому числі не здобуто таких доказів під час розгляду справи. Виходячи з того, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, порушує вимоги умов Договору, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1600,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved