Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Позивач у листопаді 2016 року звернувся до суду із просьбою визнати за ним право власності на самочинно збудований обєкт нерухомого майна гараж, що знаходиться по вулиці Витківська,5 в м.Радехів Львівської області. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що проживає він у м.Радехові на вул.Витківська,5/7 Львівської області у багатоквартирному будинку. Згодом придбав автомобіль, який деякий час зберігав у дворі біля будинку, однак через деякий час постало питання про забезпечення належного зберігання автомобіля та супутніх для нього речей. Отримавши згоду сусідів, протягом 2011-2014 років він власними силами здійснив будівництво одноповерхового (з горищем) гаража розміром 11,0м х 5,2м для власного автомобіля, зайнявши невелику частину подвіря між вже побудованими раніше гаражами своїх сусідів. Розуміючи, що будь-яке нерухоме майно повинне бути зареєстроване в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, він звернувся до Реєстраційного відділу Радехівської РДА для реєстрації гаражу, де йому було розяснено, що такий вважається самочинним будівництвом та не може бути зареєстрованим у встановленому законом порядку на основі заяви, від так право власності на гараж може набути лише на підставі рішення суду. Згодом, для набуття у власність земельної ділянки під гаражем, він звернувся із письмовою заявою до Радехівської міської ради. У повідомленні Радехівської міської ради №1375 від 18.10.2016, йому було відмовлено та зазначено, що відповідно до Генерального плану міста Радехова, територія біля його будинку відноситься до земель багатоквартирної житлової забудови, тому надати окрему земельну ділянку немає законних підстав. З метою створення ініціативної групи для майбутнього створення ОСББ у своєму будинку, він звернувся до сусідів, більшість з яких хоч і не заперечують проти узаконення його самочинно побудованого гаража, але не підтримали його прагнення створити ОСББ. Таким чином, враховуючи усі обставини, вважає, що гараж, який знаходиться по вулиці Витківська, 5 в м.Радехів збудований у відповідності до вимог державних стандартів, норм і правил, що є підставою для визнання права власності на обєкт будівництва, який був збудований самочинно. Позов просить задоволити. У судовому засіданні позивач вимоги підтримав та виклав свої пояснення аналогічно, зазначеним у заяві (а.с.2-4)ю Позов просит задоволити. Представник Радехівської міської ради в судове засідання не зявився, надавши в адресу суду лист, не заперечивши позовні вимоги, клопотав про розгляд справи за його відсутності (а.с.39). Також у судове засідання не зявилися і відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. До суду скерували заяви, у яких виклали свої позиції стосовно вимог, зазначивши, що такі ними не заперечуються і просили розгляд справи здійснити за їх відсутності (а.с.81-87,90). Інші відповідачі у судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причини, що унеможливили їх прибуття до суду, не повідомили. Відповідно вимог ст.174 ЦПК України, ухвалою суду від 28.12.2016 року відмовлено у прийнятті визнання позову представником Радехівської міської ради та відповідачами (а.с.94-95). Вислухавши пояснення позивача та дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно вимог статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а при здійсненні своїх прав та виконанні обовязків зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Так судом встановлено, що позивач проживає [INFO] у багатоквартирному будинку (а.с.5-6). За змістом ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинне збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Із звіту про проведення технічного обстеження, затвердженого 07.11.2016 року інженером з інвентаризації нерухомого майна вбачається, що за результатами проведення технічного обстеження гаража, загальною площею 58,1кв/м в цілому надійний, відповідає усім санітарним та пожежним нормам, збудований згідно ДБН та придатний до безпечної експлуатації (а.с.7-12). Із технічного паспорта на гараж, виготовленого 14.10.2016 року, інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON], вбачається, що гараж знаходиться по вулиці Витківська,5 в м.Радехові Львівської області, є одноповерховим (з горищем), зовнішніми розмірами 11,0м х 5,20м та загальною площею 58,1кв/м. Вартість гаража становить 42369 гривень (а.с.20). Судом констатовано, що побудований гараж є самовільно збудованим, вчинений без відповідного дозволу, проекту та відведення для цього земельної ділянки. Статтею 38 ЗК України визначається, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших обєктів загального користування. Суд може визнати право власності на самочинне будівництво тільки за умови надання земельної ділянки особі, що здійснила самочинне будівництво, у встановленому порядку, зокрема у випадках: безоплатної передачі земельної ділянки громадянину із земель державної або комунальної власності (ст.121 ЗК); набуття особою, що здійснила самочинне будівництво, земельної ділянки, що надана для даної мети іншій особі, у власність; укладення договору оренди, іншого цивільно-правового договору, що дає право забудови земельної ділянки; прийняття відповідним органом виконавчої влади чи місцевого самоврядування рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки тощо. Зазначена умова є єдиною для визнання права власності на обєкт нерухомості за такою особою. Також слід зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію обєкта нерухомого майна, то державна реєстрація прав на такий обєкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. За змістом ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво обєктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст.31 цього закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів; реєстрація права власності на обєкт містобудування. Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобовязана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач [PERSON] на правових підставах користується земельною ділянкою, на якій звів гараж, що збудований обєкт відповідає санітарним нормам та правилам, зокрема, відсутні висновки санітарно - епідеміологічної служби, не підтверджено відповідності самочинно побудованих обєктів протипожежним нормам та правилам, відсутні акти перевірки дотримання вимог законодавства з питань протипожежного законодавства Державної служби з надзвичайних ситуацій, відсутня експертиза про відповідність збудованих обєктів ДНБ. З огляду на викладені норми законодавства, визнання права власності на нежитлове приміщення, їх реєстрація, можлива лише після прийняття в експлуатацію такого, про що відомості в матеріалах справи відсутні. Таким чином, узагальнюючи наведене вище, відповідно до рекомендацій, викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України» №6 від 30.03.2012, на підставі аналізу представлених суду доказів щодо розташування будівлі та позиції органу місцевого самоврядування, викладеної у листі за №1375 від 18.10.2016, суд вважає позовні вимоги неналежно обґрунтованими, відповідно у задоволенні таких слід відмовити.

Outcome: dismissed