Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в особі представника звернулось до суду з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення про звільнення з під арешту предмета іпотеки, нерухоме майно, а саме будинок за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с.Олександрівка, вул.Південна, буд.14, загальною площею 334,5 кв.м., житловою 162,6 кв.м., та земельну ділянку загальною 0,1800 га, що знаходиться за адресою: буд.14, вул.Південна, с.Олександрівка, Олександрвіська с/р, Дніпропетровській район, Дніпропетровська область, що належить на праві власності: [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER]. Свої вимоги мотивує тим, що 21 листопада 2006 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CNL-300/3063/2006, згідно з яким банк надав позичальнику кредит в розмірі 200 000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банк та [PERSON] уклали договір іпотеки №PCL-300/2077/2006 від 21 листопада 2006 року. Згідно п. 2.1.1. договору іпотеки, Іпотекодавець зобов'язаний повністю повернути Іпотекодержателю суму отриманого кредиту не пізніше 21 листопада 2016 року. 12 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст. ст. 512, 514, Цивільного кодексу України було укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю, відповідно до якого, до TOB «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON]. Також, між ПАТ «ОТП Банк» та TOB «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року, відповідно до якого, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а TOB «ОТП Факторинг Україна» прийняло право звертати стягнення на предмет іпотеки, зазначений у договорі іпотеки, укладеним з [PERSON]. Таким чином, до позивача перейшли усі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором та право звертати стягнення на предмет іпотеки зазначений у договорі іпотеки. Сьогодні між TOB «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] існує домовленість про можливий добровільний продаж предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитною заборгованістю. Згідно Інформаційної довідки №63203817 від 11 липня 2016 року з Державного реєстру речових прав на майно, зареєстрованого за [PERSON] зареєстровані ряд арештів на предмет іпотеки. Відтак позивач змушений звернутись до суду. В судове засідання представник позивача не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги підтримавши, щодо заочного рішення не заперечував. Представники відповідачів в судове засідання також не зявились про причини неявки суд не повідомили, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у їх відсутності, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. З'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 листопада 2006 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CNL-300/3063/2006, згідно з яким банк надав позичальнику кредит в розмірі 200 000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банк та [PERSON] укладено договір іпотеки №PCL-300/2077/2006 від 21 листопада 2006 року. Відповідно до умов договору іпотеки відповідач-1 передав в заставу банку нерухоме майно, а саме будинок за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с.Олександрівка, вул.Південна, буд.14, загальною площею 334,5 кв.м., житловою 162,6 кв.м., та земельна ділянка загальною площею 0,1800 га, що знаходиться за адресою: буд. 14, вул.Південна, с.Олександрівка, Олександрівська с/р, Дніпропетровській район, Дніпропетровська область. Згідно п. 2.1.1. Договору іпотеки, Іпотекодавець зобов'язаний повністю повернути Іпотекодержателю суму отриманого кредиту не пізніше 21 листопада 2016 року. 12 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст. ст. 512, 514, Цивільного кодексу України було укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю, відповідно до якого, до TOB «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON]. Також, між ПАТ «ОТП Банк» та TOB «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року, відповідно до якого, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а TOB «ОТП Факторинг Україна» прийняло право звертати стягнення на предмет іпотеки, зазначений у договорі іпотеки, укладеним з [PERSON]. Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст.514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Сьогодні між TOB «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] існує домовленість про можливий добровільний продаж предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитною заборгованістю. Згідно Інформаційної довідки №63203817 від 11 липня 2016 року з Державного реєстру речових прав на майно, зареєстрованого за [PERSON] зареєстровані арешти на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на першочергове задоволення своїх вимог з предмета іпотеки зареєстроване у реєстрі за №4088517, строк виконання 21 листопада 2016 року, підстава обтяження - договір відступлення права вимоги, 8893, 12.11.2010 року, Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» станом на час накладення арештів передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з - під арешту. Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», що набрав сили 05 жовтня 2016 року арешт може бути знятий за рішенням суду. За положеннями Закону України «Про виконавче провадження», що набрав сили 05 жовтня 2016 року, а саме, ст. 51, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставо держателю. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999 р. та ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» станом на час накладення арештів, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 1, ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Відповідно до п. 6 Договору іпотеки та ст.ст. 36-39 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги з предмета іпотеки як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду, так і позасудовому порядку шляхом відчуження предмета іпотеки від свого імені або шляхом набуття права власності на нього. Враховуючи той факт, що договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 6 Договору іпотеки), то іпотекодержатель має право вибору, яким чином задовольнити свої вимоги з іпотечного майна на власний розсуд в межах прав, наданих йому вказаним законом. Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» станом на час накладення арештів, звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про звільнення з-\~під арешту заставного майна, є такими, що засновані на законі та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України солідарно з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню сума судового збору в розмірі 1600,00 грн., сплачені ними при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved