Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Представник [PERSON] адвоката Стеценко А.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики. 06.05.2019 року представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] основну суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних в загальному розміру 67\~609 грн. 76 коп., а також судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що 13.11.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача в борг 30\~000 грн.. Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти до 17.11.2014 року. У порушення умов договору відповідач зобов`язання з повернення позики не виконав. Станом на 06.05.2019 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми становить 67\~609 грн. 76 коп., з яких сума основного боргу становить 30\~000 грн., три відсотки річних 4\~019 грн. 18 коп., інфляційні витрати 33\~590 грн. 58 коп.. Представником відповідача адвокатом Нємна Т.І. 26.07.2019 року подано відзив на позовну заяву, у якому зазначає що позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, із тексту розписка розписки не можливо ідентифікувати особу позикодавця. Не зазначено місце складання розписки. Не зазначено, яка саме подія відбулась у присутності свідків, передача грошових коштів чи складання розписки. У розписці відсутні відомості щодо передачі грошових коштів. Не можливо ідентифікувати свідків, відсутні їх підписи. [PERSON] ніколи не складав і не передавав [PERSON] розписку. В судовому засіданні 24.02.2020 року представник позивача позов підтримав та наполягав на його задоволенню з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача проти позову заперечував та просив в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у позові. За клопотанням представника відповідача, для підготовки клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, судом оголошувалась перерва. В період часу з 24.02.2020 року по 10.03.2021 року представником відповідача було подано 6 клопотань про відкладення судового розгляду. В судове засідання 10.03.2021 року представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Позов підтримує, та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Направлена судова повістка повернута до суду з відміткою поштового відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Представником відповідача подано чергове клопотання про відкладення судового розгляду, з підстав, які судом визнані неповажними. Відповідно до ч. 4\~\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частино ю першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Судом встановлено, що13.11.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача в борг 30\~000 грн.. Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти до 17.11.2014 року. У порушення умов договору відповідач зобов`язання з повернення позики не виконав. Станом на 06.05.2019 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми становить 67\~609 грн. 76 коп., з яких сума основного боргу становить 30\~000 грн., три відсотки річних 4\~019 грн. 18 коп., інфляційні витрати 33\~590 грн. 58 коп.. Встановивши наведені обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договору позики, що підтверджується, у тому наданою позивачем розпискою, умови яких відповідач не виконала, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення боргу, трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних втрат. Враховуючи вищевикладене, позов є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн..

Outcome: approved