Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

покликаючись на неповернення відповідачем грошових коштів, позивач у поданій до суду 12 лютого 2020року позовній заяві просить стягнути з нього 75 899 грн. гонорару, 227 697 грн. штрафу та сплачений судовий збір у розмірі 3 035 грн. 97 коп. У поданій до суду заяві позивач позов підтримує повністю, просить справу слухати у його відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до суду не з`явився, відзиву на позов не подав. Зважаючи на те, що учасників справи відповідно до ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, їх явку не визнано обов`язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність в порядку заочного розгляду та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як встановлено судом, позивач здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №516 від 07 серпня 2006 року. 24 квітня 2017 року між сторонами укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до якого позивач як адвокат зобов`язувався надавати правову допомогу та здійснювати представництво відповідача [PERSON] під час розгляду заяви про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури у Рівненському районному суді. Відповідно до умов вказаного договору про надання правової допомоги та додаткового договору відповідач як клієнт зобов`язувався сплатити позивачу протягом п`яти днів гонорар за наступних умов: клієнт сплачує адвокату половина суми (50 відсотків) з суми, які були сплачені [PERSON] у зв`язку з поданням йому правової допомоги під час кримінального провадження, що будуть задоволені та присуджені [PERSON] судовими інстанціями та клієнт сплачує адвокату половина суми (50 відсотків) з компенсації моральної шкоди, що будуть задоволені та присуджені [PERSON] судовими інстанціями. Договір дійсний до його виконання. Так, рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 28 березня 2018 року, яке набрало судової сили, частково задоволено позовні вимоги [PERSON] шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь у розмірі 96 798 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди та 55 000 грн. за надання правової допомоги адвокатом у кримінальному провадженні, а всього 151 798 грн. 30 травня 2018 року сторонами підписано акт наданих послуг, відповідно до якого [PERSON] погоджувався та зобов`язувався протягом п`яти днів після підписання акту оплатити адвокату гонорар в розмірі 75 899 грн. Також відповідачем підписано відповідне зобов`язання. 16 серпня 2018 року між сторонами укладено Додатковий договір, в якому визначено, що [PERSON] зобов`язується оплатити адвокату гонорар, узгоджений Актом надання послуг від 30 травня 2018 року, до 01 вересня 2019 року. У випадку невиконання зобов`язання по оплаті гонорару [PERSON] сплачує адвокату штраф в розмірі триста відсотків від розміру заборгованості по сплаті гонорару. 21 листопада 2019 року відповідачу направлено лист з вимогою сплатити гонорар, яка до цього часу не задоволена. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу ІІІ Книги п`ятої цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Правовідносини сторін, які випливають з договору про надання правової допомоги адвокатом врегульовані також Законом України від 05.07.2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до загальних положень цього Закону договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з ч.3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (ч.5 ст.27). Відповідно до ст.29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору. Ст.30 цього Закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону, оскільки визначені у ньому умови надання правової допомоги сторонами погоджені та підписані, що свідчить про добровільне волевиявлення сторін і про погодження нею усіх його умов. Жодних претензій до позивача з приводу його умов або укладення договору з порушеннями вимог закону, відповідач не пред`являв.Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст.204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину і означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив умови договору та норми чинного законодавства, тому у позивача виникло право вимагати виконання зобов`язання за договором. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність договірних правовідносин між сторонами. Позивач надав до суду копії зазначених документів, розрахунок заборгованості за умовами договору, який являється допустимим доказом у справі, авідповідач не надав суду жодного належного доказу, що спростовують наявність договірних відносин та не спростував подані позивачем розрахунки заборгованості за таким договором. Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Матеріали справи свідчать, що у боржника виникла заборгованість за договором про надання правової допомоги, а його дії та наміри не свідчать про виконання договірних зобов`язань за договором та повернення заборгованості. Судом таких доказів також не здобуто, що вказує на обґрунтованість позову. Отже, позов підставний і підлягає до задоволення по суті. Відповідно до положень ст.ст.6, 627 ЦК України у їх системному зв`язку сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності і справедливості і можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносин на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це («заборонено законом»), або якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту чи суті відносин між сторонами. Додатковим договором до Договору про надання правничої допомоги від 16 серпня 2018 року визначена відповідальність сторін, де встановлено, що у випадку невиконання зобов`язання по оплаті гонорару [PERSON] сплачує адвокату штраф в розмірі триста відсотків від розміру заборгованості по сплаті гонорару. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість зазначених вимог, оскільки відповідач [PERSON] не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання по договору щодо своєчасного розрахунку за надання правової допомоги, а отже з нього необхідно стягнути штраф у розмірі: 75 899 грн. * 300 % = 227 697 грн. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved