Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру вона набула в порядку спадкування на підставі судового рішення. [PERSON] є колишнім власником квартири, у якою квартира була витребувана. Відповідачі зареєстровані у спірній квартирі, але фактично в ній не мешкають. Після постановлення судового рішення про витребування квартири у [PERSON] та визнання за нею права власності на квартиру, відповідачі не звільняють квартиру, не передають їй ключів від неї та технічного паспорту. В наслідок чого вона не має доступу до належної їй на праві власності квартири. Просить усунути їй перешкоду у користуванні власністю шляхом вселення її у спірну квартиру та зняття відповідачів з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS]. Представник відповідача [PERSON] позов заперечив та пояснив, що відсутній предмет спору. Позивач, як власник квартири, має право самостійно вселитися у квартиру у будь-якій час. Відповідач не заперечує віддати ключі позивачу. Пояснив, що відповідачі не знялися з реєстрації у спірній квартирі, оскільки їм ніде проживати. Окрім того, до цього часу не вирішене питання відшкодування відповідачу витрат понесених на поліпшення квартири, у квартирі маються поліпшення що можуть бути демонтовані позивачем, що може вплинути на розгляд справи про стягнення коштів з відповідача. Тому [PERSON] вважає, що доступ до квартири позивач та вона мають здійснювати разом. Інші сторони повідомлені про час та місце розгляду справи, але до суду не зявилися. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказам наданими сторонами, вважає позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 07 березня 2012 року помер [PERSON] батько позивача [PERSON], яка 19 березня 2012 року звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та є єдиним спадкоємцем померлого за законом, якій прийняв спадщину. З 12 вересня 1969 року по 22 лютого 2012 року [PERSON] був зареєстрований та проживав у належній йому на праві приватної власності однокімнатній квартирі [ADDRESS]. За життя, 10 січня 2012 року [PERSON] склав заповіт щодо розпорядження всім своїм майном на імя відповідачки [PERSON], а 23 січня 2012 року [PERSON] уклав договір дарування квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 24.12.2014 року у справі [PERSON] до [PERSON], треті особи: Сумська державна нотаріальна контора, [PERSON] про визнання недійсними договору дарування квартири та заповіту задоволенні вимоги позивача та на підставі ч. 1 ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України визнано недійсними: договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 23 січня 2012 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 28, заповіт [PERSON], посвідчений 10 січня 2012 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 15. Підставою для прийняття вказаного рішення стало те, що [PERSON] на момент складання заповіту 10 січня 2012 року та договору дарування 23 січня 2012 року виявляв тяжкий психічний розлад у формі маячного розладу, за своїм психічним станом був нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Наведене судове рішення свідчить на те, що спірна квартира вибула з власності [PERSON] не з його волі. Також встановлено, що будучі титульним власником квартири [PERSON] за договором купівлі-продажу, якій було укладено 23.02.2012 року та посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON], продала спірну квартиру [PERSON] за 152000 грн. (т. 1 а.с. 19-20). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21.12.2015 року у справі [PERSON] до [PERSON], [PERSON], 3-ї особи: Третя Сумська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство Сумське міське бюро технічної інвентаризації, Реєстраційна служба Сумського міського управління юстиції Сумської області, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу [PERSON] про витребування майна, визнання угоди недійсною, визнання недійсною державної реєстрації, визнання права власності в порядку спадкування частково задоволенні вимоги позивача: витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] (дошлюбне прізвище Дрижакова) [PERSON] однокімнатну квартиру житловою площею під номером 46, що знаходиться в м. Суми по вул. Петропавловська, 68 та передано її [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON]. Наведені вище обставини встановленні судовими рішеннями (а.с. 7-14) та доказуванню не підлягають. Судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири та здійснила державну реєстрацію свого права власності, яка виникло на підставі судового рішення, що підтверджується Рішенням про державну реєстрації та Інформаційною довідкою (а.с. 15-16) . З пояснень сторін встановлено та ними не заперечується, що у спірній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] та її неповнолітня дитина [PERSON] Позивач зазначила, що вона будучі власником квартири позбавлена можливістю нею користуватися, оскільки вона не має доступу до цієї квартири. Перешкоди у користуванні квартирою чинити їй [PERSON], яка не передає їй ключів від квартири та технічного паспорту. Дані пояснення підтверджуються копіями постанов про відкриття виконавчого провадження (а.с. 20) та копією письмової вимоги (а.с. 18), факт отримання якої представником відповідача у судовому засідання не заперечувався. Відповідачі не надали суду жодних доказів на підтвердження того, що вони не створюють перешкод позивачу у користуванні квартирою, яка належить позивачу на праві власності. При цьому, представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що в даний час триває судовий спір з приводу стягнення з [PERSON] вартості покращень спірної квартири, а тому [PERSON] з метою забезпечення доказів заперечує можливість одноособового доступу позивача до спірної квартири. Наведені вище пояснення позивача та представника у своїй сукупності свідчать на те, що саме [PERSON] чинить позивачу перешкоду у користуванні власністю спірною квартирою. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положенням ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. \~ Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (як то - ст.\~ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Оскільки такі вимоги позивачем не заявлялися, підстав на даний час у суду для зняття відповідачів з реєстраційного обліку у спірній квартирі відсутні. З урахуванням наведених вище обставин та норм права, суд вважає заявлений позивачем позов про усунення перешкод у користуванні власністю обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню шляхом вселення позивача у спірну квартиру. В задоволенні позову в іншій частині належить відмовити за необґрунтованістю вимог. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягаю стягненню судові витрати, понесені у справі на сплату судового збору, пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 275,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial