Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. З 16.02.1993 р. позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем на умовах безстрокового трудового договору, в тому числі займала посаду завідувача сектора науково-дослідного відділу документально-речових фондів, на яку була призначена з 15.11.2010 р. наказом № 100-к від 16.11.2010 року. 06.01.2016 р. [PERSON] викликано до відділу кадрів де вручено попередження про зміну істотних умов праці у зв»язку зі зміною в структурі та штатному розписі музею та запропоновано посаду провідного зберігача. Також позивача повідомлено, що в разі відмови від продовження роботи на запропонованій посаді після закінчення двохмісячного терміну з моменту одержання попередження з нею буде припинено трудові відносини за п. 6 ст. 36 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в порядку ст. 44 КзПП України. Зміни структури та штатного розпису Музею було затверджено наказом Мінкультури від 27.10.2015 р. № 844 і полягали у скороченні посад з одночасним введенням нових. Наказом № 358 від 31.12.2015 р. «Про затвердження штатного розпису» скорочено посаду завідуючого сектором, на якій з 2004 року працювала [PERSON] При цьому цим же наказом введено нові посади: завідувача сектору документально-речових фондів, 3 посада заступника завідувача відділу (заступника головного зберігача фондів), посада завідувача сектором декоративно-ужиткового мистецтва, 3 посади провідних зберігачів сектору декоративно-ужиткового мистецтва. Про нові посади, що введені наказом № 358 від 31.12.2015 р. при вручені попередження 06.01.2016 р. позивача не було повідомлено. 08.01.2016 р. [PERSON] звернулась до роботодавця зі службовою запискою про надання їй повному переліку посад, які введено. Не отримавши відомостей щодо вакантних посад позивач 15.01.2016 р. звернулась до відповідача з заявою про укладання трудового договору на посаду завідувача документально-речового сектору або заступника відділу збереження фондів. Це посади відповідали кваліфікації [PERSON], досвіду її роботи на підприємстві та були найбільш близькі за трудовою функцією. Позивачу було відмовлено у задоволенні вимог викладених у заяві, обійняти ж запропоновану посаду позивач відмовилась. [PERSON] вважає, що відмова в укладанні трудового договору, викладена у листі № 8-к від 7.02.2016 р. не є мотивованою в розумінні ст. 22 КЗпП України. Роботодавець не звертався до Профспілки про надання згоди на зміну істотних умов праці позивача,її позбавлено права на зміну умов трудового договору та укладання нового на умовах, що відповідають її кваліфікації. Управлінське кадрове рішення роботодавця є незаконним та дискримінаційним по відношенню до позивача, а відмова в укладанні договору на посаду завідувача сектором декоративно-ужиткового мистецтва, яку на сьогодні позивач виконує фактично, є безпідставною. Враховуючи викладене представник позивача просить суд зобов»язати Національний музей історії України укласти з [PERSON] трудовий договір на посаду завідувача сектору документально-речових фондів Національного музею історії України з 07.03.2016 року та стягнути з відповідача судові витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач, її представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити. Зазначили, що 29.07.2016 р. позивача відповідно до положень ч. 3 ст. 32 КЗпП України переведено на посаду завідувача сектору науково-дослідного відділу тимчасових експозицій науково-дослідного експозиційного підрозділу з 01 серпня 2016 р. Представник відповідача заперечував щодо задоволення вимог. Пояснив, що на момент подачі заяв 15.01.2016 р. та 03.03.2016 р. позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, а отже гарантії закріплені у ст. 22 КЗпП України на неї не розповсюджуються. Крім того, на момент звернення позивача з відповідними заявами про укладення трудового договору на посаду завідувача документально-речового сектору або заступника завідувача відділу збереження фондів дані посади вже були зайняті, зокрема, посаду яку [PERSON] бажає обійняти займає [PERSON], наказ № 9-к від 11.01.2016 р. Будучі завідувачем відділу документально-речових фондів позивач не виконував обов»язки керівника відповідного підрозділу, в посадовій інструкції завідувача сектору від 07.03.2014 р. не має жодного обов»язку, пов»язаного з виконанням керівних функції. Фактично, позивач на своїй посаді виконував лише обов»язки зберігача відповідних груп зберігання. Крім того, на день розгляду справи позивач обіймає посаду завідувача сектору науково-дослідного відділу тимчасових експозицій науково-дослідного експозиційного підрозділу, на яку була переведена. З таких обставин представник Національного музею історії України просить відмовити у задоволенні вимог позивача про зобов»язання укласти трудовий договір. Представник Міністерства культури України надав письмові пояснення, зазначивши, рішення суду по даній справі не може вплинути на інтереси міністерства, оскільки [PERSON] не мала і має трудових відносин безпосередньо з третьою особою. Представник Первинної профспілкової організації Національного музею історії України підтримав заявлені [PERSON], просив їх задовольнити з метою відновлення трудових прав особи. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Встановлено, що в Національному музеї історії України відбулись зміни у структурі та штатному розписі, затверджені наказом Міністерства культури України від 27.10.2015 р. № 884 «Про затвердження структури Національного музею історії України (зі змінами. Внесеними наказом № 1118 від 29.12.2015 р. «Про внесення змін до структури національного музею історії України») та наказом від 29.12.2015 р. № 1124 «Про затвердження штатного розпису Національного музею історії України з 26 жовтня 2015 року». При цьому, і це не заперечується представником відповідача, мало місце скорочення штату працівників (посад) з одночасним введенням нових посад до штатного розпису. Наказом № 30 від 28.10.2015 р. «Про структуру Національного музею історії України», зі змінами внесеними наказом № 356 від 31.12.2015 р., введено і дію нову структуру музею, якою скорочено відділи в основних підрозділах музею та введено допоміжні структурні підрозділи, зокрема, відділ документально-речових фондів перетворено на сектор, що є структурним підрозділом відділу збереження фондів Музею. Також, як свідчать матеріали справи, наказом відповідача № 358 від 31.12.2015 р. скорочено посаду завідувача сектором, натомість введено нові посади: завідувача сектору документально-речових фондів, 3 посада заступника завідувача відділу (заступника головного зберігача фондів), посада завідувача сектором декоративно-ужиткового мистецтва, 3 посади провідних зберігачів сектору декоративно-ужиткового мистецтва. Також не заперечувалось в судовому засіданні учасниками процесу, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем та обіймала посаду завідувача сектору науково-дослідного відділу документально-речових фондів 15.11.2010 р., відповідно до наказу № 100-К від 16.11.2010 р. В судовому засіданні позивачем не оспорювалась та обставина, що її 06.01.2016 р. було повідомлено про зміну істотних умов праці у зв»язку зі зміною в структурі та штатному розписі музею та попереджено про те, що у раз відмови від продовження роботи на запропонованій посаді після закінчення 3-х місячного терміну з моменту одержання попередження трудовий договір з позивачем буде припинено за пунктом 6 ст. 36 КЗпП України. Як свідчать матеріали справи [PERSON], завідувача сектором науково-дослідного відділу документально-речових фондів з 01.08.2016 р. переведено на посаду завідувача відділу тимчасових експозицій науково-дослідного експозиційного підрозділу. Позивач, її представник зазначають, що не були повідомлені про наявність на підприємстві інших посад, які за фаховими, кваліфікаційними критеріями найбільш близькі [PERSON] по досвіду роботи, трудовою функцією. Також позивачу було відмовлено у укладенні з нею трудового договору на посади завідувача документально-речового сектору або заступника завідувача відділу збереження фондів. Не заперечувалась представником відповідача та обставина, що заяви [PERSON] від 15.01.2016 р. та 02.03.2016 р. про переведення її на посаду завідувача сектору документально-речових фондів відділу збереження фондів не задоволенні музеєм, оскільки дані посади на момент звернення позивача з заявою вже зайняті. Також позивач та її представник зазначили, що в порушення положень ст. 252 КЗпП України роботодавцем не було отримано згоди на зміну умов трудового договору, оплати праці [PERSON], яка є членом профспілкового комітету, не було узгоджено з третьою особою. Відповідно до приписів ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Частиною 2 ст. 252 КЗпП України передбачено, що зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Як встановлено в судовому засіданні на посаду, яку бажає обійняти позивач, наказом № 9-к від 11.01.2016 р. переведено старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу документально-речових фондів [PERSON], яка і обіймає дану посаду на день розгляду справи. Також в судовому засіданні встановлено та не оспорювалось представником Національного музею історії України, позивач зважаючи на її кваліфікацію, освіту та досвід роботи може займати посаду завідувача сектором. Проте, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позову з наступних мотивів. Позивач, її представник зазначають, що посада не була надана [PERSON], чим було обмежено права особи в розумінні вимог ст. 22 КЗпП України. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається, за приписами ст. 22 КЗпП України. Беручи до уваги положення вищенаведеної норми трудового законодавства України позивач просить суд зобов»язазати відповідача укласти з нею трудовий договір на посаду завідувача сектору документально-речових фондів Національного музею історії України з 07 березня 2016 р. Трудовий договір, відповідно до ст. 21 КЗпП України, є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як встановлено в судовому засіданні, і це підтверджується матеріалами справи, позивач працює у відповідача на різних посадах з 1993 року в розумінні положень чинного трудового законодавства України перебував і перебуває у трудових відносинах з відповідачем, працює на підставі безстрокового трудового договору на посаді завідувача відділу тимчасових експозицій науково-дослідного експозиційного підрозділу а тому, на думку суду, спосіб захисту обраний позивачем - зобов»язання укласти трудовий договір на певну посаду суперечить фактичним обставинам справи. Приписами ст. 11 ЦПК України встановлено обов»язок суду розглядати цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Щодо тверджень [PERSON] стосовно непогодження зміни умов, оплати праці позивача, то суд вважає за можливе не брати до уваги останні, зважаючи на заявлені позовні вимоги, оскільки не оскаржується відповідність закону дій позивача по зміні умов праці працівників музею. Зважаючи на викладене підстави для задоволення вимог [PERSON] відсутні. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed