Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат [PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення 891 355,56 грн. заборгованості за договорами позики (розписками), стягнення 8 000,00 грн. витрат по оплаті судового збору, посилаючись на те, що 06.06.2014 року, 01.08.2014 року та 03.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори позики (розписки), відповідно до яких відповідач отримав безвідсоткові позики в розмірі 112 000,00 грн., 10 000,00 грн. та 10 000,00 Євро, 330 000,00 грн. відповідно. Отримані кошти згідно розписок відповідач був зобовязаний повернути до 30.06.2014 року, 10.08.2014 року та 31.12.2015 року, однак, незважаючи на вищевикладене, [PERSON] не виконав взяті на себе зобовязання. А тому просив стягнути суму заборгованості, 3% річних від суми боргу та індекс інфляції. Крім цього, просив стягнути витрати по оплаті судового збору. 22.11.2018 року представник [PERSON] адвокат [PERSON] подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача на користь позивача 2 124 528,54 грн. заборгованості за трьома договорами позики (розписками), пені, 3% річних від суми боргу та індекс інфляції (а.с.73-76). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав навдених у позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог, просив задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити в їх задоволенні. Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов договорів позики (розписок) внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника [PERSON] заборгованості за вказаними договорами позики (розписками). Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 06.06.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики (розписку), відповідно до якого відповідач отримав в борг 112 000,00 грн. та зобовязався повернути до 30.06.2014 року (а.с. 39). 01.08.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики (розписку), відповідно до якого відповідач отримав в борг 10 000,00 Євро та 10 000,00 грн. та зобовязався повернути до 10.08.2014 року (а.с. 41). 03.10.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики (розписку), відповідно до якого відповідач отримав в борг 330 000,00 грн. та зобовязався повернути до 31.12.2015 року (а.с. 40). Однак, відповідач свої боргові зобовязання згідно договорів позики(розписок) не виконав, суму боргу по даний час не повернув. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку розписки позичальника. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає платі у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до курсу валюк НБУ станом на 22.11.2018 року 100 Євро = 3 168,8381 грн. (а.с.92-94). Отже, сума заборгованості відповідача перед позивачем за договорами позики\~ (розписками) від 06.06.2014 року, 01.08.2014 року та 03.10.2014 року станом на 22.11.2018 року становить 768 800 (сімсот шістдесят вісім тисяч вісімсот) грн., виходячи з розрахунку: 112 000,00 грн. + 316 800,00 грн. (10 000,00 Євро * 3 168,8381 грн. за 100 Євро) + 10 000,00 грн. + 330 000,00 грн. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст. 1050 ЦК України). Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). Судом встановлено, що відповідачка свої зобов'язання за вказаним вище договором позики (розпискою) від 18.07.2014 року не виконала та суму боргу не повернула. Так, суд вважає, що в даному випадку відповідач допустив прострочення виконання взятих на себе зобов'язань перед позивачем, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 30.06.2014 року по 22.11.2018 року від суми боргу 112 000,00 грн. в розмірі 14 784,00 грн., за період з 10.08.2014 року по 22.11.2018 року від суми боргу 10 000,00 грн. та 316 800,00 грн. в розмірі 42 018,00 грн., за період з 31.12.2015 року по 22.11.2018 року від суми боргу 330 000,00 грн. в розмірі 28 669,00 грн. в порядку\~ст. 625 ЦК України. Що стосується позовної вимоги про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції, то як передбачено нормами\~Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору позики, індексації не підлягає (рішення ВСУ від 28.03.2012р. у справі 6-36736 вов 10). Тому норми ч. 2\~ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. На підставі наведеного з відповідача слід стягнути на користь позивача інфляційні втрати за період з 30.06.2014 року по 22.11.2018 року від суми боргу 112 000,00 грн. в розмірі 124 368,30 грн., за період з 10.08.2014 року по 22.11.2018 року від суми боргу 10 000,00 грн. в розмірі 11 915,15 грн., за період з 31.12.2015 року по 22.11.2018 року від суми боргу 330 000,00 грн. в розмірі 127 673,48 грн. в порядку\~ст. 625 ЦК України. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача на його користь пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що згідно наданих розрахунків становить 979 300,61 грн. Жодних заперечень (відзиву на позовну заяву) чи клопотання про зменшення розміру пені та застосування строків позовної давності ні відповідачем, ні його представником суду не подано. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених\~позовних\~вимог. Згідно п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на час подання позовної заяви) розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8 000,00 грн.). Оскільки, до задоволення підлягає сума в розмірі 2 124 528,54 грн., то з відповідача слід стягнути на користь позивача 8 000,00 грн. витрат по оплаті судового збору згідно квитанції №12115D18F3 від 14.03.2017 року (а.с.1). На підставі викладеного, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», ст. ст. 526, 527, 533, 625, 1046, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 141 ЦПК України,

Outcome: approved