Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач свої вимоги до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди обґрунтовує тим, що за часів існування СРСР, з 20.04.1983 року по 11.11.1984 року у складі збройних формувань вказаної держави, він проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан ( ДРА ). Під час проходження служби отримав закриту черепно-мозкову травму, контузію головного мозку, травму правого плеча, що в подальшому призвело до розвиту ряду захворювань. У звязку з цим, як зазначає позивач, порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості реалізовувати свої нормальні звички та бажання, внаслідок чого змушений витрачати кошти на відновлення свого здоровя. Просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 240000 гривень на підставі статті 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статті 1167 ЦК України. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, але його представник до суду не зявився. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши фактичні обставини справи в межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно зі ст.ст. 10-11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обовязку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобовязання із заподіяння шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобовязана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 ЦК України. Відповідно до положень ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом встановлено, що позивач проходив військову службу на території ДРА у період з 20.04.1983 року по 11.11.1984 рік, під час проходження строкової військової служби в Збройних силах колишнього СРСР, що підтверджується копіями військового квитка, довідками війсскомату. Згідно архівної довідки Військово-медичного музею Міністерства оборони Російської Федерації від 11.11.2011 року та витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії від 07.02.2013 року, позивач 22.07.1984 року в наслідок мінно-вибухової травми отримав закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку середньої тяжкості, ушиб, гематому правого плеча, що призвело в подальшому до розвитку наслідків перенесеної травми у вигляді стійких захворювань. Згідно довідки до Акту огляду МСЕК позивачу встановлено третю групу інвалідності до 01.01.2019 року. За загальним правилом, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної ( немайнової ) шкоди розглядаються, зокрема коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, а також у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Пленум ВСУ у пунктах 5 та 15 постанови від 31 березня 1995 року №4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди » розяснив, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа ( фізична чи юридична ) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Судам слід мати на увазі, що на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню не поширюється, в тому числі й на ті випадки, коли позивач після набрання чинності цим актом ще зазнає моральних чи фізичних страждань від раніше вчинених неправомірних дій. Однак моральна шкода підлягає відшкодуванню, якщо неправомірні дії (бездіяльність) відповідача, що завдають позивачеві моральних або фізичних страждань, почалися до набрання законної сили актом законодавства, яким встановлена відповідальність за заподіяння такої шкоди, і продовжуються після\~\~ набрання цим актом чинності. Відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР «Про проголошення незалежності України» та Акту проголошення незалежності України від 24.08.1991 року, Україна була проголошена незалежною державою 24.08.1991 року. Згідно з положеннями Закону «Про Збройні Сили України», останні були утворені у грудні 1991 року. Документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки. Позивач не надав суду доказів проходження військової служби у Збройних Силах України. Він проходив військову службу у складі збройних формувань СРСР та отримав поранення на території ДРА, у період коли Збройні Сили України\~\~створені ще не були. Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку. Цим законом визначені соціальні гарантії військовослужбовців у випадку встановлення інвалідності, яка пов'язана з виконанням обов'язків військової служби. Такі гарантії реалізуються шляхом виплати грошової допомоги. Суд вважає, що вказаний Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також ЦК України, на які норми яких посилається позивач, не передбачають можливості відшкодування за рахунок МО України моральної шкоди особам, які проходили військову службу у складі збройних формувань СРСР та були поранені на території ДРА. Зокрема, посилання позивача на ст. 1167 ЦК України є помилковим, оскільки дія вказаної норми закону розповсюджується на випадки деліктної відповідальності і на спірні правовідносини не поширюється. У даній нормі йдеться про те, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;3) в інших випадках, встановлених законом. У Преамбулі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вказано, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Згідно з положеннями статті 3 вказаного Закону дія цього Закону поширюється на : 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів громадян України, які виконують військовий обов'язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов'язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей. Постановою Кабінету Міністрів України «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 08 лютого 1994 року за №63 затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців … , і періодів бойових дій на їх території, в якому зазначено, що на території Афганістану у період з квітня 1978 року по грудень 1989 року велися бойові дії. Окрім того, не заслуговують на увагу і посилання позивача на висновки, викладені у постанові ВСУ від 21 жовтня 2014 року по справі №3-86гс14, оскільки у вказаній справі були інші фактичні обставини. Зокрема, робилися висновки щодо обовязку Міністерства оборони України, як уповноваженого органу державного управління, відшкодувати шкоду, завдану майну інших осіб внаслідок вибуху військових боєприпасів у мирний час, та шкоду, яку заподіяно внаслідок незаконних дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень, а не щодо відшкодування моральної шкоди особам, які проходили військову службу у складі збройних формувань СРСР на території ДРА. Зважаючи на наведене суд вважає що у задоволенні позову належить відмовити за необґрунтованістю вимог.

Outcome: dismissed