Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

Позивач у лютому 2014 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 20.06.2006 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4KP29010166, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 2990 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 25,08% на рік з кінцевим терміном повернення 20.06.2007 року. Виконання зобовязань за договором було забезпечено договором поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 26.11.2013 року у розмірі 51503,50 грн., яка складається з: 2990 грн. заборгованість за кредитом, 15483,45 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 30101,31 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина), 2428,74 грн. штраф (процентна складова). Просив стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № DNH4KP29010166 від 20.06.2006 року у розмірі 41503,50 грн., витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн., судові витрати , стягнути з відповідачів солідарно 10000 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився. В матеріалах справи є заява представника позивача слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засіданні не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлялася згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник відповідача ПАТ «А-Банк» у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до заяви позичальника № DNH4KP29010166 від 20.06.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2990грн. для купівлі ТНС зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.06.2007 року. Виконання зобовязань за договором було забезпечено договором поруки № 167 від 20.10.2010 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк». Позивач заявив, що у звязку з невиконанням відповідачкою зобовязань за договором виникла заборгованість станом на 26.11.2013 року у розмірі 51503,50 грн., яка складається з: 2990 грн. заборгованість за кредитом, 15483,45 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 30101,31 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина), 2428,74 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовні давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовні давність строком один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦП України позовні давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п. 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту , строк давності якого минув. У звязку із цим позовні давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладання стягнення на заставне майно, тощо), положення п. 7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку. Строк дії кредитного договору № DNH4KP29010166 від 20.06.2006 року закінчився 20.06.2007 року, позовна давність за даним договором сплинула 20.06.2010 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом 06 лютого 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Щодо договору поуки № 167 від 22.10.2010 року, він був укладений після спливу строку дії основного договору, тому вимоги до поручителя є безпідставними. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed