Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Женева» пред`явив до суду позов до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , у якому просить стягнути солідарно із [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» заборгованість за кредитним договором №104/08/26-А від 25 квітня 2008 року у розмірі 179503,74 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25 квітня 2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Форум» було укладений кредитний договір №104/08/26-А, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 21 013 доларів США зі сплатою 12,00 % річних. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 25 квітня 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 92/26/03. За умовами вказаного договору поруки, Поручитель зобов`язався нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. 14 березня 2018 року між ПАТ «Банк Форум» та TOB «Фінансова компанія «Женева» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №1050-Ф, відповідно до якого ПАТ «Банк Форум» відступило TOB «Фінансова компанія «Женева», а TOB «Фінансова компанія «Женева» набуло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №104/08/26-А від 25 квітня 2008 року, укладеного між ПАТ «Банк Форум» та Боржником. Таким чином, TOB «ФК «Женева» набуло право грошової вимоги до відповідачів. Згідно розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору становить 16 881,92 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12 лютого 2019 року становить 412317,26 гривень, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 12 973,55 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12 лютого 2019 року становить 316860,80 гривень; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 3908,37 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12 лютого 2019 року становить 95 456,47 гривень. Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі Кредитного договору № 104/08/26-А від 25 квітня 2008 року. При цьому, діюче законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриття й виконання виконавчого провадження. З цих підстав, позивач вважає, що з відповідачів слід стягнути пеню в розмірі подвійної облікової ставки у сумі 140836,77 гривень та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 12 лютого 2020 року у розмірі 140836,77 гривень. Посилаючись на вказані обставини представник позивача просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позов, у якому заперечує проти викладених у позові обставин. В обґрунтування своїх заперечень вказує на те, що твердження позивача про те, що ним ніби-то не було виконано умов кредитного договору № 104/08/26-А, укладеного з позивачем 25 квітня 2008 року, внаслідок чого, позивач нарахував штрафні санкції та 3% річних від суми заборгованості є безпідставною та такою, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та задоволенню не підлягає. Так, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (головуючий суддя Ромазан В.В.) у справі № 1915/13838/2012 від 21 березня 2013 року задоволено позов ПАТ «Банк Форум» до [PERSON] та стягнуто із нього на користь ПАТ «Банк Форум» 152 975, 39 гривень заборгованості за згаданим вище кредитним договором. На підставі вказаного рішення суду, було відкрито виконавче провадження. 14 березня 2018 року між TOB «Фінансова компанія «Женева» та ПАТ «Банк Форум» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №104/08/26-А, внаслідок чого, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду (Суддя Ромазан В. В.) № 1915/13838/2018 від 14 червня 2019 року TOB «Фінансова компанія «Женева» було визнано правонаступником ПАТ «Банк Форум» у виконавчому провадженні та замінено сторону стягувача у ньому з ПАТ «Банк Форум» на TOB «Фінансова компанія «Женева». 19 листопада 2018 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Харченко Д.А., було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі сплатою Боржником боргу та витрат виконавчого провадження у повному обсязі. З цих підстав відповідач вважає, що умови кредитного договору №104/08/26-А від 25 квітня 2008 року було виконано в повному обсязі. Також, відповідач вважає, що позивач не може нараховувати штрафні санкції та 3% річних, оскільки не набув права вимоги за договором про відступлення прав вимоги за кредитним договором, у зв`язку із тим, що Банк міг відступити лише право вимоги за рішенням Тернопільського міськрайонного суду №1915/13838/2012 від 21 березня 2013 року, у зв`язку з тим, що кредитний договір, як джерело зобов`язання втратив свою чинність в момент направлення Банком на ім`я боржника [PERSON] вимоги про дострокову сплату кредитного зобов`язання, оскільки в силу п. 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, Банк в односторонньому порядку відмовився від зобов`язання і в силу ч. 5 ст. 11 ЦК України, набув права вимоги за рішенням суду. З цих підстав просив відмовити у задоволенні позову. 30 липня 2021 року [PERSON] подав до суду зустрічний позов до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] , у якому просив визнати виконаним кредитний договір №104/08/26-А від 25 квітня 2008 року; договір застави транспортного засобу - легкового автомобіля марки КІА MAGENTIS, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] №1911 від 25 квітня 2008 року - визнати припиненим у зв`язку з повним виконанням зобов`язання за кредитним договором №104/08/26-А від 25 квітня 2008 року; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» зняти обтяження з майна, що передано в заставу за Договором застави в якості забезпечення виконання умов Кредитного договору. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25 квітня 2008 року між ним ( [PERSON] ) та ПАТ «Банк Форум» було укладено кредитний договір №104/08/26-А, на підставі якого він отримав кредит в сумі 21013 доларів США. З метою забезпечення повернення кредитних коштів, процентів за користування та можливої неустойки за вказаним вище кредитним договором, було укладено договір застави транспортного засобу - легкового автомобіля марки КІА MAGENTIS. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21 березня 2013 року у справі №1915/13838/2012 було задоволено позов ПАТ «Банк Форум» до [PERSON] та стягнуто з нього ( [PERSON] ) на користь ПАТ «Банк Форум» 152975,39 гривень заборгованості за згаданим вище кредитним договором. На підставі вказаного вище рішення суду, було відкрито виконавче провадження. 14 березня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Женева» та ПАТ «Банк Форум» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №104/08/26-А та договором застави транспортного засобу - легкового автомобіля марки КІА MAGENTIS, реєстраційний номер [NUMBER] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2019 року у справі №1915/13838/2012, ТОВ «Фінансова компанія «Женева» було визнано правонаступником ПАТ «Банк Форум» у виконавчому провадженні та замінено сторону стягувана у ньому з ПАТ «Банк Форум» на ТОВ «Фінансова компанія «Женева». 19 листопада 2019 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управлінні Тернопільській області Харченко Денисом Андрійовичем, було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі сплатою боржником боргу та витрат виконавчого провадження у повному обсязі. Відтак, [PERSON] вважає, що умови кредитного договору №104/08/26-А від 25 квітня 2008 року було виконано в повному обсязі. Будь-яких штрафних санкцій та 3% річних позивач не міг нараховувати, оскільки не набув права вимоги за договором про відступлення прав вимоги за кредитним договором, оскільки Банк міг відступити лише право вимоги за рішенням Тернопільського міськрайонного суду № 1915/13838/2012 від 21 березня 2013 року, у зв`язку із тим, що кредитний договір, як джерело зобов`язання втратив свою чинність в момент направлення банком на ім`я боржника [PERSON] вимоги про дострокову сплату кредитного зобов`язання, оскільки в силу п. 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України Банк в односторонньому порядку відмовився від зобов`язання і в силу ч. 5 ст. 11 ЦК України права вимоги за рішенням суду. З цих підстав [PERSON] вважає, що TOB «Фінансова компанія «Женева» отримало грошові кошти, стягнуті за рішенням суду у справі №1915/13838/2012 від 21 березня 2013 року в рахунок погашення боргу за кредитним договором, оскільки було стороною стягувача у виконавчому провадженні, а отже, кредитний договір № 104/08/26-А від 25 квітня 2008 року є виконаним, оскільки заборгованість за ним погашена в повному обсязі і будь-яких інших зобов`язань [PERSON] перед TOB «Фінансова компанія «Женева» не має, а нарахування відповідачем будь-яких штрафних санкцій є неправомірними. Так, на думку [PERSON] про припинення зобов`язання товариства перед Банком за кредитним договором, є винесення 19 листопада 2019 року постанови про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду №1915/13838/2012, у зв`язку з погашенням боргу, такі обставини є підставою для припинення права застави. З цих підстав, [PERSON] вважає, що спірний кредитний договір є виконаним, а отже, договір застави №1911 від 25 квітня 2008 року втратив свою чинність, тобто є припиненим, оскільки застава є способом забезпечення виконання зобов`язань і може існувати лише при наявності зобов`язання. За вказаних обставин просив задоволити зустрічний позов. 14 вересня 2020 року судом прийнято зустрічний позов до спільного розгляду із первісним позовом та постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання, про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 16 жовтня 2020 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» - адвокат Гуцалюк А.Р. у судовому засіданні первісний позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, заперечив проти зустрічних позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат - Грода І.П. у судовому засіданні заперечили проти задоволення первісного позову та підтримали зустрічний позов, який просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій просив відмовити у задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та задоволити зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] про визнання кредитного договору виконаним та припинення договору застави. Судом установлено: 25 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» в особі Тернопільської філії АКБ «Форум» та [PERSON] було укладено кредитний договір №104/08/26-А, за умовами якого Банк надав [PERSON] кредит у сумі 21 013 (двадцять одна тисяча тринадцять) доларів США для придбання автомобіля «КІА Magentis» строком по 20 квітня 2015 року із платою 12 (дванадцять) відсотків річних за користування кредитом. Згідно пункту 2.1. вказаного кредитного договору, забезпеченням повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування та можливої неустойки (штраф, пеня) є договір застави легкового автомобіля «КІА Magentis», 2008 року випуску, заставною вартістю 131120 гривень, що укладається між [PERSON] та Тернопільською філією АКБ «Форум». Крім цього, на забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з Кредитного договору №104/08/26-А від 25 квітня 2008 року, між Акціонерним комерційним банком «Форум» в особі Тернопільської філії АКБ «Форум» та [PERSON] 25 квітня 2008 року укладено Договір поруки № 92/26/03, відповідно до п.2.1 якого поручитель зобов`язується в разі невиконання та/або порушення Боржником своїх зобов`язань перед Кредитором погасити заборгованість по Кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, відсотки по простроченій позиці (штраф, пеню) та інші платежі, передбачені кредитним договором, а також відповідно до п. 3.1 цього договору у випадку невиконання зобов`язань по Кредитному договору та цьому договору Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором в частині своєчасного повернення кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, ПАТ «Банк Форум» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2013 року, ухваленого у справі №1915/13838/2012 позов Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до [PERSON] , [PERSON] задоволено частково, ухвалено стягнути солідарно із [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №104/08/26-А від 25 квітня 2008 року у сумі 152975, 39 гривень. 14 березня 2018 року між ПАТ «Банк Форум» і ТОВ «Фінансова компанія «Женева» укладено договір № 1050-Ф про відступлення права вимоги. Відповідно до змісту Додатку № 1 до Договору № 1050-Ф про відступлення прав вимог 14.03.2018 pоку «Фінансова компанія «Женева» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 104/08/26-А від 25.04.2008 року в сумі 473673, 48 гривень. 14 березня 2018 року між ПАТ Банк Форум та ТОВ «Фінансова компанія «Женева» укладено Договір про відступлення прав за Договором застави, згідно якого у зв`язку з укладенням між первісним заставодержателем та новим заставодержателем Договору № 1050-Ф про відступлення прав вимоги від 14.03.2018 року новий заставодержатель набуває прав замість первісного заставодержателя одержати переважно перед іншими кредиторами заставодавця, у порядку визначеному договором застави та Законом України «Про заставу», задоволення всіх своїх вимог (повернення суми основної заборгованості, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (штраф, пеня), відшкодування збитків, тощо), які випливають з умов кредитного договору та/або договору застави за рахунок майна, вказаного в п. 1.4 цього Договору. (т. 4 а.с. 46) Згідно Додатку № 1 до Договору про відступлення прав за Договорами застави від 14 березня 2018 року та п. 1.4 цього Договору, предметом застави за Договором застави є автомобіль марки «КІА Magentis», 2008 р. випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] №1911. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2019 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» та замінено сторону у виконавчому провадженні з виконання судового рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2013 року про стягнення солідарно із [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ Банк Форум заборгованості за кредитним договором № 104/08/26-А від 25 квітня 2008 року, що складає 152975 гривень 39 копійок, а саме, первісного стягувача - ПАТ Банк Форум на правонаступника - ТОВ Фінансова компанія Женева. Звертаючись до суду із вказаним позовом, представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Женева» покликається на те, що відповідачем не повернуто отримані від позивача кошти, згідно кредитного договору №104/08/26-А від 25 квітня 2008 року, у зв`язку із чим просить стягнути із відповідачів [PERSON] пеню та 3% річних, покликаючись на те, що діюче законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення. Як убачається із наданого позивачем розрахунку, сума пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за період із 12 лютого 2019 року по 31 січня 2020 року становить 140836,77 гривень. Вказаний розрахунок пені вирахувано із суми заборгованості 17576,73 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 12 лютого 2020 року еквівалентно 429 287,02 гривень. Згідно розрахунку 3% річних, сума 3% річних за період із 12 лютого 2017 року по 12 лютого 2020 року становить 38666,97 гривень. Такий розрахунок пені вирахувано із суми заборгованості 17576,73 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 12 лютого 2020 року еквівалентно 429 287,02 гривень та виконано за наступною формулою: 3% річних = (сума боргу) х (процентну ставку) / 100% / 365 х (кількість днів). При цьому, 19 листопада 2019 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управлінні Тернопільській області Харченко Денисом Андрійовичем, було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №42102665, якою закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №1915/13838/2012, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 02 серпня 2013 року про стягнення солідарно із [PERSON] в користь ПАТ «Банк Форум» 152975,39 гривень - заборгованості за кредитним договором, у зв`язку зі сплатою боржником боргу, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не визнаються неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України. Отже нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. В силу ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав. У п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 750/5104/17 Велика Палата Верховного Суду вирішила відступити від висновків, викладених Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 року в справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися вимоги ст. 625 ЦК України та у постанові від 02.03.2016 року в справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята ст. 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин, виходячи з наступного. Тому, суд приходить до висновку про те, що на спірні правовідносини поширюються вимоги ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на зазначене, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У рішенні суду визнано грошові зобов`язання держави, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625ЦК України підлягають застосуванню. Такий самий висновок зробила Велика палата Верховного суду у Постанові від 19.06.2019 по справі 646/14523/15-ц та вказала, що зупинення виконання рішення не впливає на реалізацію особою права за захист майнового інтересу, оскільки за змістом частини другої статті 625ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Саме такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04.04.2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, суд вважає неспроможними доводи відповідача [PERSON] , викладені ним у відзиві на позов про відсутності у позивача підстав на стягнення 3% річних, як такі, що повністю спростовуються встановленими обставинами справи. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. На підставі викладеного суд приходить до переконання про наявність у позивача права на стягнення солідарно із відповідачів [PERSON] , [PERSON] 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язань. При цьому, суд вважає невірним період за який позивачем здійснено розрахунок 3% річних, зокрема із 12 лютого 2020 року по 12 лютого 2020 року. У постанові Великої палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року №127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) зазначено, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відтак, оскільки 19 листопада 2019 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із сплатою заборгованості у повному обсязі, отже зобов`язання боржниками було виконано. Таким чином, нарахування банком 3% річних по 12 лютого 2020 року є необґрунтованим. За вказаних обставин, суд вважає за доцільне здійснити розрахунок 3% річних за період із 12 лютого 2017 року по 19 листопада 2019 року, що складає 1010 днів. Таким чином розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума заборгованості х 3 х кількість днів / 365 / 100. Тобто: 429287,02 гривень х 3 х 1010 / 365 / 100 = 35636,70 гривень. Щодо вимоги позивача про стягнення пені у сумі 140836,77 гривень за весь час прострочення невиконання зобов`язань, як відшкодування шкоди, завданої несвоєчасним виконанням рішення суду, слід зазначити наступне. Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За вказаних обставин, вимоги позивача про стягнення із відповідача пені за період із 12 лютого 2019 року по 31 січня 2020 року у сумі 140836,77 гривень є безпідставними та не підлягають до задоволення. Щодо зустрічного позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] про визнання кредитного договору виконаним та припинення договору застави, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1, 2ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Так, судом установлено, що боржниками виконано зобов`язання зі сплати заборгованості за кредитним договором №104/08/26-А від 25 квітня 2008 року стягнутої рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2013 року, ухваленого у справі №1915/13838/2012, що стверджується постановою головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управлінні Тернопільській області про закінчення виконавчого провадження ВП №42102665 від 19 листопада 2019 року. Відтак, позовні вимоги про визнання кредитного договору №104/08/26-А від 25 квітня 2008 року виконаним є підставними та підлягають до задоволення. Статтею 28 Законом України «Про заставу» встановлені підстави припинення застави, так застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання, у разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом. Згідно із ч.1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Виходячи з викладеного, суд доходить висновку про наявність правових підстав для визнання припиненим договору застави, оскільки наданими [PERSON] доказами підтверджено припинення забезпеченого заставою зобов`язання, у зв`язку із виконанням позичальниками зобов`язань за кредитним договором №104/08/26-А від 25 квітня 2008 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком «Форум» в особі Тернопільської філії АКБ «Форум» та [PERSON] . Щодо вимоги про зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» зняти обтяження з майна, що передано в заставу за Договором застави в якості забезпечення виконання умов Кредитного договору суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Припиняються обтяження на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/підстави існування обтяження. Припиненим вважається обтяження, записи про обтяження якого вилучені або погашені внесенням відповідних реєстраційних змін у реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно п. 2 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 р. № 830, державний реєстр обтяжень рухомого майна (далі - Реєстр) - єдина комп`ютерна база даних про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження; держатель Реєстру - Мін`юст, що забезпечує ведення Реєстру; адміністратор Реєстру - державне підприємство, що належить до сфери управління Мін`юсту, що відповідає за технічне, технологічне та програмне забезпечення Реєстру, збереження та захист даних, що містяться у Реєстрі; реєстратори - суб`єкти, уповноважені держателем Реєстру надавати послуги з державної реєстрації відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також звернення стягнення на предмет обтяження, приймати заяви, видавати завірені витяги з Реєстру та виконувати інші функції, передбачені цим Порядком. Підставою для внесення запису про припинення обтяження до Реєстру відповідно до ст.ст. 43 та 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та п. 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, є заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно, на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру. Відомості про припинення публічного обтяження підлягають державній реєстрації протягом п`яти днів після його припинення. Проведення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган чи на уповноважену ним особу. Записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Відповідно до п. 16 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 №830, зміни і додаткові відомості до запису в Реєстрі вносяться реєстратором на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Заяву про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження підписує обтяжувач. Якщо обтяжувачем є юридична особа, підпис її уповноваженої особи скріплюється печаткою. У разі коли заява подається в електронній формі, вона повинна містити електронний підпис обтяжувача. Відтак, вимога про зобов`язання ТОВ «Фінансова компанія «Женева» зняти обтяження з майна є необґрунтованою, згідно з п. 24 Порядку відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи, відтак, ТОВ «Фінансова компанія «Женева» зобов`язане звернутися із заявою про припинення обтяження, проте не є суб`єктом, який уповноважений знімати обтяження з майна. Відповідно до ч.1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідач [PERSON] є інвалідом другої групи, особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також має прав на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, інвалідів війни, що стверджується посвідченнями сері [NUMBER] , виданим 03 січня 2001 року та серії [NUMBER] , виданим 10 квітня 2003 року (а.с.94), а тому, відповідно до пунктів 9, 10, 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Таким чином позивачу необхідно компенсувати понесені ним судові витрати зі сплати [PERSON] судового бору у розмірі 1051 гривні за рахунок держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial