Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач у листопаді 2018 року звернулася до суду з позовною заявою до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області та просить зняти арешт з 679/1000 частин квартири за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що її на праві приватної спільної часткової власності належить 679/1000 частин квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.12.2005року, реєстровий №1-6160. З метою реалізації свого права власника, позивачем було отримано інформацію з Єдиного реєстру заборон відчуження об*єктів нерухомого майна від 10.09.2018року та встановлено, що на вказану частку квартири було накладено арешт постановами Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про арешт нерухомого майна АН №392572 від 20.02.2009 року та АН №392813 від 17.03.2009року. Згідно інформаційної довідки, матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням терміну зберігання. На теперішній час відносно [PERSON] у Відділі відсутні відкриті виконавчі провадження. Встановити з яких підстав винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АН №392572 від 20.02.2009 року та АН №392813 від 17.03.2009року, неможливо. Позивач вважає, що даним обтяженням порушується її законне право щодо розпорядження майном, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. У судовому засіданні позивач та її представник, викладені у позові обставини та вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просила вирішити питання по суті заявлених позовних вимог згідно вимог чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, оцінивши наявні докази у їх сукупності, надавши правову оцінку виниклим правовідносинам, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON]\~на праві приватної спільної часткової власності належить 679/1000 частин квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.12.2005року, реєстровий №1-6160, виданого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори, [PERSON] Право власності зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 12.01.2006 року, реєстраційний №12838308, номер запису: 1091, в книзі: 420пр-35. З метою реалізації свого права власника, позивачем було отримано інформацію з Єдиного реєстру заборон відчуження об*єктів нерухомого майна від 10.09.2018року та встановлено, що на вказану частку квартири було накладено арешт постановами Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про арешт нерухомого майна АН №392572 від 20.02.2009 року, реєстраційний номер обтяження: 8740970 та АН №392813 від 17.03.2009року, реєстраційний номер обтяження: 8552004. Листами Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 24.09.2018 року №30317, та №30318 позивача було повідомлено, що виконавче провадження знищено у зв'язку з закінченням терміну зберігання та для вирішення питання про зняття арешту з нерухомого майна [PERSON] необхідно звернутись до суду. Також було повідомлено, що на теперішній час відносно [PERSON] у Відділі відсутні відкриті виконавчі провадження. Встановити з яких підстав винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АН №392572 від 20.02.2009 року та АН №392813 від 17.03.2009року, неможливо. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~та\~статті 321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~ст.391 ЦК України\~особа має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майно. Згідно зі\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право у порядку, що передбачений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних та оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до\~ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому відповідно до ст.ст.11,\~15 ЦК України\~цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, суд зазначає, що у відповідності до\~ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла станом на час вчинення вказаних виконавчих дій, арешт майна боржника застосовується для\~\~забезпечення реального виконання рішення. Арешт\~\~на\~\~майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його\~\~відчуження\~\~виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття\~\~виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Відповідно до\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»,\~\~в редакції, яка діяла станом на час вчинення вказаних виконавчих дій, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. \~\~ Згідно із п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі №5 від 03.06.2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, доведеними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved