Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідачка являється матір'ю [PERSON] Відносно дитини позивач має статус одинокої матері. З 19 жовтня 2017 року по 22 вересня 2018 року [PERSON] перебувала в Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей області. [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у лікаря нарколога з грудня 2017 року, ухиляється від виконання обов'язків з виховання дитини, характеризується негативно, життям дитини не цікавиться. Зверталася до Служби з заявою про відмову від виховання та утримання доньки. Тому з метою захисту інтересів дитини позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частині всіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Питання подальшого влаштування дитини покласти на орган опіки та піклування Сумської міської ради. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена, подала заяву про визнання позову та слухання справи у її відсутність. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Грищенко О.В. від 18 березня 2020 року в даній справі відкрите провадження та призначене судове засідання на 03 червня 2020 року. 3 червня 2020 року відкладено розгляд справи до 13 серпня 2020 року у зв'язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. Згідно розпорядження №368 та протоколу повторного автоматизованого розподілу справу передано судді Шелєховій Г.В. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 6 липня 2020 року прийнято справу до розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши з'явившихся учасників, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивач являється матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.3). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, [PERSON] має статус одинокої матері (а.с.4). 15 лютого 2017 року Сумський міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Сумської міської ради звернувся з листом №280 до Комісії з питань захисту прав дитини з проханням вирішити подальшу долю дитини - [PERSON], оскільки за період супроводу мати дитини змінила 3 співмешканців, які також схильні до вживання алкоголю, не працевлаштувалася, ігнорує виконання плану супроводу, уникає зустрічей з фахівцем із соціальної роботи, ігнорує рекомендації інших спеціалістів (а.с.9). Як вбачається з довідки-характеристики дільничного, [PERSON] за час фактичного мешкання за адресою: [ADDRESS], характеризується негативно, надходили скарги від сусідів та родичів, спілкується з раніше засудженими особами, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, веде антисоціальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями (а.с.10). Згідно висновку психіатричної лікарсько-консультативної комісії №1 КЗ СОР ОНД №24/447, [PERSON] має високий рівень втрати здоров'я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов'язків (а.с.14). Відповідно до консультативних висновків спеціалістів №1499 та №1088 [PERSON] з грудня 2017 року перебуває на обліку у лікаря нарколога з висновком: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (а.с.15). Згідно витягу з протоколу психічної ЛКК №1 №83 (довідка №1571) КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань», [PERSON], 1990 року народження, за психічним станом виконувати батьківські обов'язки може (а.с.17). Як вбачається з акту прийому дитини від 19 жовтня 2017 року [PERSON] поміщена до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області у зв'язку з потребою в соціально-психологічній реабілітації (а.с.12). Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради №488 від 11 вересня 2018 року, [PERSON] надано статус позбавленої батьківського піклування, встановлено опіку та призначено Касаткіну Світлану Григорівну опікуном малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.16). 22 вересня 2018 року [PERSON] передана з Сумського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Сумської міської ради опікуну [PERSON] (а.с.11). 20 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до Служби у справах дітей Сумської міської ради з заявою, в якій відмовилася від виховання та утримання своєї доньки [PERSON], не заперечує проти позбавлення її батьківських прав (а.с.18). Згідно ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківський прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги позицію відповідача, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки забезпечуватиме інтереси самої дитини, оскільки відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, не бажає та не приймає участі в утриманні та вихованні дитини, не піклується про неї. Дитина тривалий час мешкає в родині опікуна. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідачі є працездатними, інвалідами не являються, а тому у змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. За умов розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути на утримання доньки [PERSON] з відповідача аліменти по 1/4 частині всіх видів заробітку, але не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 27 січня 2020 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується вимоги про покладення на орган опіки та піклування обов»язку подальшого влаштування [PERSON], в цій частині позовних вимог належить відмовити, оскільки вказана вимога не є передбаченим ст. 16 ЦК України способом захисту. Питання подальшого влаштування дитини відноситься до адміністративних повноважень органу опіки та піклування, який повинен вжити весь спектр необхідних дій для виконання рішення суду з метою забезпечення найкращих інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави необхідно стягнути судовий збір по 1681,60 грн. за дві позовні вимоги.

Outcome: approved