Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач у вересні 2013 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 14.12.2007 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2007-148-М, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 24750 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 16,00% на рік з кінцевим терміном повернення 23.11.2012 року. Вимоги до відповідача, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] договорів поруки. Відповідач [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 08.05.2013 року у розмірі 45834,62 доларів США, яка складається з: 15402,41 доларів США заборгованість за кредитом, 22455,05 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 7977,16 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Просив стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2007-148-М від 14.12.2007 року у розмірі 44583,06 доларів США, судові витрати по справі, стягнути з [PERSON] витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн. та стягнути з відповідачів солідарно суму у розмірі 10000 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені частково. Ухвалою суду від 06.05.2014 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2013 року було скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» при новому розгляді справи позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання зявився. Проти задоволення позову заперечував. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Суду пояснила, що дійсно [PERSON] брав кредит у ПАТ КБ «Приватбанк» однак після вилучення банком автомобіля кредитний договір припинив свою дії та кредит було погашено. Крім того, банк вже звертався з аналогічним позовом до суду та рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2010 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 2007-148-М від 14.12.2007 року було відмовлено. Відповідач [PERSON] у судове засідання зявився, проти задоволення позову заперечував. Представник відповідача ПАТ «Акцент-Банк» у судове засідання не зявився. Повідомлений належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 2007-148-М від 14.12.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 16822,16 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 17,40% на рік з кінцевим терміном повернення 23.11.2012 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідач [PERSON] неналежно виконував умови договору, через що виникла заборгованість станом на 08.05.2013 року у розмірі 45834,62 доларів США, яка складається з: 15402,41 доларів США заборгованість за кредитом, 22455,05 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 7977,16 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Суд не може прийняти твердження представника відповідача [PERSON] що даний спір вже розглядався судом та рішенням апеляційного суду було відмолено у задоволенні позовних вимог банку, оскільки з рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2010 року вбачається, що банк просив стягнути заборгованість за даним кредитним договором, яка виникла станом на 08.11.2009 року за ч. 2 ст. 1050 ЦК України достроково та апеляційним судом Дніпропетровської області було відмовлено у задоволенні позовних вимог банк через відсутність повідомлення відповідачів про дострокове повернення кредиту. Також суд не може прийняти посилання представника [PERSON] на те, що після передачі банку заставного майна автомобіля [PERSON], 2002 року випуску, державний номер [NUMBER], кредитний договір припинив свою дію, оскільки це не підтверджується будь-якими доказами або умовами кредитного договору. Розмір неустойки (пені, штрафів), а саме пеня, яка визначена банком у заборгованості за вказаним кредитним договором перевищує розмір збитків банку, а тому відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України підлягає зменшенню до 2500 доларів США. Так, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду,якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс/14 від 03 вересня 2014 року, яка є обовязковою для застосування у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] становитиме 40357,46 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушенням зобовязання боржником. Згідно частин 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить вимогу до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. В п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо кредитним договором не визначені інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих коштів має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком може бути несплата чергового платежу. В разі предявлення вимоги до поручителя, кредитор має звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником взятих на себе зобовязань перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України. За своєю правовою природою строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК є преклюзивним (припиняючим). Його закінчення є підставою для припинення поруки, цей строк не може бути поновлено, зупинено чи перервано з підстав, передбачених статтями 263, 264, ч. 5 ст. 267 ЦК України. Враховуючи те, що строк поруки не є строком порушеного права, а строком існування самого зобовязання поруки, права кредитора і обовязок поручителів по його закінченню припиняються, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого за межами передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку, бо з його закінченням припиняється матеріальне право. Зобовязання за кредитним договором № 2007-148-М від 14.12.2007 року забезпечено порукою згідно договору поруки, укладеного 14.12.2007 року з [PERSON]. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором почала виникати з жовтня 2008 року. Строк дії кредитного договору закінчився 23.11.2012 року. З даним позовом до суду банк звернувся у вересні 2013 року. Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з 23.04.2013 [PERSON], як з поручителя. Зобовязання за договором № 2007-148-М від 14.12.2007 року було забезпечено порукою згідно договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, укладеного з ПАТ «Акцент-Банк». Відповідно до розяснень, викладених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом можебути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Пунктом 15 даної Постанови визначено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Аналогічний висновок викладений в Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» підлягає закриттю, повідомивши позивача, що розгляд даних вимог віднесено до юрисдикції господарського суду. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає можливим відмовити у їх задоволенні виходячи з наступного. Порядок відшкодування витрат на правову допомогу визначений ч. 1 ст. 84 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» закріплені підстави та умови визначення розмір компенсації витрат на правову допомогу. Позивачем не надано суду підтвердження того, що позивач отримав правову допомогу від особи, яка має право на надання правової допомоги, розрахунок вартості правової допомоги, підтвердження понесених витрат на правову допомогу, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача стягується сплачений судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial