Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Представника позивачки адвокат Кушнеренко Т.В. звернувлая до суду з вказаним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що відповідачка позичила у позивачки грошові кошти в сумі 500,00 дол. США, що еквівалентно станом на 26 жовтня 2020 року (за один долар 28,29 гривень) 14145,00 гривень, а також кошти на загальну суму 21880,00 грн.. На підтвердження виникнення зобов`язання по договору позики відповідачем надані розписки, згідно з яких остання зобов`язалася сплатити кошти вказані кошти у строки, вказані в розписках. Просить Стягнути з [PERSON] кошти за договором позики від 25 грудня 2017 року в загальній сумі 38076,49 гривень, які складаються з тіла боргу 14145,00 гривень та процентів за користування коштами в сумі 23931,49 гривень, за договором позики від 22 березня 2019 року в загальній сумі 11682,51 гривень, які складаються з тіла боргу 10920,00 гривень, інфляційних витрат в загальній сумі 274,09 гривень та процентів за користування коштами в сумі 488,42 гривень, за договором позики від 20 вересня 2019 року в загальній сумі 11498,54 гривень, які складаються з тіла боргу 10960,00 гривень, інфляційних витрат в загальній сумі 186,32 гривень та процентів за користування коштами в сумі 352,22 гривень, а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, просила справу розглянути без її участі, на позові наполягала. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, в судове засідання не з`явилась по невідомим суду причинам. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України\~без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 25 грудня 2017 року позивачка дала в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 500 дол. США під 5%, які зобов`язалася повернути до кінця грудня 2017 року. 22 березня 2019 року [PERSON] взяла у борг кошти в сумі 10920,00 гривень, які зобов`язалася повернути у строк до кінця квітня 2019 року. 20 вересня 2019 року [PERSON] взяла у борг у позивачки 10960,00 гривень, які зобов`язалася повернути у строк до кінця 2019 року. На підтвердження виникнення вказаних зобов`язань по договорам позики, відповідачкою надані розписки, згідно з яких остання зобов`язалася сплатити кошти в зазначені строки. Судом встановлено, що відповідачкою [PERSON] не виконано перед позивачкою зобов`язання щодо повернення позики згідно вказаних розписок, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення зазначених грошових коштів. Відповідно до ст.1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1ст. 1046 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявної в матеріалах справи розписок від 25 грудня 2017 року, 22 березня 2019 та 20 вересня 2019 вбачається, що відповідачка зобов`язалася повернути борг позивачці протягом визначених в розписках строків. Отже, вказані розписки містять в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк. Статтею 545\~ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання відповідачем боргового зобов`язання перед позивачем. Відповідно до ст.\~526,\~530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. У частині ч.1\~ст. 527 ЦК України\~сформульоване загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Із розписок, підписаних відповідачкою, вбачається, що вона взяла на себе зобов`язання повернути позивачці грошові кошти, визначені розписками. Таким чином, зобов`язання з повернення коштів позивачці відповідачка підтвердила своїм підписом. Правовою позицією, що висловлена у постанові Верховного суду України від 25.06.2014 року у справі №6-25цс14 підставою застосування відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Згідно розписки від 25 грудня 2017 року заборгованість за відсотками становить 23931,49 гривень, по розписці від 22 березня 2019 року заборгованість за відтоками є 488,42 гривень та інфляційними витратами становить 274,09 гривень, по розписці від 20 вересня 2019 року відсотки за користування становлять 352, 22 гривень та інфляційні витрати 186,32 гривень, що підтверджується наданими розрахунками. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення боргу за договором позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved