Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач ТОВ «Харківгаз Збут» звернулося до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до [PERSON] , яким просить стягнути з останньої заборгованість за послуги з газопостачання у розмірі 26440,32 гривень, 3 % річних у розмірі 2380,73 гривень, інфляційні втрати у розмірі 7191,77 гривень, а також судові витрати у розмірі 2102 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач є споживачем послуг з постачання послуг газу, які надає ТОВ «Харківгаз Збут». Відповідно до розділу ІІІ Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що складається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковим для всіх побутових споживачів України. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам офіційно опубліковано ТОВ «Харківгаз Збут» в газеті «Слобідський край» від 31.12.2015 за №156, та розміщено на офіційному сайті товариства. Відповідач приєднався до умов Типового договору шляхом фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору ТОВ «Харківгаз Збут». Таким чином, між сторонами на підставі публічного договору склались фактичні договірні відносини щодо послуг з постачання природного газу. Внаслідок систематичного порушення відповідачем обов`язку щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання, за відповідачем утворилась заборгованість за період з 30 вересня 2016 року по 31 жовтня 2020 року у розмірі 26440,32 гривень, яка відповідачем у добровільному порядку не сплачена. У зв`язку з несвоєчасним здійснення відповідачем оплати за послуги з газопостачання, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, позивачем ТОВ «Харківгаз Збут» нараховані 3 % річних у розмірі 2380,73 гривень, інфляційні втрати у розмірі 7191,77 гривень. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2020 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача Шевченко Д.В. , який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав вказаних у позові, просив їх задовольнити, у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача не заперечував щодо ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, а також шляхом оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, причини неявки суду не повідомила. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з постачання та розподілу природного газу віднесено до комунальних. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Пункт 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлений обов`язок споживачів оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827 (далі Правила). Відповідно до пункту 3 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 (далі Правила), постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог Правил. Положеннями пункту 5 розділу І Правил визначено, що об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування; побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Відповідно до п.2 розділу III Правил, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано ТОВ «ХарківгазЗбут» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31 грудня 2015 року та розміщений на офіційному сайті Товариства. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально. У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Судом встановлено, що ТОВ «Харківгаз Збут» з 01 липня 2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України згідно постанови №1588 від 21 травня 2015 року та з 11 травня 2017 року - згідно постанови №633 від 11 травня 2017 року. ТОВ «Харківгаз Збут» надає послуги з постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] та на ім`я відповідача [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] як споживача природного газу за вказаною адресою. На підтвердження позовних вимог позивачем надано: примірник Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, з додатками без підпису та без зазначення в ньому даних споживача; та розрахунок заборгованості за період часу з 30 вересня 2016 року по 31 жовтня 2020 року, згідно якого з жовтня 2016 року проплати не здійснювались, з травня 2017 року природний газ не споживався, а сума заборгованості по абоненту № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , складає: 26440,32 гривень. Суд наголошує, що факт не підписання споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, однак при стягнені заборгованості зі споживача необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг, зокрема їх обсяг, вартість, а також настання у споживача строку виконання грошового зобов`язання з оплати таких послуг. Відповідно до відповіді Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради відповідач [PERSON] зареєстрованою за адресою [ADDRESS] , та на території Мереф`янської ОТГ не значиться. Згідно відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, останнє відоме місце проживання (перебування) [PERSON] є адреса: [ADDRESS] . Відповідно висновку Верховний Суд в постанові від 02 квітня 2020 року у справі №757/29813/17, не проживання споживача у квартирі, яка належить йому на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє останнього, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Проте, жодних доказів того, що власником будинку за адресою [ADDRESS] , є відповідач [PERSON] матеріали справи не містять. Натомість позивачем до позовної заяви додано копію договору купівлі-продажу укладеного 04 липня 2012 року, за яким [PERSON] є власником земельної ділянки за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] , яка жодним чином не стосується даної справи. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування в справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» задоволенню не підлягають, оскільки будинок [ADDRESS] не належить [PERSON] на правах власності або користування, а також позивачем в супереч вимогам ст. 81 ЦПК України не доведено факт того, що [PERSON] є споживачем природнього газу за даною адресою та в період часу з 30 вересня 2016 року по 31 жовтня 2020 року користувалась послугами, заборгованість за надання яких позивач просить стягнути з відповідача. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed