Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Позивач у вересні 2016 р. звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30.10.2007 р. між АКЬ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір №6-051/07Р, за умовами якого останній надано кредит в розмірі 113 500,00 дол. США, зі слпатою 11,30 % річних. В якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника, 30.0.2007 р. між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №6-051/07Р, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується нести солідарну відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань позичальником за кредитним договором. Крім того, для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки №6-051/07Р від 30.10.2007 р., відповідно до умов якого остання передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] . У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами своїх кредитних зобов`язань, передбачених кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 30.08.2016 р. становить 284 688,00 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом - 111 688,00 дол. США, проценти - 91 788,00 дол. США, пеня за кредитом - 14 499,08 дол. США, пеня за процентами - 66 307,78 дол. США. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість в сумі 203 476 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом становить 111 688 дол. США, проценти - 91 788, 86 дол. США та судові витрати. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Семанівої Ю.В. від 23.09.2016 позовну заяву залишено без руху з підстав наявності недоліків (а.с. 33). Ухвалою суду від 10.11.2016 відкрито провадження по справі (а.с. 48). 14.03.2017 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №6-051/07/Р від 30.10.2007, у зв`язку з укладенням його під впливом обману. Розпорядженням в.о. керівника апарату суду №1158 від 28.07.2017, у зв`язку з перебуванням судді Войтенко Ю.В. на лакарняному, по справі призначено повторний автоматизований розподіл (а.с. 100). Ухвалою суду від 25.09.2017 справу прийнято до провадження судді Шум Л.М. (а.с. 102). Ухвалою суду від 30.01.2018 зустрічну позовну заяву [PERSON] залишено без руху з підстав наявності недоліків (а.с. 112-113). Ухвалою суду від 30.01.2018 по справі розпочато підготовче судове засідання (а.с.115-116). Ухвалою суду від 07.06.2018 до спільного розгляду з первісним позовом прийнято матеріали зустрічного позову [PERSON] про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним (а.с. 134). Вимоги зустрічної позовної заяви обгрунтовані тим, що в момент підписання кредитного договору №6-051/07Р від 30.10.2007 р., позичальник був введений в оману щодо істотних умов договору, ціни, відсоткової ставки, кінцевої загальної суми кредиту. Банк фактично приховав значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які відрізняються від реальної процентної ставки за кредитом, що була обумовлена сторонами та того розміру подорожчання кредиту, узгодженого сторонами кредитного правочину в його умовах. У кредитному договорі не розписана детальна вартість кредиту. З огляду на викладене, [PERSON] просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №6-051/07Р від 30.10.2007 як такий, що укладений під впливом обману (а.с. 123-126). 19.09.2019 підготовче засідання проведено та завершено, розгляд справи призначено по суті. Представник ПАТ КБ «Правекс-Банк» в судове засідання неодноразово не з`являвся, повідомлявся належним чином, подавав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, первісні позовні вимоги підтримав (а.с. 106, 151, 156). Відповідачі за первісним позовом до суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином (а.с. 149, 150) про причини своєї неявки суд не повідомили. 14.03.2017 відповідачі подали заяви, якими просили у задоволенні позову відмовити через пропуск банком строку позовної давності (а.с. 81, 87). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останніх. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що основний та зустрічний позов задоволенню не підлягають з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30.10.2007 р. між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір №6-051/07Р (а.с. 9-14), відповідно до умов якого банк надає позичальникові кредит в іноземній валюті на загальну суму 113 500 дол. США, строком до 30.10.2027 р. зі сплатою 11,3 % річних (п. 1.1, п. 1.2 договору). В силу п. 1.3 договору, у випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за цим договором (відносно строків сплати відсотів і повернення кредиту та/або сплати відсотків та/або повернення кредиту не в повному обсязі), розмір відсоткової ставки збільшується на 1 % річних, починаючи від розміру, встановленого в п. 1.2 даного договору. У випадку наступного невиконання позичальником своїх зобов`язань за договором, розмір відсоткової ставки збільшується з урахуванням відсоткових ставок, зроблених раніше. Новий розмір відсоткової ставки встановлюється від дня, наступного за днем, в який позичальник повинен був виконати свої зобов`язання, однак не виконав їх або виконав не в повному обсязі. У забезпечення виконання умов кредитного договору, 30.10.2007 року між банком і [PERSON] укладено договір поруки №6-051/07Р (а.с. 16-18). В силу п. 1.1 якого поручитель зобов`язується нести солідарну відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань [PERSON] за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом до 30.10.2017 р. та будь-якого збільшення суми, яке передбачено умовами договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. Поручитель дає свого згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою за даним договором зобов`язання позичальника, що може виникнути в майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (п. 1.3). Крім того, в забезпечення виконання умов кредитного договору, 30.10.2007 р. між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки №6-051/07Р, предметом якого є нерухоме майно: квартира [ADDRESS] , належне останній на праві власності (а.с. 19-24). Пунктом 6.1 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язується: погашати заборгованість за кредитом, відсотками і пеню у валюті кредиту; забезпечити своєчасне повернення грошових коштів і сплату нарахованих відсотків. За порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування грошовими коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної відсоткової ставки, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення (п. 9.1 кредитного договору). Через неналежне виконання зобовязань за кредитним договором від 30.10.2007 р., станом на 30.08.2016 р. утворилась заборгованість, що в загальному розмірі становить 284 282,86 дол. США, з яких: кредит - 111 688,00 дол. США, проценти - 91 788,00 дол. США, пеня за кредитом - 14 499,08 дол. США, пеня за процентами - 66 307,78 дол. США. Наведена обставина підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 7-8). Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Звертаючись до суду з первісним позовом банк, як на підставу задоволення своїх вимог посилається на те, що відповідачі взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконують, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 284 282,86 дол. США. Відповідач в судових засіданнях зазначала, що розмір погашеної суми кредиту, зазначений банком в розрахунку заборгованості від 30.08.2016 не відповідає дійсності, позивачем не відображено усієї погашеної суми боргу. Під час дослідження матеріалів справи не встановлено документи бухгалтерського обліку, а саме: виписки по рахункам щодо обліку заборгованості за відсотками за користування кредитом; виписки по рахункам щодо обліку простроченої заборгованості за кредитом новим боргом; виписки по рахункам щодо обліку прострочених нарахованих відсотків за кредитом; виписки по рахункам щодо погашення суми боргу. У судовому засіданні суд був позбавлений права з`ясувати дані обставини, оскільки представник позивача в судове засідання не з`являвся. Таким чином, згідно наданих документів, сума заборгованості за кредитним договором №6-051/07Р від 30.10.2007 станом на 30.08.2016 необґрунтована матеріалами справи. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісних позовних вимог. Щодо зустрічних позовних вимог слід зазначити наступне. Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком (ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Нормами, викладеним в абз. 4, 6 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначається, детальний розпис сукупної вартості для споживача (у процентному значені та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Зі змісту спірного кредитного договору, а саме, розділу 10 зазначено, що шляхом укладення та підписання позичальником даного договору позичальник підтверджує факт письмового повідомлення його про умови надання кредиту, а також про всі збори, відсотки, тарифи, комісії та інші елементи вартості кредиту по даному договору. Також підтверджено факт повідомлення банком про всі наявні валютні ризики, які пов`язані з наданням кредиту в іноземній валюті. Детальний розпис загальної вартості кредиту для позичальника вказаному даному договорі та додатках №1 та №2 до даного договору (п.10.8, п. 10.9, п. 10.12). В кінці договору позивач зазначила та підтвердила факт ознайомлення з усіма пунктами договору та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того у разі незгоди з умовами кредитного договору позивач по зустрічному позові мала можливість скористатися правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте, таким правом позивач по зустрічному позові не скористалася. За положеннями ч. 5 ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення згідно яких передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, окрім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз зазначених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як вбачається з умов договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та отримали те на що вони розраховували при укладанні договору. Таким чином, під час укладення договору позивача по зустрічному позову було ознайомлено із сукупною вартістю споживчого кредиту. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами). Не може суперечити права та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх дітей. Окрім того, відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (ст.ст. 215,1048-1052, 1054-1055) ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зміст вищезазначеного кредитного договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а тому в силу ч. 1 ст. 215 ЦК України, не підлягає визнанню недійсним. Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Всупереч правилам п.п. 4, 5, ч. 2 ст 175 ЦПК України, п. 7 Постанови ВСУ № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позивач по зустрічному позові у своїй позовної заяві викладає лише позовні вимоги, але не зазначає доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку він посилається. Верховний Суд України в своїй постанові від 31.10.2012 в справі №6-53цс12 зробив висновок про те, що «особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника». Позивачем по зустрічному позову не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог та порушення особистого права. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача по зустрічному позову є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed