Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач у травні 2015 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 15 листопада 2014 року уклав попередній договір з відповідачем, відповідно до п. 1 відповідач зобовязався продати позивачу належну йому на підставі особистої власності квартиру № 85, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Тополина, буд. 26. Згідно з п. 2 договору сторони домовилися укласти договір купівлі продажу зазначеної квартири не пізніше 15 квітня 2015 року. Відповідно до п. 5 договору, на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі продажу, позивач передав відповідачу в якості авансу у рахунок наступного договору купівлі продажу гроші у сумі 46\~350,00 грн. Однак, у подальшому угода купівлі-продажу даної квартири укладена не була з вини відповідача, що дає позивачеві право на отримання від відповідача суми авансу. На підставі викладеного просив суд розірвати укладений між сторонами попередній договір від 15.11.2014, та стягнути з відповідача на свою користь подвійну суму оплати за попереднім договором в розмірі 92700,00 грн., та судові витрати по справі. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі на їх задоволені наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, через канцелярію суду надав заперечення на позовну заяву в якій позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить в їх задоволенні відмовити. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений попередній договір, відповідно до п. 1 якого відповідач зобовязався продати позивачу належну відповідачу на підставі особистої власності квартиру № 85, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Тополина, буд. 26. Зазначений попередній договір посвідчений державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі № 1-709 (а.с. 24). Згідно з п. 2 договору сторони домовились укласти договір купівлі продажу зазначеної квартири не пізніше 15 квітня 2015 року. Також сторонами була визначена ціна, за яку буде здійснена купівлі продаж квартири, а саме 502125,00 гривень, що складає еквівалент суми 32\~500,00 доларів США. Відповідно до п. 3 договору сторони домовились, що підготовкою та збором (отримання) документів, необхідних для укладення договору купівлі продажу буде займатись відповідач. Відповідно до п. 5 договору, на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі продажу, позивач передав, а відповідач отримав від позивача в якості авансу у рахунок наступного договору купівлі продажу гроші у сумі 46\~350,00 грн. Передачу грошей було здійснено готівкою до підписання договору. Відповідач взяв на себе зобовязання повернути позивачу отриманий від нього аванс у подвійній сумі у разі відмови від укладання договору купівлі продажу вищезазначеної квартири. До теперішнього часу відповідачем не вчинено жодних дій щодо збирання документів для наступного укладання між сторонами договору купівлі продажу, які б свідчили про дійсність намірів відповідача га виконання умов укладеного між сторонами попереднього договору. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. З наведеного вбачається, що цивільне законодавство при укладенні попереднього договору передбачає лише зобов'язання сторін укласти в певний термін основний договір, і при цьому не містить можливості спонукання другої сторони до укладення основного договору та встановлює захист порушеного права особи, у зв'язку із неукладенням основного договору шляхом відшкодування збитків завданих простроченням виконання умов попереднього договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно ст. 570 ЦК України унормовано, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Судом встановлено, що відповідно до умов п. 5 попереднього договору \~[PERSON] при його укладенні передано [PERSON] 46\~350,00 грн. та визначено цю суму як аванс. У ч. 2 ст. 570 ЦК України встановлено презумпцію авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком. \~На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, а тому у даному випадку з відповідача підлягає стягнення сума авансу без штрафних санкцій, а отже у стягненні суми авансу у подвійному розмірі слід відмовити. Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Оскільки договору купівлі продажу квартири, який би за своєю формою і змістом відповідав вимогам закону, між позивачем та відповідачем у визначений строк укладено не було, то сплачена сума є авансом і повинна бути повернута в тому розмірі, в якому вона передавалася. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення. Враховуючи викладене,

Outcome: partial