Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Представник Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши в заяві, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від №б/н від 23.10.2014 року відповідач отримала кредит у розмірі 7415,68 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 1 по 25 число кожного місяця. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком договір, підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 07.09.2020 року має заборгованість у розмірі 29652,12 грн., яка складається з наступного: 7415,70 грн. - заборгованість за кредитом; 4109,52 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 16989,48 грн. - заборгованість за пенею, 1137,42 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. У добровільному порядку заборгованість відповідачем на цей час не погашена, тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за Генеральною угодою в сумі 29652,12 грн. та витрати банку по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 05.11.2020 року матеріали даної справи передано для розгляду за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва, на підставі ч.1 ст. 27 ЦПК України. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Черенкову Н.П. Справа отримана суддею Черенковою Н.П. 17.12.2020 року. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.01.2021 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В позовній заяві представник позивача вказав про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в установлений ч. 7ст.178 ЦПК України строки не подала до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленою належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст.178 ЦПК України. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Обставини справи, встановлені судом. 23.10.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої відповідач отримала кредит у розмірі 7415,68 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та наявності у відповідачки заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було надано до суду розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та Анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 14.10.2010 року, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Витяг з тарифів банку, копію паспорта відповідачки. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, Генеральна угода від 23.10.2014 року містить анкетні дані [PERSON] , її контактну інформацію, суму тіла кредиту - 7415,70 грн., строк дії договору з 23.10.2014 року по 31.10.2015 року, відсоткову ставку в розмірі 0,833% в місяць на суму залишку заборгованості по Кредиту, порядок погашення заборгованості та положення про санкції за несвоєчасне виконання зобов`язань, зокрема, штраф в розмірі 1137,42 грн. Зі змісту вказаної Генеральної угоди вбачається, що [PERSON] погодилася з тим, що дана Генеральна угода разом із Умовами та правилами, а також Тарифами, складають між нею та банком Кредитний договір. Отже, позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачкою Генеральної угоди, між нею та банком укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також доведено, що відповідачка була повідомлений про такі умови кредитування як: строк дії договору, відсоткова ставка за користування кредитними коштами, штраф, порядок погашення заборгованості. Відповідно до п.п. 1.1.1 та 1.1.2 Генеральної угоди, сторони домовились по Договору 1 зменшити розмір заборгованості, яка утворилась з дати надання Боржнику кредиту, а саме відсотки на 182 грн. 25 коп., комісію на 117 грн. 75 коп., пеню на 0,0 грн., штраф на 323 грн. 64 коп. Заборгованість по Договору 1 з дати підписання Генеральної угоди складає 5966 грн. 44 коп. Відповідно до п.п. 1.2.1 та 1.2.2 Генеральної угоди, сторони домовились по Договору 2 зменшити розмір заборгованості, яка утворилась з дати надання Боржнику кредиту, а саме відсотки на 0,0 грн., пеню на 513 грн. 78 коп., штраф на 0,0 грн. Заборгованість по Договору 2 з дати підписання Генеральної угоди складає 2049 грн. 26 коп. Згідно з п.п. 1.1.3, 1.4.1 Генеральної угоди, датою кінцевого погашення заборгованості за Договором 1 та Договором 2 є 31.10.2015 року. Згідно з п.п. 1.4.1., 1.4.2 строком повернення кредиту, який вказаний в п.п.1.1.3. генеральної угоди являється 2-й день з моменту такого порушення. Вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (2й день), вважаться простроченою. Згідно п. 1.4.3 Генеральної угоди в день, наступний за днем повернення кредиту (2-й день) Боржник сплачує банку штраф в розмірі 623,64 грн. по Договору 1 та 513,78 грн по Договору 2. Так, відповідно до п. 1.6. підписання даної Генеральної угоди не являється рішенням банку про анулювання заборгованості позичальника. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Також частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12 дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У вказаних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За умовами Генеральної угоди від 23.10.2014 року кредитний договір було укладено строком на 12 місяців з 23.10.2014 року по 31.10.2015 року, а тому у межах строку кредитування - до 31.10.2015 року відповідач мала сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами в сумі 652,42 грн. Позивач обов`язки за договором виконав, надавши кредитні кошти відповідачці, що не заперечувалося останньою. Разом з тим, відповідач [PERSON] свої обов`язки за кредитним договором - Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 23.10.2014 року належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 07.09.2020 року становить 29652,12 грн., з яких: 7415,70 грн. - заборгованість за кредитом; 4109,52 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 16989,48 грн. - заборгованість за пенею, 1137,42 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення пені, в тому числі її розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на умови Генеральної угоди від 23.10.2014 року. Однак, у вказаній Генеральній угоді не визначено розмір пені за неналежне виконання зобов`язання, а п.2.8. угоди відсилає на встановлення розміру пені Умовами та правилами, розміщених на сайті http://privatbank.ua/rules. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме ці умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Генеральну угоду про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Надані позивачем Правила та умови надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника та Генеральній угоді, які безпосередньо підписані останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з АТ КБ «ПриватБанк», відповідачка прийняла запропоновані банком Умови та правила щодо пені. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Окрім того, відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 16989,48 грн, як різновиду неустойки, задоволенню не підлягають та з неї слід стягнути тільки штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди в сумі 1137,42 грн. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідачка користувалася картковим рахунком та кредитними коштами. Власного розрахунку заборгованості відповідачка не надала та не спростувала розрахунок заборгованості за тілом кредиту, наданий позивачем. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7415,70 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 4109,52 грн. та штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди у сумі 1137,42 грн., а всього 12662,64 грн. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем (судовий збір у розмірі 2102,00 грн.) - підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 897,64 грн. (12662,64 грн. х 2102,00 грн. / 29652,12 грн. = 897,64 грн.)

Outcome: partial