Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Представник [PERSON], який діє від імені [PERSON] звернувся до Буського районного суду Львівської області з позовом до ПП «Агро-Прогрес», третя особа Задвірянська сільська рада Буського району Львівської області про самовільне захоплення земельної ділянки, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позов мотивує тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1, 9426 га, яку він успадкував після смерті матері [PERSON], яка померла 28.10.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. До 2016 року згідно договору оренди землі № 46 від 30.01.2007 року дану змельну ділянку використовував орендар ПП «Агро-Прогрес» в особі директора [PERSON] Набувши право власності на земельну ділянку, [PERSON], 18.08.2016 року звернувся з письмовою заявою до директора ПП «Агро-Прогрес» [PERSON] про припинення права користування земельною ділянкою, у звязку з тим, що він буде використовувати її особисто. Дана заява до уваги не була взята директором, користування земельною ділянкою не припинив, а в 2017 році використав її самовільно, за що орендну плату відмовився платити. Факт використання земельною ділянкою сільськогосподарського призначення в 2017-2018 році підтверджується довідкою Задвірянської сільської ради № 843 від 21.06.2018 року. Просить суд, стягнути за самовільне захоплення земельної ділянки матеріальну шкоду в сумі 4500 гривень і моральну шкоду в сумі 10000 гривень. Під час розгляду справи по суті подав заяву про збільшення позовних вимог, а саме: матеріальна шкода в сумі 4521 гривня 20 копійок, моральна шкода в сумі 10000 гривень. Представник позивача та позивач у вступні слові суду повідомили про обставини які викладені в позовній заяві. Додали суду, що сума в 4500 гривень на їхню думку є справедливою, оскільки всі орендарі земель сільськогосподарського призначення в Буському районі сплачують таку суму оренди. Моральна шкода вираховувалась таким чином, що позивач [PERSON] захворів, від цієї ситуації яка склалась. Представник відповідача у вступному слові суду повідомив, що заперечує проти задоволення позову з тих підстав, що позивач діяв всупереч вимог Закону України «Про оренду землі» та Земельного кодексу України. Крім цього, позивач не обгрунтував суму матеріальної шкоди та суму моральної шкоди. Відповідач в особі директора ПП «Агро-Прогрес» [PERSON] у вступному слові суду пояснив, що дійсно договір оренди землі був укладений з покійною мамою позивача. Строк дії договору становив 10 років, тобто в період з 30.01.2007 року по 30.01.2017 року. Дійсно, позивач звертався до нього усно, а потім і письмово про принення оренди земельної ділянки. Перша розмова відбувалась, коли [PERSON] не набув у встановленому законом порядку права власності на земельну ділянку. Коли набув, то земельна ділянка була засіяна культурами, оскільки для відповідних культур є свій графік посіву. Йому було запропоновано, укласти новий договір оренди на той період часу, поки не буде зібраний урожай, а це мало бути з січня по серпень. Однак, [PERSON] повідомив, що на 3% оренди від вартості землі він не погоджується, а йому потрібно 4 %. На даний час орендована земельна ділянка вже не перебуває в оренді ПП «Агро-Прогрес». Крім того, за всі роки оренди була сплачена орендна плата в натуральній формі, про що є відповідні відомості, які є офіційними. Просить суд відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи в особі голови Задвірнянської сільської ради повідомив суду, що йому відомо про цю ситуацію і він намагався врегулювати конфлікт між сторонами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши і оцінивши, подані докази сторонами у справі, суд приходить до наступного висновку. Договір оренди землі № 146 від 30.01.2007 року укладений між [PERSON] та ПП «Агро-Прогрес» в особі директора [PERSON] Строк дії договору становить 10 років (а.с. 9-10). Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 12.10.2016 року (а.с. 5) підтверджено, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. [PERSON], яка померла 11 серпня 2012 року, є її син [PERSON]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 1,9426 га, в межах згідно з планом. З відомостей державного реєстру речових прав на нерухоме майно убачається, що таке зареєстровано в реєстрі 12.10.2016 року. Судом встановлено, що за оренду земельної ділянки позивач [PERSON] у 2016 році отримав за оренду земельного паю в травні 50 кг цукру і ще 460 кг пшениці. Про цю обставину позивач не заперечив. З заявою про припинення права оренди земельної ділянки вперше звернувся 18.08.2016 року (а.с. 11), тобто до набуття права власності на спадщину у встановленому законом порядку. Наступну заяву (а.с. 12) [PERSON] написав 23.02.2018 року, в якій просив повернути йому кошти за оренду паю та про повернення земельної ділянки. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обовязки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобовязана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, імя, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. Позивач вимоги ст. 148-1 ЗК України не виконав, строк, визначений законом пропустив, заяви не відповідають вимогам закону. В силу ч. 5 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобовязана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному\~статтею 148-1 Земельного кодексу України. Крім того, суд звертає увагу, що в спеціальному законі України «Про оренду землі» міститься зобовязання щодо повідомлення орендаря протягом місяця з дня державної реєстрації права власності. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не представив і не довів суду, що йому повинна бути сплачена саме заявлена ним сума орендної плати, а той факт, що це має становити 4 % від вартості землі, і що це є загально відомою інформацією не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи по суті. Подана заява представника позивача під час розгляду справи по суті про збільшення позовних вимог, не приймається до уваги судом, оскільки під час розгляду справи по суті, така процесуальна дія щодо прийняття заяви вчинена не може бути. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем та його представником не представлено належних та допустимих доказів на обгрунтування вимоги заявленої щодо самовільного захоплення земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed