Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат [PERSON] 23.02.2018 р. звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 28.08.1999 р. За вказаною адресою фактично мешкає позивач разом із неповнолітнім сином [PERSON] З червня 2015 р. [PERSON] перестав забезпечувати родину та покинув її і за адресою: [ADDRESS] не мешкає з вказаного часу. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16.05.2016 р. шлюб між сторонами у справі розірвано. Вказаним рішенням також встановлено, що сторони разом не проживають з червня 2015 р. Відповідач є колишнім чоловіком позивача, з 2015 р. в будинку не проживає, ніякого контакту з нею не підтримує, фактичне його місцезнаходження позивачу не відомо. Реєстрація відповідача у належному [PERSON] будинку створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. За позовом представник позивача просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - будинком [ADDRESS]. Ухвалою судді від 10.04.2018 р. було відкрито провадження та призначено судове засідання на 15.05.2018 р. 15.05.2018 р. розгляд справи відкладено на 25.05.2018 р. підставі ч.4 ст.223 ЦПК України для повторного виклику відповідача. 25.05.2018 р. та 20.06.2018 р. розгляд справи відкладався за клопотанням представника позивача. 29.08.2018 р. розгляд справи було відкладено на 26.09.2018 р. у зв'язку з першою неявкою позивача та її представника, які були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду, причини неявки суду не повідомили, будь-яких заяв до суду не подавали. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі відповідача, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, заслухавши приймаючи до уваги позицію представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.08.1999 р., посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО, зареєстрованого в реєстрі за № 1943 (а.с.5) [PERSON] належить будинок [ADDRESS]. Право власності позивача на вказаний житловий будинок зареєстровано ТОВ ЗМБТІ (а.с.5 зв., 6). У згаданій квартирі зареєстрований відповідач по справі [PERSON] [PERSON] за місцем реєстрації не мешкає з червня 2015 р. Вказані обставини визнаються відповідачем, про що зазначено у заяві його представника про визнання позову, а тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Ст..383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися о суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку. Оцінивши наведені обставини справи у відповідності з вимогами ст.12 ЦПК України, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved