Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

Позивач, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] звернулася до суду з вищезазначеним позовом (а.с.1-2), та просить постановити рішення яким: - усунути перешкоди їй, позивачу [PERSON] у користуванні належною їй власністю, а саме квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , відповідачем [PERSON] ; - визнати відповідача [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] ; - зобов`язати Болградську міську раду Одеської області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 09.06.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 02.07.2020 року о 10:00 годині (а.с.23), про що повідомлено сторін по справі (а.с.26). 02.07.2020 року ухвалою суду закрито підготовчий розгляд та призначено справу до судового розгляду на 28.07.2020 року о 14:00 годині (а.с.34). Надіслано судові повістки виклики сторонам по справі (а.с.26). В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Надала пояснення з підстав, що зазначені в позовній заяві. Стверджувала, що відповідач [PERSON] є її дуже далекою родичкою. На переконливе прохання [PERSON] в 2014 році вона, позивач надала згоду на її реєстрацію в належній їй, позивачу квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідач інколи приїжджала до неї, позивача в гості на день-два, але ніколи в цій квартирі вона не проживала, жодних її особистих речей не має, ніякого відношення до цієї квартири вона також не має, і ніяких договорів на користування житловим приміщенням між ними укладено не було. Протягом останніх трьох років, відповідач взагалі жодного разу не приїжджала, та її, позивача не навідувала. Позивачу достовірно відомо, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] , але без реєстрації. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач відмовляється. Тому просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася згідно вимог чинного законодавства. Згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області (а.с.21) та довідки Болградської міської ради Одеської області (а.с.22) відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована з 02.04.2014 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Дочірнього підприємства «Інтерраф» №56 від 25.11.2019 року [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації (а.с.12). Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч.2). Суд надсилав судові повістки-виклики на ім`я відповідача на 02.07.2020 року (а.с.26), та на 28.07.2020 року (а.с.37) за адресою: - постійного місця реєстрації: [ADDRESS] (а.с.21, 22), які повернулися до суду без вручення адресату з відміткою листоноші про те, що «Адресат не проживає (а.с.30, 38-39); - фактичного місця проживання: [ADDRESS] (а.с.12), які відповідачем отримані (а.с.29, 40). Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про … про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (ч.8 п.4). Крім того, суд повідомляв відповідача про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://bg.od.court.gov.ua/sud1507/ (а.с.24, 27, 35, 36). Відповідач по справі [PERSON] надіслала на електронну адресу суду заяву 27.07.2020 року (а.с.41), згідно якої позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо їх задоволення, просила судовий розгляд справи здійснити у її відсутність (а.с.41). Третя особа Болградська міська рада Одеської області до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.26), надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника (а.с.28, 37). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу номер 798 від 29.05.1992 року, посвідченого Ізмаїльською районною державною нотаріальною конторою Одеської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.6-8). Згідно довідок Болградської міської ради Одеської області від 13.03.2020 року за №1088, №1089, від 19.03.2020 року за №1139, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але зі слів власника квартири не проживає за цією адресою (а.с.9-11). Згідно відповіді на запит суду, наданої Відділом адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, та Болградською міською радою Одеської області від 03.06.2020 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , дійсно значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.с.21, 22). Разом з цим, фактичне проживання відповідача по справі [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] підтверджується довідкою Дочірнього підприємства «Інтерраф» від 25.11.2019 року за №56 (а.с.12). Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, і припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Статтею ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Однак, судовим розглядом було встановлено, що відповідач [PERSON] в квартирі, належній позивачу ніколи не проживала, а тому жодних прав у неї на користування цим житловим приміщенням (квартирою) позивача у неї не має. Майна відповідача в цьому приміщенні квартири немає. Поштова кореспонденція надіслана відповідачу за адресою: [ADDRESS] , нею не отримується за цією адресою. Усі листи повертаються до суду з відміткою, що «Адресат не проживає» (а.с.30, 38, 39). Разом з цим, відповідач [PERSON] отримує всю поштову кореспонденцію суду за адресою фактичного місця проживання: [ADDRESS] (а.с.29, 40). Судом допитано свідків за клопотанням позивача. Свідок [PERSON] (а.с.44-46), медична сестра Центру сімейної медицини суду пояснила, що позивача знає тривалий час, ще зі свого дитинства. Протягом останніх трьох років ходить до дому до позивача надає їй медичну допомогу на дому. Жодного разу сторонніх осіб у квартирі позивача не бачила. Хто така [PERSON] вона не знає, і ніколи її в квартирі позивача не бачила. Позивач проживає виключно одна, навіть відсутні особи, які могли б їй надати допомогу зважаючи на її похилий вік. Свідок [PERSON] (а.с.47-48) пояснила, що позивача [PERSON] знає біля десяти років, працювали разом у вечірній школі. [PERSON] також знає, їй відомо, що [PERSON] приходиться позивачу якоюсь далекою родичкою. Інколи [PERSON] приїжджала до позивача в гості на день-два. А протягом останніх трьох років [PERSON] жодного разу до позивача не приїжджала, та в квартирі позивача вона, свідок її не бачила. Їй, свідку також відомо, що [PERSON] значиться зареєстрованою в квартирі позивача, але ніколи в ній не проживала, і її речей в квартирі не має. Свідок [PERSON] (а.с.49-50) суду пояснила, що вона позивача [PERSON] знає більше 35 років, так як проживають в одному будинку, їх квартири знаходяться навпроти, а тому вона знає усіх сусідів і бачить хто в дійсності в якій квартирі проживає. Зазначила, що [PERSON] приходиться позивачу далекою родичкою, але спільно з [PERSON] вона ніколи не проживала. Раніше відповідач [PERSON] приїжджала в гості, а протягом останніх трьох років жодного разу не була. Те, що [PERSON] значиться зареєстрованою у квартирі позивача значно шкодить її інтересам. Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідки добре знають позивача, та є вхожими до неї додому протягом тривалого часу. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Зважаючи на той факт, що з 1992 року і до теперішнього часу, власником квартири за адресою: [ADDRESS] є позивач по справі, яка у свою чергу жодних цивільно-правових угод з приводу найму житлового приміщення в квартирі, належній їй, позивачу з відповідачкою - не укладала, право на користування у відповідача не виникало, а реєстрація останньої у належній позивачу квартирі створює об`єктивні незручності та суттєві перешкоди позивачу у користуванні зазначеним майном. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (як зазначено вище), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення користуванням жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, у зв`язку з чим слід усунути [PERSON] перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: [ADDRESS] . За викладених обставин, позов підлягає задоволенню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved