Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач, уточнивши позовні вимоги, звернулася із відповідним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.10.1997 року між позивачем ті відповідачем розірвано шлюб. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Зараз син навчається у Таврійському національному університеті ім.. Вернадського. Позивач несе усі витрати щодо навчання, придбання учбової літератури, харчування, проїзду від місця навчання додому. Оскільки обидва батька повинні нести витрати з навчання дитини, позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі ? частки від усіх видів прибутку. Крім того, позивач сплатила за навчання сина 13000 грн, а тому просить стягнути з відповідача половину вартості навчання у розмірі 6500 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому пояснив, що вимоги щодо стягнення 6500 грн він визнає, однак не згоден сплачувати аліменти, оскільки не має такої можливості. Відповідач звільнився з роботи, зараз не має прибутку. Третя особа у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.9), який є студентом 1 курсу юридичного факультету Таврійського національного університету ім.. Вернадського та закінчує навчання 30 червня 2017 року (а.с.10) Відповідач пояснив, що він дійсно не надає матеріальну допомогу сину, оскільки не має такої можливості. Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 199 СК передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 15.05.2006, № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що відповідачем визнано вимоги щодо стягнення 6500 грн, тобто часткової сплати суми за учбовий рік. Згідно п. 24 постанови пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин. Судом прийнято визнання позову відповідачем, а тому вимоги щодо стягнення 6500 грн є такими, що підлягають задоволенню. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача, що він не має матеріальної можливості надавати допомогу сину на навчання у зв'язку із відсутністю прибутку, оскільки відповідач є дорослим чоловіком, не є інвалідом, пенсіонером, а тому має можливість працювати та отримувати прибуток. Жодних доказів неможливості працювати або заборони працювати у зв'язку із станом здоров'я відповідачем не надано. Суд також враховує, що відповідача було звільнено за згодою сторін, тобто за бажанням самого відповідача. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість працювати, а тому має матеріальну можливість надавати допомогу сину у зв'язку із навчанням. Також, суд приймає до уваги, що відповідач визнав вимоги щодо сплати 6500 грн, тобто фактично сам не заперечував наявність в нього матеріальної можливості сплачувати кошти. Згідно із ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи, що відповідач зараз не працює та не має регулярного прибутку, суд вважає за необхідне позовні вимоги щодо стягнення аліментів задовольнити частково та стягнути аліменти у твердій грошовій сумі. З пояснень позивача вбачається, що на тиждень вона надає синові 300 грн для придбання учбової літератури, проїзд, харчування. Приймаючи до уваги, що є й інші витрати у зв'язку із навчанням, а також те, що третя особа проживає із позивачем, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 300 грн., тобто грошові кошти, необхідні для забезпечення потреб [PERSON] у зв'язку із навчанням на тиждень. Вказані вище обставини свідчать про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат. Повний текст рішення складено 15 січня 2014 року.

Outcome: partial