Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач у липні 2018 р. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 21.04.2015 р. о 16.35 год. на перехресті вулиць Дегтярівської та С.Перовської в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON], належного [PERSON] та автомобіль [NUMBER], який належить та перебував під керуванням позивача. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.07.2015 р. відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаної вище ДТП. Далі позивач вказує, що ним з метою відновлення та ремонту належного йому автомобіля [NUMBER] понесено витрати на загальну суму 97 532,77 грн. Позивач зазначає, що між ТОВ «СК «Альфа-Гарант» та відповідачкою [PERSON] 05.01.2015 р. був укладений Поліс обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5353894. Проте, при зверненні до третьої особи ТОВ «СК «»Альфа-Гарант» із вимогою про виплату страхового відшкодування, позивачу було відмовлено з тих підстав, що застрахований автомобіль [NUMBER] не був обладнаний належним чином для проведення навчальної їзди, а використовувався з ціллю тренувальної поїздки. У зв'язку з чим позивач скористався своїм правом на пред'явлення даного позову саме до винуватця дорожньо-транспортної пригоди - відповідача [PERSON] та власника автомобіля [NUMBER] [PERSON] А тому позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду в розмірі 97 532,77 грн., моральної шкоди в розмірі 1 000 грн., витрати за надання правової допомоги в розмірі 20 000 грн. та судовий збір. Ухвалою суду від 10.09.2018 р. розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 13.11.2018 р. позивачу надано строк для усунення недоліків, які були усунуті 11.12.2018 р. В установлений строк відповідач заперечення та відзиву на позовну заяву не подав, ухвалу суду з документами по справі отримано належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить транспортний засіб «Peugeot» д.н.з. [NUMBER], 2013 року випуску (ас. 112). Судом встановлено, що між ТОВ ««СК «Альфа-Гарант» та відповідачкою [PERSON] 05.01.2015 р. був укладений Поліс обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5353894. Встановлено, що 21.04.2015 р. о 16.35 год. на перехресті вулиць Дегтярівської та С.Перовської сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON], належного [PERSON] та автомобіль [NUMBER], який належить та перебував під керуванням позивача. Встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.07.2015 р. відповідача [PERSON] визнано виним у вчиненні ним дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21.04.2015 р. під час керуванням ним автомобілем [NUMBER], належного [PERSON] (ас. 98-101). Встановлено, що згідно Наряду-замовлення, який є актом виконаних робіт № ЗН0008976 від 16.06.2015 р. вартість відновлення та ремонту належного позивачу автомобіля [NUMBER] становить 97 532,77 грн., які позивачем були сплачені, що підтверджується відповідними квитанціями (ас. 94-96, 118-121). Судом встановлено, що при зверненні позивача [PERSON] у квітні 2015 р. до третьої особи ТОВ «СК «»Альфа-Гарант» із вимогою про виплату страхового відшкодування, позивачу було відмовлено з тих підстав, що застрахований автомобіль [NUMBER], який належить [PERSON] не був обладнаний належним чином для проведення навчальної їзди, а використовувався з ціллю тренувальної поїздки, що вбачається з особистих пояснень [PERSON] (ас. 104-105, 108-110, 115). Як встановлено судом, позивач, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що обрав спосіб захисту своїх прав шляхом пред'явлення даного позову саме до винуватця дорожньо-транспортної пригоди - відповідача [PERSON] та власника автомобіля [NUMBER] [PERSON] Пунктом 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З системного аналізу наведених норм матеріального права можа дійти висновку, що страхова компанія відшкодовує потерпілому вартість матеріального збитку в межах ліміту відповідальності, а винний у ДТП - різницю між страховим відшкодуванням (матеріальним збитком) та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу. У відповідності до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в ч. 2 ст. 16 ЦКУкраїни. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі №6-2808цс15 від 20.01.2016 року право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно з абзацом другим ч. 1 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Враховуючи наведенні вище факти в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] винний у заподіянні шкоди, що сталась в результаті ДТП 21.04.2015 р о 16.35 год. на перехресті вулиць Дегтярівської та С.Перовської в м. Києві, а тому з нього та власника вказаного автомобіля [PERSON] підлягає солідарному стягненню відшкодування матеріального збитку в сумі 97 532,77 грн., розмір який є обґрунтованим та доведеним та відповідачами не спростований належними та допустимими доказами в порядку ст. 76-77 ЦПК України. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. суд приходить до наступних висновків. Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів його сім'ї чи близьких родичів або у зв'язку з пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача. В підтвердження завдання моральної шкоди позивач посилається на заподіяння душевних страждань, пов'язаних з пошкодженням майна, порушенні звичайного ритму життя, додаткових витратах на врегулювання ситуації, неможливості використовувати пошкоджене майно за призначенням, у зв'язу з чим суд вважає достатнім та співмірним відшкодуванням моральної шкоди в розмірі 2 000 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення витрат за надання правової допомоги в розмірі 20 000 грн. суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Проте, позивачем не надано жодного письмового доказу відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, а саме: доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена, а тому позовні вимоги в цій частині задовленню не підлягають. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач відповідно до ст. 81 ЦПК України, частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial