Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивач у червні 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Жовтневий районний відділ у м. Харкові Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області та просила постановити рішення, яким визнати [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що їй на підставі договору дарування, посвідченого 20 грудня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], право власності зареєстровано в КП «Харківське міськБТІ», про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 11.01.2011 року. На даний час в квартирі зареєстровані вона, її донька [PERSON], [INFO], та відповідач по справі - її дядька [PERSON], який зареєстрований в квартирі з 09 серпня 2009 року, однак жодного дня у квартирі він не проживав, оплату за комунальні послуги не здійснював, ніколи не приймав участі в поточному ремонті квартири. На протязі тривалого часу він житлом не цікавиться, не має потреби в ньому, не несе ніяких витрат по його утриманню, не сплачує комунальні платежі, у зв'язку з чим їй доводиться мати витрати по оплаті за відповідача, особистих речей відповідача у квартирі не має. Ніяких перешкод в користуванні житловою площею у нього не було, зі скаргами про порушене право не звертався. Наявність реєстрації відповідача в належному їй на праві приватної власності житловому приміщенні суттєво обмежує її права володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, створює фінансові труднощі, оскільки вона отримує мінімальну заробітну плату, має на утриманні доньку. Таким чином, відповідач за даною адресою зареєстрований, однак фактично не проживає, тому вона звернулася до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з'явилася, 19.09.2014 року через канцелярію суду надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність за участю її представника [PERSON] Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 28.08.2014 року у судове засідання з'явилася, однак надала суду заяву з проханням слухати справу у відсутність її та позивача, позов підтримують у повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не з'явився, через канцелярію суду 10.10.2014 року надійшло заперечення на позовну заяву, відповідно до якого просить [PERSON] у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що не проживає у спірній квартирі з поважних причин, оскільки на даний час ним оскаржене рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.03.2014 року, а [PERSON] у квартиру його не пускає. Судова повістка про виклик до суду на 13.10.2014 року повернулася до суду з відміткою «за спливом строку зберігання». Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач у справі належним чином повідомлений про день та час слухання справи і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, та в матеріалах справи достатньо наявних доказів, позивач не заперечує проти винесення заочного рішення, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутності не з'явившегося відповідача. У зв'язку з цим суд згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст. ст. 224,225 ЦПК України вважає необхідним провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і позивач. Представник третьої особи - Жовтневого районного відділу у м. Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду 05.08.2014 року надійшла заява з проханням слухати справу у їх вісутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 20 грудня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в КП «Харківське міськБТІ», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 11.01.2011 року (а.с. 6, 10). Згідно довідки комунального підприємства «Жилкомсервіс»дільниця №44, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.8). [PERSON], який зареєстрований в квартирі з 09 серпня 2009 року, жодного дня у квартирі він не проживав, оплату за комунальні послуги не здійснював, ніколи не приймав участі в поточному ремонті квартири. На протязі тривалого часу він житлом не цікавиться, не має потреби в ньому, не несе ніяких витрат по його утриманню, не сплачує комунальні платежі, у зв'язку з чим їй доводиться мати витрати по оплаті за відповідача, особистих речей відповідача у квартирі не має. Ніяких перешкод в користуванні житловою площею у нього не було, зі скаргами про порушене право не звертався. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 серпня 2013 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON],3-ті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON], П'ята Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору дарування недійсним відмовлено (а.с. 49-51). Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2013 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 серпня 2013 року залишено без змін (а.с. 52054). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 березня 2014 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON], П'ята Харківська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування відмовлено (а.с. 55-57). Відповідач за даною адресою зареєстрований, однак фактично не проживає. Наявність реєстрації відповідача в належному їй на праві приватної власності житловому приміщенні суттєво обмежує її права володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, створює фінансові труднощі, оскільки вона отримує мінімальну заробітну плату, має на утриманні доньку, сама сплачує комунальні послуги в тому числі і за зареєстрованого відповідача, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.43-48). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦКУкраїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання особи і місце розташування майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов»язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов»язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред»явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням. Остаточне рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстрації за адресою спірного будинку. Поважних причин відсутністі відповідача на спірній житлової площі, судом не встановлено, а тому у суда є всі підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням. На підставі викладенного та

Outcome: approved