Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулось до суду з позовом, в якому просить зобов`язати [PERSON] повернути об`єкт оренди, шляхом виселення з нежитлових приміщень загальною площею 37,3 м2, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на те, що 28.03.2008 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та [PERSON] укладено Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-6089-8, згідно з п.1 якого, позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно, що знаходиться на балансі ЛКП «Цитадель-центр» - нежитлові приміщення загальною площею 37,3 м2, за адресою: [ADDRESS] . Договір неодноразово продовжувався і після закінчення останнього терміну було вирішено та повідомлено відповідача, про припинення терміну дії Договору, а саме до 21.03.2020 року. Позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення №2302-вих-25135 від 26.03.2020 про припинення договірних відносин, у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди та вказано на обов`язок відповідача протягом 15 днів повернути балансоутримувачу орендоване приміщення. Однак, відповідач свого обов`язку щодо повернення орендованого майна не виконав і воно фактично перебуває в його незаконному користуванні. 13.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду, визначено спрощений порядок розгляду справи, скеровано відповідне процесуальне рішення та документи учасникам справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями рекомендованої кореспонденції та оголошеннями, в порядку ст.128 ЦПК України. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не скористався. Представник позивача, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Відповідно до ч.2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. В свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач неодноразово не з`являвся в судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків розгляду справи, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Судом встановлено наступні фактичні обставини. 28.03.2008 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та [PERSON] укладено Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-6089-8 (далі - Договір), згідно з п.1 якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно, яке знаходиться на балансі ЛКП «Цитадель-центр» - нежитлові приміщення загальною площею 37,3 м2, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 3.3. згаданого Договору, у зв`язку з фактичним використанням Орендарем об`єкта оренди за попереднім договором, об`єкт вважається переданим з моменту підписання даного договору. Договір неодноразово продовжувався і після закінчення останнього терміну відповідача було повідомлено про припинення терміну дії даного Договору з 21.03.2020 року. Відповідно до п.4.3 вищевказаного договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом місяця після закінчення терміну дії Договору він вважається продовженим на той самий термін і тих самих умовах, які були передбачені Договором. Проте, позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення №2302-вих-25135 від 26.03.2020, про припинення договірних відносин, у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди та вказано на обов`язок відповідача протягом 15 днів повернути балансоутримувачу орендоване приміщення у належному санітарно-технічному стані по акту приймання передачі, а також провести повний розрахунок по сплаті орендної плати, а разі наявності заборгованості- погасити її в повному обсязі. Таким чином, Договір фактично було припинено, у зв`язку із закінченням терміну його дії 21.03.2021р. Відповідно до п.9.1. Договору, повернення Орендодавцю об`єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії Договору або дострокового його припинення чи розірвання. Пунктом 9.3. Договору передбачено, що об`єкторенди повинен бути переданим орендарем та прийнятий орендодавцем протягом 15 днів з моменту настання однієї з подій, вказаних в п.9.1 цього Договору. Відповідно до п.9.4 при передачі об`єкта оренди складається акт здачі - приймання, який підписується сторонами. Проте, відповідач свого обов`язку щодо повернення орендованого майна не виконав і воно фактично перебуває у його користуванні. Наведені обставини підтверджуються наступними дослідженими та перевіреними судом доказами. Копією договору оренди №Г-6089-8 від 28.03.2008 року, укладеного між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та [PERSON] , який засвідчує факт наявності у сторін договірних відносин, визначає предмет договору, умови оренди та порядок і підстави її припинення. Повідомленням про припиненням договірних відносин, у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди №2302-вих-25135 від 26.03.2020 та поштовою документацією про скерування даного повідомлення, які засвідчують факт повідомлення відповідача про припинення оренди. Норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги При ухваленні рішення суд має з`ясовувати яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та правочини. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі припинення договору оренди, орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди. Відповідно до ч.2 ст.795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. Частиною першою статті 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Користування майном за Договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного Договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин. Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами Договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин. Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за Договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ. Після спливу строку дії Договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві. Отже, користування майном після припинення Договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном. За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України. Дослідженими в ході розгляду справи доказами підтверджується, що відповідач свого обов`язку щодо повернення орендованого майна не виконує. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 19.05.2020р. у справі №910/719/19 вказала, що в контексті статті 764 ЦК України та частини другої статті 17 Закону N 2269- XII, заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин (п.6.12). Після спливу строку дії Договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в оренду. З урахуванням викладеного Суд доходить висновку, що користування майном після припинення Договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо його повернення є обґрунтованою. Будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на спростування вимог та доводів позивача відповідач до суду не подав. З досліджених та перевірених судом доказів, наданих позивачем на підтвердження заявлених ним вимог, вбачається, що такі отримані у порядку встановленому Законом, мають безпосереднє відношення до обставин справи, предмету доказування та доводять покликання позивача на встановлені судом обставини, а тому зазначені вище докази беруться судом до уваги, як належні, достовірні, достатні та допустимі. В свою чергу, відповідач в судове засідання не з`явився та не подав суду жодних доказів на спростування вимог позивача. Виходячи з вищенаведеного, оцінюючи в цілому докази по справі, беручи до уваги вищенаведені встановлені під час розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги звернені до відповідача є обґрунтованими та підтверджуються належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами у справі, а тому наявні законні підстави для задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем та підтверджені матеріалами справи підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved