Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони з 24 лютого 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. 28 серпня 2008 року позивач на підставі договору купівлі-продажу набув право власності на квартиру за адресою [ADDRESS]. Позивач письмово звернувся до відповідача з заявою про поділ спільного майна подружжя, однак остання не відповіла йому. Посилаючись на вищевикладене та положення статей 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України просить суд визнати за позивачем право особистої приватної власності на 1/2 частини квартири №7 в будинку №1А, що на проспекті Перемоги у м. Луцьку; визнати за відповідачем право особистої приватної власності на 1/2 частини квартири №7 в будинку №1А, що на проспекті Перемоги у м. Луцьку (а.с.1 зворот). Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні та в письмових запереченнях від 18 липня 2017 року просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що спірна квартира є однокімнатною, а отже її неможливо поділити в натурі. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 2006 року (а.с.3). Як слідує з матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу від 28 серпня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального кругу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №4364, [PERSON] набув права власності на однокімнатну квартиру загальною площею 29,4 кв. (житлова площа 16,5 кв.м) за адресою [ADDRESS] (а.с.4). Право власності зареєстровано за позивачем, що підтверджується витягом Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від 02 вересня 2008 року №20085700. Відповідно до статей 69 , 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України ). За змістом частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу ), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу ) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, якщо один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 07 червня 2017 року у справі №199/7266/14-ц. У розглядуваному випадку жодна зі сторін не ставить вимогу про присудження грошової компенсації іншій стороні за рахунок виділеної частки із спільної сумісної власності подружжя. Крім того, судом встановлено, що оспорювана квартира є однокімнатною, а отже провести її поділ в натурі шляхом виділення окремого житлового приміщення кожному з подружжя є неможливим. В судовому засіданні сторони визнали факт неможливості поділу спірної нерухомості в натурі. Враховуючи вищевикладене, а також не заперечення сторонами рівності частки у спільній сумісній власності, суд задовольняє позовні вимоги частково, а саме шляхом визнання за позивачем та відповідачем право спільної часткової власності на квартиру №7 в будинку №1А, що на проспекті Перемоги у м. Луцьку, а саме по 1/2 частини цієї квартири за кожним з них, без її поділу в натурі. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє у звязку з їх безпідставністю. Частиною третьою статті 88 ЦПК України визначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ціна позову у вказаній справі становила 114\~572,00 грн, а отже належний до сплати судовий збір становив 1 145,72 грн. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково шляхом визнання ідеальних часток подружжя в цьому майні за кожною зі сторін по 1/2 частки на квартиру, судовий збір стягується у повному обсязі з відповідача на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial