Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з нього аліменти на період свого навчання у розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до закінчення навчання. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є його батьком, зараз позивач навчається на першому курсі Національного транспортного університету міста Києва, на денній формі навчання, несе витрати на проїзд до місця навчання, оплату проживання у гуртожитку, харчування, навчання є його основним зайняттям, організація учбового процесу і його інтенсивність не дають йому можливості працевлаштуватися. Позивач вказав, що матеріально його забезпечує матір, заробітної плати якої недостатньо, остільки вона також забезпечує і свою доньку - сестру позивача, яка також є студенткою денної форми навчання. Відповідач, незважаючи на свій батьківський обов`язок, матеріально не допомагає синові, маючи можливість, оскільки працює лікарем функціональної діагностики КЛПЗ «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська». Також, позивач вказав, що з відповідача стягуються аліменти на його повнолітню сестру, яка продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини заробітку та на його утриманні перебуває неповнолітній син [PERSON] (2014 року народження). Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, будучи повідомленим належним чином про подання позову до нього та про час, дату, місце судового засідання, заяви з процесуальних питань до суду не надходили. Процесуальні дії. Ухвалою судді від 02 квітня 2020 року, після отримання відповідей на судові запити щодо адреси зареєстрованого місця проживання відповідача, у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному порядку з викликом сторін. 20 липня 2020 року до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Позивачем не вказувалося щодо наявності заперечень проти заочного порядку постановлення рішення у справі. Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і сторона позивача не вказала про заперечення проти такого порядку вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. У судове засідання сторони, їхні представники не з`явилися. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Фактичні обставини справи. Позивач доводиться сином відповідачеві, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Словянського міського управління юстиції 18 лютого 2002 року. На примусовому виконанні Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебувало виконавче провадження № 55848375, відкрите на підставі виконавчого листа № 2/243/444/2018 від 20 лютого 2018 року, який видано згідно з рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] [матір позивача] для утримання [PERSON] (2002 року народження), у розмірі 18, 75 % щомісячно з усіх видів заробітку, доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення повноліття дитиною, що підтверджується довідкою-розрахунком про отримання аліментів від 28 січня 2020 року № АСВП-55848375/25896. Відповідно до відомостей наданої суду довідки від 29 грудня 2019 року № 501, [PERSON] є студентом І курсу Національного транспортного університету України, автомеханічного факультету, IV рівня акредитації, навчається на денній формі і закінчує навчання 30 червня 2023 року. Позивач значиться зареєстрованим за адресою гуртожитку: [ADDRESS] , починаючи з 12 вересня 2019 року, про що надано довідку про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Печерської РДА № 42962173 від 12 вересня 2019 року. Згідно з квитанціями про оплату за І та ІІ півріччя навчального року 2019-2020 року, позивачем сплачено за проживання у гуртожитку загальну суму у розмірі 4 900, 00 грн. Також встановлено, що мати позивача працює на посаді головного бухгалтера, загальна сума її доходу за друге півріччя 2019 року склала 34 994, 93 грн, відповідно до довідки про доходи вих. № 1 від 24 січня 2020 року, виданої ПП «Виробничо-комерційна фірма «КОРВЕТ». 24 січня 2020 року позивач досяг повноліття. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Обов`язок батьків утримувати свою дитину непов`язаний з тим, чи одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. За приписами частини третьої ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 20, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до частини третьої ст. 199 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Частиною першою ст. 200 Сімейного кодексу України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 200 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач є повнолітнім, але, у зв`язку із навчанням на денному відділенні закладу вищої освіти, як він стверджує, не має можливості працевлаштуватися, проживає у гуртожитку, за проживання у якому поніс витрати на загальну суму 4 900, 00 грн за 2019-2020 навчальний рік, при цьому відповідач - батько [PERSON] - працездатного віку, доказів того, що не має можливості чи не здатен допомагати сину, не надав суду. Разом з тим, суд приймає до уваги і враховує доводи позивача про те, що у відповідача на утриманні також є неповнолітній син [PERSON] , 2014 року народження, оскільки таке твердження перебуває поза розумним сумнівом з огляду на вік дитини, і водночас критично оцінює, доводи про те, що з відповідача утримуються аліменти у розмірі 1/8 частки заробітку також на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, оскільки щодо цього суду не надано доказів, які б відповідали критеріям визначеним Главою 5 ЦПК України. Тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частки з усіх видів доходів (заробітку) щомісяця, на період навчання, починаючи з 03 лютого 2020 року і до досягнення ним двадцятитрирічного віку, або раніше, у разі припинення навчання. Для визначення більшої частки стягнення позивачем не наведено достатніх доказів в обґрунтування своїх доводів. Згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути суму судового збору у розмірі 840, 80 грн в дохід держави, оскільки позивач звільнений від її сплати на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial