Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Агріматко-Вест»звернулось в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівниками підприємству на загальну суму 286308,18 грн. та судовий збір у розмірі 4294,62 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що під час перебування відповідача на посаді директора ТзОВ «Агріматко-Вест» та в період з 06.10.2014 року по 30.10.2014 року Тернопільською ОДПІ ГУ Міндоходів в Тернопільській області проводилась документальна позапланова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства. В результаті перевірки було виявлено порушення податкового законодавства. За результатами перевірки складено акт від 31.10.2014 року № 8227/22-01/34401968. На підставі вищевказаного акту було оформлено три повідомлення - рішення на загальну суму 286308,18 грн. Вищевказані повідомлення були оплачені ТзОВ «Агріматко-Вест» 13.11.2014 року. Як вбачається із вищезазначеного, директором ТзОВ «Агріматко-Вест» [PERSON], з яким було укладено трудовий договір, було завдано підприємству пряму та дійсну шкоду у вигляді проведення зайвих грошових виплат, викликаних внаслідок порушення працівником трудових обов'язків. Крім того, вказують, що на осаді головного бухгалтера ТзОВ «Агріматко-Вест» перебувала [PERSON] та згідно наказу № 1 від 02.01.2014 року №1/БО «Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику в 2104 році» від повільність за ведення бухгалтерського обліку на підприємстві, складання та подання звітності на підприємстві покладено на бухгалтерську службу на чолі з головним бухгалтером. Оскільки бухгалтерська служба на підприємстві існувала виключно в особі головного бухгалтера, то й відповідальним за ведення бухгалтерського обліку є головний бухгалтер [PERSON] Враховуючи вищезазначене позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] завдану матеріальну шкоду підприємству на загальну суму 286308,18 грн. та судовий збір в сумі 4294,62 грн. В судовому засіданні представники позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили стягнути з відповідачів солідарно вищевказану суму заподіяної матеріальної підприємству. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив та подав суду письмові заперечення в яких посилається на те, що даний позов є безпідставним та не підлягає до задоволення. Вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані, оскільки в даному випадку відсутні підстави та умови матеріальної відповідальності, що передбачені чинним законодавством, тобто, відсутній факт порушення покладених трудових обов'язків, відсутній причинний зв'язок. Вказує, що договір про повну матеріальну відповідальність між позивачем та відповідачем не укладався та посада директора є відносить до посад осіб, з якими відповідно до законодавства несуть повну матеріальну відповідальність. Також відповідач подав суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки сума штрафу, яку ТзОВ «Агріматко-Вест» вимагає згідно своєї позовної заяви виникло з часу виплати підприємством згаданого штрафу - 13.11.2014 року, а позовна заява отримана Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 07.12.2015 року.З урахуванням вищевказаного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Агріматко-Вест». Відповідач [PERSON] проти позову заперечила та подала суду письмові заперечення в яких посилається на те, що даний позов є безпідставним та не підлягає до задоволення. Позовні вимоги не обґрунтовані, оскільки відсутні підстави та умови матеріальної відповідальності, що передбачені чинним законодавством. Також відповідач подала суду заяву про застосування строків позовної давності відповідно до ст. 233 КЗпП, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування шкоди заподіяної підприємству. Заслухавши пояснення та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав: Між ТзОВ «Агріматко-Вест» та [PERSON] було укладено трудовий договір, згідно якого останній перебував на посаді директора з 01.11.2006 року по 0112.2014 року згідно контракту від 01.11.2006 року, що підтверджено записом його у трудовій книжці. [PERSON] працювала у ТзОВ «Агріматко-Вест» на посаді головного бухгалтера згідно трудового договору з 01.11.2006 року (наказ № 2) по 27.02.2014 року (наказ № 5). В період з 06.10.2014 року по 30.10.2014 року Тернопільською ОДПІ ГУ Міндоходів в Тернопільській області проводилась документальна позапланова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами якої було виявлено порушення податкового законодавства, про що складено акт від 31.10.2014 року № 8227/22-01/34401968. Згідно даного акту перевірки було оформлено три податкові повідомлення -рішення. Відповідно до податкового повідомлення - рішення № 0005152201 від 07.11.2014 року, сума грошового зобов'язання: за основним платежем - 163680,00 грн., за штрафними санкціями - 81840,00 грн. Відповідно до податкового повідомлення - рішення № 0005162201 від 07.11.2014 року, сума грошового зобов'язання: за основним платежем - 26414,00 грн., за штрафними санкціями - 13207,00 грн. Відповідно до податкового повідомлення - рішення № 0005141702 від 07.11.2014 року, сума грошового зобов'язання: за основним платежем - 489,12 грн., за штрафними санкціями - 729,06 грн. Згідно виписки по особовому рахунку від 13.11.2014 року, ТзОВ «Агріматко-Вест» сплачено грошову зобов'язання по акту перевірки від 31.10.2014 року в сумі 286308,18 грн. На підставі ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. П. 2) ч. 1 ст. 133 КЗпП України передбачено, що у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть: керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям. В силу ст. 138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обгрунтовуючи свої вимоги представники позивачів вказують, що позивачу було завдано матеріальної шкоди внаслідок порушення відповідачами трудових обов'язків, яка відшкодовується відповідно до п. 6 ст. 134 КзПП України. Відповідно до п.6.12 Статуту ТзОВ «Агріматко-Вест», трудові відносини директора з товариством регулюються контрактом. Також, записом у трудовій книжці відповідача підтверджено укладення з [PERSON] контракту. Крім того, наказом № 1 від 02.01.2014 року №1/БО «Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику в 2014 році» відповідальність за ведення бухгалтерського обліку на підприємстві, складання та подання звітності на підприємстві покладено на бухгалтерську службу на чолі з головним бухгалтером (п.1). Пунктом 3.1 цього наказу передбачено, що перелічені особи наділяються правами та несуть повноту відповідальності за відповідність проведених операцій чинному законодавству та статуту підприємства згідно з посадовими інструкціями. Проте, на підтвердження обсягу трудових обов'язків відповідачів представникам позивачів не подано контракту та посадових інструкцій, не доведено причино-наслідкового зв'язку між винними діями відповідачів та настання шкоди, також, не було доведено передбачених законодавством підстав для покладення на відповідачів повної матеріальної відповідальності. Посилання позивачів на п 3 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» суд відкидає, оскільки даний нормативний акт не встановлює випадків повної матеріальної відповідальності. Також, представники позивачів вказували, що відповідачів було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення порядку ведення податкового обліку постановами Тернопільського міськрайонного суду від 26.11.2014 року та 25.11.2014 року, проте, не було подано належних та допустимих доказів цього, оскільки долучені копії постанов з ЄРСР не містять необхідних реквізитів та інформації про осіб, які притягнуті до адміністративної відповідальності. Крім того, згідно роз'яснень, що містяться в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», розмір шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і меж матеріальної відповідальності. Солідарна матеріальна відповідальність застосовується лише за умови, якщо судом встановлено, що шкода підприємству, установі, організації заподіяна спільними умисними діями кількох працівників або працівника та інших осіб. Проте, в судовому засіданні позивачем не було доведено, а судом не встановлено факту завдання шкоди позивачу ТзОВ «Агріматко-Вест» спільними умисними діями відповідачів [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. У пункті 20 Постанови Пленуму Верхавного Суду України № 14 від 29.12.1992 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» вказано, що судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст.233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. Судом встановлено, що акти перевірки були складені та підписані посадовим особами ТзОВ «Агріматко-Вест» 31.10.2014 року, який слід вважати днем виявлення шкоди, та 13.11.2014 року сплачено грошове зобов'язання, однак позивач звернувся в суд з позовом про відшкодування матеріальної шкоди завданої підприємству лише 07.12.2015 року. Тому суд приходить до переконання, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом про стягнення з працівників [PERSON] та [PERSON]матеріальної шкоди, заподіяної підприємству. Представниками позивача не було заявлено про поновлення даного строку та не подано доказів поважності причин його пропуску. Доводи представників позивача про те, що їм стало відомо про заподіяну шкоду лише після звільнення директора [PERSON] суд не бере до уваги, оскільки судом було встановлено та не заперечувалось сторонами, що 13.11.2014 року ТзОВ «Агріматко-Вест» було оплачено податкові повідомлення-рішення згідно акту перевірки від 31.10.2014 року № 8227/22-01/34401968, які були підписані головою зборів товариства [PERSON], що свідчить про те, що позивачу ТзОВ «Агріматко-Вест» стало відомо про наявність шкоди саме 31.10.2014 року. Враховуючи, що в судовому засіданні позивачем не доведено та порушення права позивачів відповідачами та наявності умов та підстав для солідарного стягнення із відповідачів шкоди в користь позивача в сумі 286308,18 грн., суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed