Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , Споживчого товариства «Житлово - будівельний кооператив «Авантаж», у якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 39 999,74 доларів США за договором кредиту № 839/3/27/38/6-119 від 15.12.2006, яка складається із суми заборгованості за кредитом у розмірі 20 734,73 долари США та суми заборгованості за відсотками у розмірі 19 265,01 доларів США. Також просить суд стягнути солідарно з відповідачів судові витрати - сплачений судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору кредиту № 839/3/27/38/6-119 від 15.12.2006 [PERSON] отримав від Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» кредит у розмірі 33 000,00 доларів США на фінансування будівництва, що підтверджується копією заяви на видачу готівки № 5 від 15 грудня 2006 року. Крім того, 15.12.2006 між позивачем, [PERSON] та Споживчим товариством «Житлово - будівельний кооператив «Авантаж» було укладено договір поруки № 839/4/27/38/6-275, відповідно до умов якого другий відповідач як поручитель поручається за виконання [PERSON] обов`язків, що виникли за договором кредиту № 839/3/27/38/6-119 від 15.12.2006. В порушення умов договору кредиту перший відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 12.05.2017 має прострочену заборгованість за договором кредиту у розмірі 39 999,74 доларів США. Судове засідання проходить за участю представника другого відповідача Споживчого товариства «Житлово - будівельний кооператив «Авантаж» - Дмитренко О. Ю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача - Споживчого товариства «Житлово - будівельний кооператив «Авантаж» проти позову заперечував з мотивів, викладених у письмових запереченнях, які долучені до справи. Так, у поданих запереченнях проти позову Споживче товариство «Житлово - будівельний кооператив «Авантаж» зазначає, що договір поруки № 839/4/27/38/6-275 від 15.12.2006, на якому ґрунтуються позовні вимоги до Споживчого товариства «Житлово - будівельний кооператив «Авантаж» по цій справі, припинив свою дію 10.06.2017 на підставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, у зв`язку із непред`явленням позивачем вимоги до поручителя - Споживчого товариства «Житлово - будівельний кооператив «Авантаж» протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, виходячи з чого 10.06.2017 позивач втратив своє право вимоги до Споживчого товариства «Житлово - будівельний кооператив «Авантаж» як до поручителя і підстави для задоволення його позовних вимог по цій справі відсутні. Представник Споживчого товариства «Житлово - будівельний кооператив «Авантаж» просить суд відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що 15.12.2006 між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (09.03.2010 загальними зборами акціонерів було змінено тип акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та змінено найменування (назву) позивача на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON] було укладено договір кредиту № 839/3/27/38/6-119, відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 33 000,00 доларів США зі сплатою 12,25 відсотків річних з кінцевим терміном погашення до 10.12.2016 р. Договором кредиту встановлені взаємні права і обов`язки сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України - «за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». Позивач свої зобов`язання за договором кредиту № 839/3/27/38/6-119 від 15.12.2006 виконав повністю, видавши [PERSON] кредит у розмірі 33 000,00 доларів США на фінансування будівництва, що підтверджується копією заяви на видачу готівки № 5 від 15 грудня 2006 року. В пункті 1.1. договору кредиту № 839/3/27/38/6-119 від 15.12.2006 визначено графік погашення заборгованості за кредитом, період погашення та кінцевий термін користування кредитом. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України - «позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором». Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України - «зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». У порушення умов договору кредиту № 839/3/27/38/6-119 від 15.12.2006 [PERSON] свої зобов`язання за вказаним договором кредиту не виконав, в результаті чого станом на 12.05.2017 має прострочену заборгованість у розмірі 39 999,74 доларів США за договором кредиту № 839/3/27/38/6-119 від 15.12.2006, яка складається із суми заборгованості за кредитом у розмірі 20 734,73 доларів США та суми заборгованості за відсотками у розмірі 19 265,01 доларів США. Судом також встановлено, що 15.12.2006 між позивачем, [PERSON] та Споживчим товариством «Житлово - будівельний кооператив «Авантаж» було укладено договір поруки № 839/4/27/38/6-275, відповідно до умов якого Споживче товариство «Житлово - будівельний кооператив «Авантаж» зобов`язалось перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та порядку, передбачених договором кредиту. Згідно з договором поруки № 839/4/27/38/6-275 від 15.12.2006, основними зобов`язаннями [PERSON] , за виконання яких Споживче товариство «Житлово - будівельний кооператив «Авантаж» зобов`язалось у повному обсязі солідарно відповідати перед позивачем за договором поруки, є повернення кредиту у сумі 33 000,00 доларів США, сплата процентів за користування кредитом у розмірі 12,25 процентів річних та комісій, сплата можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі, в строки та порядку, що визначені договором кредиту. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України - «порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом». Отже, згідно із приписами ч.4 ст. 559 ЦК України, якщо строк поруки не встановлено, порука припиняється за таких умов: настання строку виконання основного зобов`язання, забезпеченого порукою; сплив шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання; не пред`явлення кредитором вимоги поручителю про виконання основного зобов`язання в межах вказаного шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Таким чином, при наявності всіх перелічених умов, порука припиняється на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України, після чого кредитор втрачає своє право вимоги до поручителя. Чинний ЦК України відрізняє поняття «термін» та «строк», визначаючи строк як певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, та який визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 251, ч.1 ст. 252 ЦК України), а термін як певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, та який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251, ч.2 ст. 252 ЦК України). У договорі поруки № 839/4/27/38/6-275 від 15.12.2006 не встановлено певного періоду у часі, який був би визначений роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, зі спливом якого пов`язано припинення поруки. Отже, у договорі поруки № 839/4/27/38/6-275 від 15.12.2006 строку поруки не встановлено, а у п. 5.2. договору поруки № 839/4/27/38/6-275 від 15.12.2006 лише перелічені обставини (певні моменти у часі та події - п.п. 5.2.1., п.п. 5.2.2., п.п. 5.2.3., п. п. 5.2.4. договору поруки № 839/4/27/38/6-275 від 15.12.2006), з настанням яких пов`язано припинення договору поруки № 839/4/27/38/6-275 від 15.12.2006. Верховний суд України у листі від 01.03.2015 «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за II півріччя 2014 р.» (п.1 розділу «Спори щодо забезпечення виконання зобов`язань») дотримується аналогічної позиції, а саме: «Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя». Згідно з п.1.1.1. договору кредиту № 839/3/27/38/6-119 від 15.12.2006, п.2.1.1. договору поруки № 839/4/27/38/6-275 від 15.12.2006, кінцевим терміном погашення кредиту за договором кредиту є 10.12.2016. Разом із цим, у відповідності з п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникли з кредитних правовідносин» (в редакції від 07.02.2014 р.) - «у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково». Отже, згідно з п.1.1.1. договору кредиту № 839/3/27/38/6-119 від 15.12.2006, п.2.1.1. договору поруки № 839/4/27/38/6-275 від 15.12.2006 строк виконання основного зобов`язання за договором кредиту настав 10.12.2016. Враховуючи, що відповідно до п.1.1.1. договору кредиту № 839/3/27/38/6-119 від 15.12.2006, п.2.1.1. договору поруки № 839/4/27/38/6-275 від 15.12.2006, строк виконання основного зобов`язання за договором кредиту настав 10.12.2016, то згідно положень ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов`язання сплив 10.06.2017. В межах шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання, а саме - у період з 10.12.2016 по 10.06.2017, позивач не пред`явив вимоги Споживчому товариству «Житлово - будівельний кооператив «Авантаж» про виконання основного зобов`язання за договором кредиту № 839/3/27/38/6-119 від 15.12.2006. Як вбачається з матеріалів справи позивачем 29.06.2017 року було відправлено відповідачам вимогу про усунення порушення вих. № 104398 від 23.06.2017 р., в якій позивач як кредитор вимагає від відповідача [PERSON] як від позичальника сплатити заборгованість по кредиту, відсотках за користування кредитом і нараховану неустойку за договором кредиту № 839/3/27/38/6-119 від 15.12.2006. Дослідивши вимогу про усунення порушення вих. № 104398 від 23.06.2017, суд встановив, що ця вимога була направлена позивачем після 10.06.2017, тобто після того, як договір поруки № 839/4/27/38/6-275 від 15.12.2006 припинив свою дію. Отже, вказана вимога була направлена поза межами шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України. Окрім того, у цій вимозі про усунення порушення вих. № 104398 від 23.06.2017 позивач звертається до [PERSON] як до позичальника, а не до Споживчого товариства «Житлово - будівельний кооператив «Авантаж» як до поручителя, з вимогою сплатити заборгованість по кредиту, відсотках за користування кредитом і нарахованої неустойки за договором кредиту, а не з вимогою щодо виконання основного зобов`язання. Більш того, Споживче товариство «Житлово - будівельний кооператив «Авантаж» взагалі не отримувало вимогу про усунення порушення вих. № 104398 від 23.06.2017, про що стверджує другий відповідач у своїх запереченнях проти позову та що підтверджує відсутність у матеріалах цієї справи відповідних доказів отримання вимоги відповідачем. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що вимога про усунення порушення вих. № 104398 від 23.06.2017 не може розцінюватись у якості вимоги, направленої позивачем в адресу Споживчого товариства «Житлово - будівельний кооператив «Авантаж» в порядку ч.4 ст. 559 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що договір поруки № 839/4/27/38/6-275 від 15.12.2006 припинив свою дію 10.06.2017 на підставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, виходячи з чого 10.06.2017 позивач втратив своє право вимоги до Споживчого товариства «Житлово - будівельний кооператив «Авантаж» як до поручителя, та підстави для стягнення зі Споживчого товариства «Житлово - будівельний кооператив «Авантаж» заборгованості за договором кредиту відсутні, а позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі Споживчого товариства «Житлово - будівельний кооператив «Авантаж» є необґрунтованими. З огляду на це, у задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості зі Споживчого товариства «Житлово - будівельний кооператив «Авантаж» слід відмовити, задовольнивши позов в частині стягнення коштів з [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial