Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позиція сторін у справі У жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Держава Україна в особі Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області та в особі Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що [PERSON] запланував на 12 грудня 2018 року поїздку у Сполучені Штати Америки. 12 грудня 2018 року заступником начальника відділу - начальником 3-го відділу впс «Бориспіль» (термінал D) капітаном [PERSON] прийнято рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, яким позивачу відмовлено у перетині державного кордону України у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей про те, що позивачу відповідно до постанови Бучанського ВДВС у Київській області від 01 жовтня 2018 року ВП № 35367759 тимчасово обмежено у праві виїзду з України. Однак, позивач не має жодного відношення до виконавчого провадження ВП № 35367759, що ведеться Бучанським ВДВС у Київській області і не є стороною цього виконавчого провадження. У зв`язку з незаконною постановою про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 01 жовтня 2018 року ВП № 35367759, винесеною головним державним виконавцем Бучанського міського ВДВС у Київській області Дихніч В. І., позивачу 12 грудня 2018 року відмовлено у перетині Державного кордону України, через що не зміг потрапити на літак і використати квитки на переліт з України до Сполучених Штатів Америки та назад. Вартість квитків складає 12 969, 80 грн та 20 432, 90 грн, а всього 33 402, 70 грн. Вказана сума є майновою шкодою, яку заподіяно позивачу незаконними діями Бучанського міського ВДВС у Київській області. Крім того, на переконання позивача, протиправними діями Бучанського міського ВДВС у Київській області йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 30 000, 00 грн та яка полягає у порушенні права на вільне пересування. Представник відповідача Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області подав відзив на позов, в якому зазначив, що при винесенні постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, державним виконавцем допущено описку в ініціалах та податковому коді боржника. Листом від 05 жовтня 2018 року за вихідним номером 7400/13.30-38/2018 вказану постанову керівником відділу Сіпченко О. В. скасовано та відкликано. Також повідомлено, що Головне територіальне управління юстиції у Київській області ліквідовано та утворено Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції у зв`язку із чим Бучанський міський відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ліквідовано та утворено Бучанський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Головний державний виконавець Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Дихніч В. І. який допустив описку звільнений з посади 09 вересня 2019 року. Відповідач Державна казначейська служба України відзив на позов не подала. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, представник позивача до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Рішенням заступника начальника відділу - начальником 3-го відділу впс «Бориспіль» (термінал D) капітана Литвиненко С. П. позивачу відмовлено у перетині державного кордону України у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей про те, що позивачу відповідно до постанови Бучанського ВДВС у Київській області від 01 жовтня 2018 року ВП № 35367759 тимчасово обмежено у праві виїзду з України. Постановою головного державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дихніч В. І. у виконавчому провадженні № 35367759 тимчасово обмежено [PERSON] , [INFO] , у праві виїзду за межі України. Виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа № 1013/8313/2012 виданого 07 листопада 2012 року Ірпінським міським судом Київської області. З рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 жовтня 2012 року у справі № 1013/8313/2012 вбачається, що сторонами є [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач). З листа Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 12 грудня 2018 року № 9581/15.30-38/2018 вбачається, що у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження, в яких боржником є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . 12 грудня 2018 року Бучанський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області направив лист до Державної прикордонної служби України, в якому повідомлялось, що за вихідним № 7248 від 01 жовтня 2018 року було направлено постанову про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 01 жовтня 2018 року ВП № 35367759, де в постанові допущено описку в ініціалах та податковому коді боржника, а саме: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . У зв`язку з викладеним просили повернути без подальшого виконання вказану постанову. Постановою в.о. начальника Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сіпченко О. М. від 13 грудня 2018 року скасовано постанову тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 01 жовтня 2018 року ВП № 35367759, винесену головним державним виконавцем Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дихніч В. І. Позиція суду та оцінка аргументів сторін У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Щодо стягнення моральної шкоди Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). З огляду на викладене, вирішуючи цей спір, суд виходить із необхідності встановлення наявності трьох умов, які є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Під час розгляду справи встановлено, що протиправність постанови головного державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дихніч В. І. у виконавчому провадженні № 35367759 про тимчасове обмеження [PERSON] , [INFO] , у праві виїзду за межі України встановлена постановою в.о. начальника Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сіпченко О. М. від 13 грудня 2018 року та підтверджується матеріалами справи, адже будь-яких законних підстав для обмеження позивача у пересуванні у виконавчої служби не було. Суд, враховуючи характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) у формі задіяних зусиль по відновленню свого порушеного права на вільне пересування, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у повному обсязі в сумі 30 000, 00 грн. Щодо стягнення майнової шкоди Відповідно до частин першої - другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив грошові кошти за авіаквитки до Сполучених Штатів Америки та назад в сумі 33 402, 70 грн, проте внаслідок протиправних дій Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області не зміг їх використати, тобто зазнав реальних збитків у згаданому розмірі, які підлягають відшкодуванню Державою. Суд враховує, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно з підпунктом 1 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Зазначені рішення передаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання. Відповідно до пункту 23-1 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - це рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (далі - Казначейство України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення). Згідно із пунктом 9 Положення Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Відповідно до підпункту 14 пункту 4 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 жовтня 2011 року № 1280, Головне управління Казначейства відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Із системного аналізу наведених нормативно-правових актів вбачається, що Державна казначейська служба України, діючи від імені держави в цілому, здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Правовий статус цього органу визначається функціями з обслуговування єдиного казначейського рахунку держави, пов`язаними з консолідацією та обслуговуванням Державного бюджету України, зокрема й з безспірним списанням коштів державного бюджету. Таким чином, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі, зокрема є відповідний орган Казначейської служби (який відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 359/11706/15-ц, провадження № 61-13907св18 та від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, провадження № 61-34251св18.

Outcome: approved