Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Рантье» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № Р23.213.70726 від 9 листопада 2013 року в розмірі 30 155 грн. 69 коп. та витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, у розмірі 1378 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 9 листопада 2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Р23.213.70726, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 000 грн. зі сплатою 18 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, відповідач, в свою чергу, порушив зобов'язання, не повернув кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 30 155 грн. 69 коп. 30 вересня 2015 року між ТОВ «ФК «Рантье» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу №30/09-1, відповідно до умов якого товариство набуло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Оскільки у добровільному порядку відповідач відмовляється погашати заборгованість, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 30 березня 2016 року у розмірі 30 155 грн. 69 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 9 листопада 2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Р23.213.70726, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 000 грн. зі сплатою 18 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів (а.с. 18-20). Банк виконав умови договору в повному обсязі, надав відповідачу кредит в обумовленому договором розмірі, що підтверджується копіями ордеру-розпорядження №1 про видачу кредиту та меморіального ордеру № Р23.213.70726.1 від 9 листопада 2013 року (а.с. 21, 23). Відповідно до кредитного договору позичальник зобов'язався своєчасно та повністю сплатити кредит, проценти за користування кредитом, однак, порушив умови такого, у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 30 155 грн. 69 коп., про що свідчить довідка-розрахунок від 30 вересня 2015 року (а.с. 22). 30 вересня 2015 року між ТОВ «ФК «Рантье» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу №30/09-1, відповідно до умов якого товариство набуло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором (а.с. 12-17). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. З матеріалів справи видно, що позивач, у відповідності до законодавства, направляв відповідачу повідомлення про погашення заборгованості за кредитним договором № Р23.213.70726 від 9 листопада 2013 року та повідомлено про відступлення права грошової вимоги (а.с. 11). У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 30 березня 2016 року відповідно до довідки-розрахунку, наданої позивачем, становить 30 155 грн. 69 коп., з яких: - 16 892, 79 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 13 262, 90 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісією (а.с. 26). У відповідності до статей 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 155 грн. 69 коп. Крім цього, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1 378 грн. На підставі статей 512, 514, 526, 527, 530, 549, 598, 599, 610-612, 629, 1054, 1077, 1078, 1081, 1082 ЦК України та

Outcome: approved