Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач ТзОВ «Кредитні ініціативи» звернулися в суд із позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 126/Кр77 від 7.04.2008р. в сумі 191802,83 грн., в тому числі 82430 грн. - заборгованість за кредитом, 86946,61 грн. - заборгованість по відсотках, 22426,22 грн. - пеня, а також 1918,03 грн. судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 17.12.2012р. між ТзОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення права вимоги (далі Договір). Відповідно до Договору покупець набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, зокрема й за кредитним договором №126/Кр77 від 7.04.2008р., що був укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON]. Відповідно до умов вказаного кредитного договору банк надав відповідачу кредит в сумі 100 000 грн., а відповідач зобов»язалась повернути в строк наданий кредит і сплатити відсотки на умовах, що передбачені договором. Однак, відповідач неналежно виконувала взяті на себе зобов»язання, чим грубо порушила умови кредитного договору, в результаті чого станом на 20.11.2014р. виникли заборгованість в сумі 191802,83 грн.. Представник позивача в судове засідання не з»явився, однак подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у їхній відсутності. Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі та пояснив, що рішенням Трускавецького міського суду від 4.11.2010р. з неї в користь банку вже стягнуто борг по спірному кредиту, шляхом звернення стягнення на предмет застави квартиру в м. Трускавець, а тому жодної заборгованості перед банком не має. Також, заявила про застосування строків давності до заявлених вимог. Просить в позові відмовити. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що брали участь в справі, давши належну оцінку письмовим доказам по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 7.04.2008 р. між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 126/Кр77, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 100 тис. грн зі сплатою 19 % річних з кінцевим строком повернення до 5.04.2018 р.. 17.12.2012 р. між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення права вимоги. Відповідно до умов цього договору ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов'язалось передати кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», яке, в свою чергу, зобов'язалось відступити товариству свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором №126/Кр77 від 7.04.2008р.. Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 4.11.2010 р. з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість за кредитним договором №126/Кр77 від 7.04.2008р. у розмірі 84970,42 грн., шляхом звернення стягнення на предмет застави - квартиру [ADDRESS]. Тобто стягнуто весь кредит та заборгованість. Згідно листа відділу ДВС Трускавецького МУЮ Львівської області від 20.04.2015р., на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження з приводу стягнення вищевказаного боргу. 7.03.2013р. квартира на яку було звернуто стягнення, реалізована за ціною 217 500 грн.. Тобто на суму значно вищу ніж зазначена в рішенні суду. Різницю як вказала позивач їй не повертали і таких даних суду не представлено. Таким чином, на думку суду, банк скористався своїм правом та достроково стягнув всю кредитну заборгованість, а відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов»язальні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України),що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки ухвалене судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Враховуючи зазначене, суд приходить до переконання, про безпідставність позову, а відповідно й відмову в його задоволенні.

Outcome: dismissed