Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство [PERSON] Аваль» (надалі ПАТ «Аваль») звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 25312,94 долари США. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 25.04.08 р. між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 22440,00 доларів США на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності. Однак позичальник [PERSON] не виконав умов договору щодо своєчасності сплати платежів по кредиту на умовах і в порядку, передбачених договором, що стало підставою направлення йому вимоги про дострокове виконання своїх зобовязань за цим кредитним договором. Таку вимогу відповідач не виконав, що і стало підставою для звернення позивача до суду. Відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов до ПАТ «Аваль» про визнання кредитного договору недійсним, з підстав укладення його під впливом обману зі сторони ПАТ «Аваль». Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що умовами кредитного договору не передбачено повідомлення про можливі настання валютних ризиків для позичальника, у договорі відсутні обовязкові умови щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу, не ознайомлено [PERSON] з такими умовами до укладення договору, перед укладенням договору [PERSON] не надано повної інформації про істотні умови договору, ПАТ «Аваль» приховав від [PERSON] фактичне значення реальної процентної ставки по договору, фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від процентної ставки, обумовленої сторонами. В судове засідання представник позивача за первісним позовом не зявився, клопотав про розгляд справи у його відсутності, у заяві зазначається про повне підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримали вимоги зустрічного позову та просили суд відмовити у задоволенні вимог первісного позову, підтримавши письмові заперечення відповідача проти нього. Заперечення обґрунтовуються тим, що вимоги ПАТ «Аваль» є незаконними та необґрунтованими, позивач не вказує дати виникнення заборгованості, в умовах укладеного договору приховано фактичне значення процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності надані сторонами докази у справі, приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Підставами для такого висновку суду є наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 25.04.08 р. між відкритим акціонерним товариством «[PERSON] банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Аваль», та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/53-05/71199 (надалі кредитний договір), за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 22440,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом по процентній ставці 13,25 % річних строком на 10 років (120 місяців) терміном остаточного погашення до 25.04.18 р., на умовах повернення шляхом сплати позичальником щомісячного ануїтетного платежу у розмірі 338,38 доларів США (з можливістю його зміни у визначених договором випадках), на умовах забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором іпотекою обєкта нерухомості належної [PERSON] двокімнатної квартири в м.Вараш Рівненської області. При цьому позичальник зобовязувався повертати кредит та сплачувати проценти щомісячно у відповідності до графіку, до 25 числа кожного місяця (пп.1.1 1.4, 2.1, 3.1 3.5, 7.1-7.2 кредитного договору, Додаток 1 до кредитного договору). Судом встановлено також, що 03.04.09 р. сторони уклали додаткову угоду № 014/53-05/71199-д до кредитного договору, за умовами якої визначили фактичну заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 03.04.09 р. у розмірі 21504,70 доларів США, яку збільшили на суму процентів за договором, строк сплати яких настав, та погодили інші строки та періоди внесення ануїтетних платежів. 26.08.10 р. сторони уклали додаткову угоду № 014/53-05/71199-д до кредитного договору, за умовами якої визначили фактичну заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 26.08.10 р. у розмірі 21466,46 доларів США та врегулювали питання надання [PERSON] відстрочки сплати процентів, погодивши інші строки та періоди внесення ануїтетних платежів. Вирішуючи вимоги зустрічного позову, суд враховує наступне. З досліджених судом кредитного договору та додаткових угод до нього судом встановлено, що кредитний договір, додаткові угоди до нього, а також додатки до кредитного договору та до кожної з додаткових угод підписані позичальником [PERSON], у кредитному договорі, додатках до нього, додаткових угодах до кредитного договору та додатках до них містяться відмітки про отримання [PERSON] оригінальних примірників цих документів разом з усіма додатками після їх підписання. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі, крім іншого, про: кредитні умови, зокрема, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Частиною 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору) передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються, крім інших даних, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача. Як зазначено у п.п.15.4 15.7 кредитного договору, позичальник усвідомлює та гарантує, що умови цього договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам (інтересам його сімї), є розумними та справедливими. У разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе позичальник. Підписанням цього договору позичальник свідчить, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може привести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника. Позичальник свідчить, що усі ризики, повязані з істотною зміною обставин, з яких позичальник виходив при укладенні цього договору, інших договорів забезпечення, позичальник приймає на себе, і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання даного договору, договорів забезпечення, а також невиконання позичальником зобовязань за вищезазначеними договорами. Позичальник підтверджує також, що перед укладенням цього договору він повідомлений в письмовій формі про умови споживчого кредитування ВАТ «[PERSON] Аваль» та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.07 р.), що підтверджується ознайомленням позичальника з Умовами кредитування, які є невідємною частиною цього договору, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана позичальнику інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною. Судом досліджено додаток № 1 до кредитного договору № 014/53-05/71199 від 25.04.08 р., додатки № 1 до додаткових угод до вказаного кредитного договору від 03.04.09 р. та від 26.08.10р., які містять графіки внесення платежів із зазначенням граничного строку, розміру та розшифровки кожного платежу по кредитному договору. Кожен з цих додатків підписаний позичальником із засвідченням факту отримання ним його копії. Крім того, судом досліджено додаток № 2 до кредитного договору № 014/53-05/71199 від 25.04.08 р., додатки № 2 до додаткових угод до вказаного кредитного договору від 03.04.09 р. та від 26.08.10 р., які містять інформацію про сукупну вартість кредиту, відсоткову ставку, загальну суму відсотків, реальну процентну ставку, абсолютне значення подорожчання кредиту. Згідно з висновком експерта Київського НДІ судових експертиз [PERSON] № 8345/16-45 від 26.04.17 р., за результатами проведення судово-економічної експертизи, за умовами кредитного договору № 014/53-05/71199 від 25.04.08 р. реальна відсоткова ставка складає 14,65 %, абсолютне значення подорожчання кредиту 18599,85 доларів США. При цьому, в проведеному розрахунку експертом не враховувались зазначені в додатках від 25.04.08 р. до кредитного договору № 014/53-05/71199 суми страхових платежів та суми щодо послуг третіх осіб, оскільки в наданих на експертизу матеріалах відсутні документи, що підтверджують сплату вказаних платежів, що унеможливлює обчислення цих сум в еквіваленті валюти кредиту. З цих же підстав судовий експерт прийшов до висновку, що зазначені у додатку № 2 до кредитного договору реальна відсоткова ставка за договором (13,26 %) та абсолютне значення подорожчання кредиту (139) не відповідає базовим умовам кредитування, викладеним у статті 1 кредитного договору №014/53-05/71199 від 25.04.08 р. Суд вважає, що невідповідність розрахованої судовим експертом реальної відсоткової ставки за кредитним договором (14,65 %) її величині, зазначеній у договорі (13,26 %), повязане з наведеними експертом застереженнями та поясненнями неврахуванням судовим експертом сум страхових платежів та сум щодо послуг третіх осіб, а тому, на думку суду, висновок експерта щодо вищезазначеної невідповідності, є сумнівним. При цьому суд враховує, що під час розгляду справи, у запереченнях проти первісного позову та у зустрічному позові відповідачем [PERSON] не оспорювалась правомірність нарахування страхових платежів, сум щодо послуг третіх осіб та їх розмір. Отже, одержані за результатами проведення судової експертизи дані є недостатніми для висновку про приховування позивачем реальної процентної ставки за кредитним договором. На користь вищезазначеної позиції суду свідчить і інший висновок судового експерта, зокрема, те, що розмір щомісячного платежу, зазначеного у додатку № 2 до кредитного договору № 014/53-05/71199 від 25.04.08 р. в сумі 338,37 доларів США, відповідає визначеній у договорі процентній ставці у розмірі 13,25 %. Сукупність щомісячних платежів по кредиту складає загальний розмір коштів, які повинен сплатити позичальник, і за обставин, якщо реальна процентна ставка за кредитним договором була прихована (занижена 13,26 % замість 14,65 %), розмір щомісячного платежу не відповідав би визначеній у договорі процентній ставці (13,26 %). Суд враховує також, що зазначення у додатку № 2 до кредитного договору № 014/53-05/71199 від 25.04.08 р. абсолютного значення подорожчання кредиту як «139» є очевидною опискою, оскільки вказану у даній графі суму неможливо порівняти чи співставити з вартістю кредиту та розміром процентів. Суд бере до уваги, що ПАТ «Аваль» за заявами позичальника двічі змінював у сторону помякшення умови кредитування, що оформлялось додатковими угодами до кредитного договору. Так, прострочені [PERSON] проценти були спочатку капіталізовані, а пізніше було надано відстрочку їх сплати. При цьому суд враховує, що після підписання кожної з додаткових угод змінювалась як реальна процентна ставка, так і абсолютне значення подорожчання кредиту, і ці величини письмово доводились до відома позичальника [PERSON], про що свідчать його підписи та відповідні написи на додатках № 1,2 до додаткових угод. Таким чином, суд прийшов до висновку про необґрунтованість тверджень відповідача, що перед укладенням кредитного договору позивач не повідомив його про сукупну вартість кредиту, валютні ризики, реальну відсоткову ставку, не надав іншої необхідної інформації, передбаченої законодавством про захист прав споживачів, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги. Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Посилаючись у зустрічному позові на наявність у кредитному договорі несправедливих умов, позивач та його представник не зазначили ані у цьому позові, ані у запереченнях проти первісного позову, ані у поясненнях, які саме умови кредитного договору відповідач вважає несправедливими. У кредитному договорі передбачено усі істотні умови для даного виду правочинів, предмет договору, проценти та комісійні винагороди, порядок коригування процентної ставки, порядок надання та повернення кредиту, порядок сплати процентів, умови дострокового погашення кредиту за ініціативою позичальника та кредитора, права та обовязки сторін, порядок відступлення прав вимоги, зарахування зустрічних однорідних вимог, забезпечення виконання зобовязання, відповідальність сторін. Дослідженням умов укладеного між сторонами кредитного договору встановлено, що умови, ознаки яких передбачені у ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» як несправедливі, у договорі відсутні. Отже, на думку суду, умови кредитного договору не є такими, що суперечать вимогам ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п.3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України № 168 від 10.05.07 р., у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. Умова про покладення валютних ризиків на позичальника передбачена у п.15.5 кредитного договору. Така умова договору, з огляду на вищезазначені Правила, не є несправедливою та дискримінаційною, її наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, оскільки процентні ставки банків по кредитам в іноземній валюті значно нижчі процентних ставок по кредитам у національній валюті. Даний факт суд вважає загальновідомим і таким, що не підлягає доказуванню. Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Відповідачем не доведено, що ПАТ «Аваль» при укладенні кредитного договору заперечувало в умовах договору наявність обставин, які могли перешкодити його укладенню, або замовчувало би їх існування. За таких обставин у задоволенні зустрічного позову слід відмовити у звязку з безпідставністю. Вирішуючи вимоги первісного позову, суд вбачає правові підстави для його задоволення з огляду на таке. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON], станом на 03.07.15 р. відповідач має заборгованість за кредитом в сумі 19991,55 доларів США, за відсотками в сумі 1742,00 доларів США, крім того, у звязку з несвоєчасним внесенням платежів йому нараховано пеню в сумі 3579,39 доларів США. З даного розрахунку вбачається, що [PERSON] неодноразово допускались порушення термінів внесення ануїтетних платежів, після останньої реструктуризації боргу (26.08.10 р.) з 27.12.10 р. виникла нова заборгованість, що свідчить про невиконання ним умов, передбачених кредитним договором, щодо строків внесення ануїтетних платежів. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як передбачено у п.п.9.1, 9.2 кредитного договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату предявлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (у тому числі прострочені), пеню та штрафи відповідно до цього договору. Кредитор вправі предявити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку прострочення позичальником більш ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту або порушення цих строків менш ніж на 30 календарних днів, але більше трьох раз протягом останніх дванадцяти місяців. Пунктом 9.3 кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення грошових зобовязань за цим договором протягом не більше ніж 30 календарних днів з моменту її предявлення. Як вбачається з наданого до суду листа-вимоги відповідачу [PERSON] від 24.04.15 р., станом на 02.04.15 р. його заборгованість перед ПАТ «Аваль» складає 148,79 доларів США по поверненню кредиту, 1016,11 доларів США по сплаті процентів. У вимозі зазначено про настання обовязку [PERSON] повернути кредитні кошти та сплатити проценти в повному обсязі протягом 60 календарних днів з дати цієї вимоги достроково. Як вбачається з повідомлення про вручення рекомендованого відправлення, 05.05.15 р. [PERSON] отримано вказану вимогу банку. Дана обставина не заперечувалась в судовому засіданні і самим відповідачем. Таким чином, судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору [PERSON] скористався своїм правом вимагати дострокового повернення кредитних коштів, у тому числі і тієї частини платежів, строк виконання яких на момент направлення вимоги не наступив. Заперечуючи проти задоволення первісного позову, відповідач [PERSON] посилається на те, що позивач не вказує, коли саме у нього виникла заборгованість, зазначає про істотне значення цієї обставини для вирішення питання застосування позовної давності. Разом з тим, під час розгляду справи усних чи письмових заяв про застосування позовної давності від відповідача чи його представника не надходило. Будь-яких істотних обставин, які б свідчили про сумнівність наданого позивачем розрахунку заборгованості, суду не наведено. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення первісного позову. Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З огляду на вищезазначену норму, стягненню підлягає заборгованість [PERSON] у валюті долар США, вартість якої у гривнях слід визначити за офіційним курсом НБУ на момент винесення судового рішення. Судові витрати, понесені позивачем, слід покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved