overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач уточнюючи позовні вимоги, просить визначити двомісячний додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO], посилаючись на те, що він не надав заяву про прийняття спадщини так як юридично необізнаний та вважав, що оскільки батько залишив заповіт, яким заповідав йому житловий будинок [ADDRESS], то після його смерті цей будинок буде належати йому, а звертатися до нотаріальної контори потрібно після спливу піврічного терміну після смерті спадкодавця. Звернувшись до нотаріальної контори по закінченню шестимісячного строку, нотаріусом було відмовлено у оформленні спадщини. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність на підставі матеріалів, які є у справі. Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов належить задоволенню з наступних підстав. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть, виданим 08.11.2013 року про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області зроблено відповідний актовий запис № 1699. (а.с. 6) При житті [PERSON] склав заповіт, яким заповідав [PERSON], [INFO], належний йому житловий будинок [ADDRESS]. (а.с.7,8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до наданої довідки Мелітопольської міської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON], померлого [INFO], спадкова справа не заводилась. (а.с. 12) Зазначені обставини вбачаються також з витягу зі Спадкового реєстру № 37789976 від 04.07.2014 року.(а.с. 13) Суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що він своєчасно не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у зв'язку з юридичною неосвіченістю. Таким чином, суд вважає, що позивач пропустив строк на прийняття спадщини з поважних причин, від спадщини він не відмовлявся, а тому йому необхідно визначити додатковий строк два місяці для надання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Позивач уточнюючи позовні вимоги просить усунути перешкоди в користуванні житловим будинком [ADDRESS] визнавши відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в цьому будинку, при цьому пояснив, що він є власником вказаного житлового будинку на підставі договору дарування. В будинку зареєстрований його син, [PERSON] У 2002 році відповідач одружився та виїхав з будинку. З цього часу відповідач в будинку не проживає, жилим приміщенням не користується, де проживає на теперішній час йому не відомо. Реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує його права, як власника. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить об'ява у газеті «Запорізька правда» від 19 грудня 2015 року № 147. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку від 18.02.2004 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2888275 від 20.02.2004 року /а.с.6,7/. В зазначеному будинку окрім позивача ще зареєстрований його син відповідач - [PERSON] /а.с.13,20/. Судом встановлено, що відповідач з 2002 року фактично не проживає в будинку. Його речей в ньому немає, ніяких претензій щодо будинку він не висловлював. Згідно довідки голови квартального комітету № 75 від 17.01.2016 року [PERSON], [INFO], в житловому будинку [ADDRESS], не проживає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з сім'єю позивача. Син позивача, [PERSON], в 2002 році одружився та уїхав жити до тещі. З того часу в житловому будинку не проживає, та вона його не бачила, жилим приміщенням він не користується, його речей в будинку немає. В силу того, що відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку, але в ньому не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися житловим будинком. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач є членом сім'ї позивача, а саме його сином. Тому, згідно з чинним законодавством у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності [PERSON] у житловому будинку судом не встановлено. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що оскільки відповідач без поважних причин не проживає в будинку [ADDRESS] понад рік, тому слід усунути [PERSON] перешкоди в користуванні житловим будинком [ADDRESS] та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач уточнюючі позовні вимоги просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою № 11, будинку № 220 по вул. Дружби, м. Мелітополя Запорізької області посилаючись на те, що він є власником вказаної кварти на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.05.2014. В зазначеній квартирі зареєстрована також відповідачка [PERSON], яка доводиться племінницею його дружини, яка померла 02.06.2012. Відповідачка з квітня 2002 року в квартирі не проживає, жилим приміщенням не користується, її речей в будинку немає. Реєстрація відповідачки за вказаною адресою порушує його права як власника, не дозволяє розпоряджатися та користуватися будинком в повному обсязі, перешкоджає в оформленні субсидії. Представник позивач в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про день слухання справи повідомлена належним чином, через оголошення у пресі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], яка належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.05.2014. /а.с. 5,6/ В зазначеній квартирі окрім позивача, зареєстрована відповідачка [PERSON]. Судом встановлено, що відповідачка з квітня 2009 року (2002) не проживає в [INFO]. Згідно довідки старшої будинку [PERSON] від 20.04.2017 року, [PERSON], [INFO], з 2002 року по теперішній час квартирі [ADDRESS] не проживає. В силу того, що відповідачка [PERSON] зареєстрована в будинку, але в ньому не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися житловим будинком. Відповідачка є колишнім членом сімї позивача, а саме: племінницею померлої дружини останнього. Тому, згідно з чинним законодавством у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2 ст.405 ЦК України, згідно яких член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності [PERSON] у житловому будинку судом не встановлено. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що відповідачка без поважних причин не проживає в [INFO] понад рік, тому вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач у травні 2013 року звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що йому на праві приватної власності належить 1/6 частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS], власник інших 5/6 часток вказаного будинку є його брат [PERSON] У будинку зареєстрована відповідачка-колишня дружина позивача, яка з грудня 2010 року не проживає у вказаному будинку, її особистих речей також у будинку немає, юридичних прав на будинок не має. У зв'язку з позивач просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з реєстраційного обліку. Ухвалою суду від 22.04.2014 р. третю особу [PERSON] виключено з третіх осіб у зв'язку зі смертю. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Відповідачка позов не визнала. Представник третьої особи Органу опіки та піклування звернувся із заявою про розгляд справи без участі представника. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить 1/6 частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS], власник інших 5/6 часток вказаного будинку брат позивача [PERSON] Відповідачка зареєстрована у вказаному будинку, згідно акту Спартаківської сільради за вказаною адресою не проживає з грудня 2010 р. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника і місце знаходження майна. У відповідності зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до статті 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Між власником будинку та відповідачкою договір найму жилого приміщення не укладено, іншої угоди на користування житлом не досягнуто, відповідачка не вносить плати за користування житлом, більше ніж рік у будинку не проживає. Згідно з ст.72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка втратила право користування житлом у будинку, що належить позивачу. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Позивач у травні 2014 р. звернувся в суд з позовом, у якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на утримання неповнолітньої дочки з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів заробітку. В обґрунтування позову посилався на те, що за рішенням з нього утримуються аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Крім того, за рішенням суду з нього утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. А також, за рішенням суду з нього утримуються аліменти на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, до досягненням неповнолітньою дочкою [PERSON] віку трьох років, тобто до [INFO] року. В судовому засіданні позивач позов підтримав із зазначених у ньому підстав, відповідачі позов не визнала та пояснила, що її дочка потребує лікування, крім того, позивач не хоче зменшити розмір аліментів на утримання іншої дочки, щ є дискримінацією. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав: Як встановлено судом, за рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.04.2011 року з позивача утримуються аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Крім того, за рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинськ від 22 жовтня 2012 року з позивача утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,до повноліття дитини. А також, за рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинськ від 23 серпня 2012 року з позивача утримуються аліменти на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, до досягненням неповнолітньою дочкою [PERSON], [INFO], віку трьох років, тобто до [INFO] року. Утримувані з позивача аліменти загалом становлять більше ніж 80 відсотків його заробітку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. З увагою на матеріальне і сімейне становище позивача, на кількість осіб, що мають право на утримання від нього, суд вважає справедливим стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Позивач у травні 2014 р. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 03.04.2013 р. з відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 304, відповідно до умов якого останньому був наданий кредит в розмірі 10 000 грн. строком до 03.10.2014 р. з відсотковою ставкою 72 % річних. Також, в забезпечення умов кредиту з відповідачем [PERSON] 03.04.2013 р. був укладений договір поруки, відповідно до умов якого, останній зобов'язався відповідати перед кредитодавцем в тому ж обсязі, що і відповідач [PERSON] Оскільки відповідачі умови кредитного договору та договору поруки не виконують належним чином, систематично порушують виконання своїх зобов'язань, за останніми утворилась заборгованість, яка станом на 29.04.2014 р. становить 15 635,14 грн. та складається з основної уми боргу - 8 354.62, процентів за користування кредитом - 3 658,64 та пені - 3 621,88 грн. Позивач просить суд достроково розірвати кредитний договір та солідарно стягнути з відповідачів вказану вище суму та судовий збір. В судове засіданні представник позивача не з'явився, направив на адресу суду листа в якому просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення, позов підтримав. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлялися судом належним чином, а тому суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач у травні 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив розірвати їх шлюб. В обґрунтування позову зазначав, що 14.02.2004 року відділом РАЦС Пологівського РУЮ Запорізької області був зареєстрований їх шлюб, від якого двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Їх одруження виявилося невдалим. Через несумісність характерів виникали сварки. Проживши так, через деякий час вони зовсім втратили повагу один до одного. З квітня 2013 року ними припинені шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться, з цього часу вони проживають окремо. На його погляд, їхнє спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. У судове засідання позивач не з'явився, направив суду письмову заяву від 05.06.2014 року, в якій просив провести судове засідання за наявними матеріалами, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася також, направила до суду заяву від 05.06.2014 року, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнає, на розірвання шлюбу згодна. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 14 лютого 2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Пологівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 6. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. З позовної заяви вбачається, що сторони припинили шлюбні стосунки з квітня 2013 року і відновляти їх не мають наміру. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частиною 1 ст.110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на те, що за даних обставин зберегти сім'ю неможливо, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач згодна на його розірвання, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати, задовольнивши позов повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач у травні 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив розірвати їх шлюб. В обґрунтування позову зазначав, що 15.10.2005 року Бердянським РАЦС Запорізької області був зареєстрований їх шлюб, від якого мають сина, [PERSON], [INFO]. На даний час вони з дружиною разом не живуть, дитина проживає з матір'ю, [PERSON] Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Майнових спорів між ними немає. Шлюб розриває вперше. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, доповів обставини, зазначені в ньому, просив задовольнити, додатково пояснивши, що шлюбні стосунки не підтримують з січня 2014 року. Відповідач позов визнала повністю, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Просила після реєстрації розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], строк на примирення не надавати. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 15 жовтня 2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 715. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Судом встановлено, що сторони з січня 2014 року припинили шлюбні стосунки і відновляти їх не мають наміру. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частиною 1 ст.110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на те, що за даних обставин зберегти сім'ю неможливо, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач згодна на розірвання шлюбу, заперечують проти надання їм строку на примирення, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати, задовольнивши позов повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивач у травні 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив розірвати їх шлюб. В обґрунтування позову зазначав, що 24.10.2001 року вони зареєстрували з відповідачем шлюб, від якого мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. З дружиною спільне господарство не ведуть вже три роки. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери, а також погляди на сучасне життя та виховання дитини. У зв'язку з роботою він майже не знаходився вдома, зарплати не вистачало на утримання сім'ї, що приводило до конфліктів та сварок. На даний час він проживає в громадянському шлюбі і планує в майбутньому створити сім'ю. Шлюб розриває вдруге, спору про поділ спільного сумісного майна подружжя немає. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, доповів обставини, зазначені в ньому, просив задовольнити. Відповідач позов визнала повністю, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 24 жовтня 2001 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Бердянського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 575. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем, що не заперечується відповідачем та підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Судом встановлено, що сторони з квітня 2012 року припинили шлюбні стосунки і відновляти їх не мають наміру. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частиною 1 ст.110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на те, що за даних обставин зберегти сім'ю неможливо, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач згодна на розірвання шлюбу, шлюб існує формально і його збереження суперечить їхнім інтересам, тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати, задовольнивши позов повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved