Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач та її законний представник звернулись до суду з позовом до відповідача про визнання заповіту, складеного від імені [PERSON] на користь відповідача, посвідчений приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Степаненко Р. Г. 12 грудня 2012 року, зареєстрованого за № 2057. Свої вимоги мотивовано тим, що її мати- законний представник [PERSON] є невіcткою [PERSON] , так як була одружена з її рідним сином [PERSON] , який помер [INFO] . Починаючи з березня по грудень 2012 року мати позивача здійснювала постійний догляд та проживала разом із заповідачем [PERSON] , яка хворіла на той час і без сторонньої допомоги не могла обходити себе самостійно. У грудні 2012 року позивача та її матір заповідачка вигнала зі свого будинку і рідний брат останньої [PERSON] не допускав позивача та її матір до бабусі, яка на той час тяжко хворіла. Після смерті бабусі, яка настала [INFO] , їй стало відомо, що померла склала заповіт 12 грудня 2012 року на користь [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Степаненко Р.Г. Позивач вважає, що особисто [PERSON] не могла підписати заповіт, так як на той час вона хворіла і мала діагноз- «Прогресивний церебральний атеросклероз» і була недієздатною. В судовому засіданні законний представник позивача та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач та його представник заперечили проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та повідомили суду, що причиною звернення до суду став конфлікт по сімейним питанням між сторонами. Третя особа - приватний нотаріус Новоархангельського районного нотаріального округу Степаненко Р.Г. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розглдяду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила.. Дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За правилами ч. 1 ст.225ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до роз`яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо в книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Положення ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України, які поширюються на заповіт як на односторонній правочин, дійсно передбачають, що дії заповідача, спрямовані на досягнення певного результату, мають об`єктивно відображати його внутрішню волю і що таке волевиявлення повинно бути вільним. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, а через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Відповідно до роз`яснення п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК. Частиною 2 статті 1257 ЦК України визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] померла [INFO] в смт. Новоархангельськ Новоархангельського району Кіровоградської області. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла усе своє майно [PERSON] , [INFO] . Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Степаненко Р. Г. 12 грудня 2012 року за реєстровим № 2057. Позивач є рідною онукою [PERSON] , що підтверджено відповідними свідоцтвами про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану. Згідно копії спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної у приватного нотаріуса Малютяк А. В., заява про прийняття спадщини за заповітом надійшла від імені [PERSON] , та про прийняття спадщини за законом від імені онуки померлої [PERSON] , заяви про відмову від прийняття спадщини не надходили, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 29 листопада 2019 року за клопотанням представника позивача у справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 149 від 10 квітня 2020 року із аналізу усіх наданих на екпертизу об`єктів, з урахуванням клінічних уявлень про закономірності перебігу наявних у [PERSON] розладів психічної діяльності, даних про те, що [PERSON] до грудня 2012 року лікарем-психіатром не оглядалася, відсутності показів свідків, а також виявлені дефекти в медичній карті амбулаторного хворого, не дозволяють винести мотивуюче рішення про психічний стан [PERSON] при оформленні заповіту 12.12.2012 року. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач є її онукою, а [PERSON] доводиться їй дочкою і у 2007 році загинув син [PERSON] [PERSON] , яка із того часу почала все забувати і вести себе неадекватно, не впізнавала людей , при цьому онуку старались не залишати разом із [PERSON] , так як остання заставляла онуку цілувати портрет покійного батька [PERSON] . У 2012 році у чоловіка [PERSON] [PERSON] стався інсульт і його весь час доглядала її дочка [PERSON] , оскільки [PERSON] не могла самостійно здійснювати догляд за чоловіком, блукала по селі і багатьох людей не впізнавала. Поховання [PERSON] здійснила також її дочка і на поминальному обіді з приводу 40 днів [PERSON] поклала котлети на молочний кисіль. На зауваження пояснила, що прийдуть гості і так треба робити, при цьому говорила, що вона боїться, так як на неї кричать. Також свідок пояснила, що ще за життя її сват [PERSON] переймався тією обставиною, щоб у зрілому віці онука [PERSON] не стала такою неадекватною. [PERSON] ніколи не говорила про заповіт, а весь час повторювала, що все дістанеться онуці. На запитання свідок пояснила, що 12.12.2012 року та 15.12.2012 року вона [PERSON] не бачила і з усіх підозр щодо негативного ставлення до онуки вона та її дочка ніде не звертались. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона підтримує дружні стосунки із [PERSON] , так як остання доводиться хрещеною матір`ю її дитини. Їй відомо, що [PERSON] доглядала свого свекра [PERSON] , оскільки із січня 2012 року вона ходила [PERSON] допомагати здійснювати також догляд хворого, і [PERSON] не завжди впізнавала [PERSON] , а [PERSON] впізнавала. На запитання свідок пояснила, що вона бачила [PERSON] один раз на місяць із січня 2012 року і один раз коли вони прийшли, то остання вигнала [PERSON] із будинку з приводу того, що її хочуть забрати на лікування. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працювала поштарем і з весни 2012 року носила пенсію [PERSON] та її чоловіку. При зустрічі із [PERSON] остання не могла зрозуміти куди їй сісти, виносила калькулятор і неодноразово перераховувала пенсію. На запитання свідок повідомила, що спілкування особистого між нею та [PERSON] у неї не було, їй пенсію перестала давати із 2013 року, і у порушення правил доставки пенсії віддавала кошти її брату [PERSON] , який ставив підпис про отримання пенсії. Вважала, що вона вчиняє вірно , що давала пенсію посторонній особі і про ці факти нікому не повідомляла. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом із відповідачем, проживає напроти будинку останнього і щодня при житті із 2007 року спілкувався із [PERSON] , яка була нормальною жінкою, на все адекватно реагувала, самостійно себе обходила. Стан здоров`я [PERSON] погіршився у 2014 році і вона стала себе погано почувати. Поховання свого чоловіка вона організувала сама, невістка ніколи із нею не проживала, онука деякий час була у [PERSON] . Про будь-які конфлікти йому не відомо, відомо, що [PERSON] горювала після смерті чоловіка і до кінця 2012 року вона була повністю нормальною людиною без відхилень та зміні у поведінці. Свідок [PERSON] суду пояснила, що із [PERSON] вони проживали по-сусідству, коли помер її чоловік остання все робила самостійно і говорила, що буде просити [PERSON] щоб їй допомагав. Після смерті чоловіка та сина змін у її поведінці та психічному стані не було, була адекватною, тримала господарство. За три роки до своєї смерті вона мала зміни у стані свого здоров`я, при зустрічі повідомляла, що все майно заповість [PERSON] , щоб останній її доглядав. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він проживав по-сусідству із [PERSON] , яка у 2013 році приходила до них купувати молоко і була здоровою та нормальною людиною. Після продажу корови у 2014 році [PERSON] вже не приходила до них. На запитання свідок пояснив, що у 2012 році змін у поведінці та стану здоров`я у [PERSON] не було, так як не було змін і після смерті сина та чоловіка. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач є його рідним сином , а покійна [PERSON] доводилась йому рідною сестрою. Після смерті чоловіка у 2012 році вона проживала сама, була при пам`яті та здоровому глузді, будучи вже на пенсії ще ходила на роботу. Пізніше сестра захворіла і його син був призначений опікуном сестри. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач є його племінником, а покійна [PERSON] доводилась йому рідною сестрою. Після смерті свого чоловіка вона самостійно організувала та зробила поховання, а потім встановила пам`ятник. У 2012 році всі роботи робила сама і у неї були конфлікти із невісткою [PERSON] . Одного разу [PERSON] повідомила, що не стало документів щоб виписати невістку і що її немає кому доглядати. На запитання свідок повідомив, що він не знає чи була сестра недієздатною, знає лише про те , що у неї був опікуном племінник. Після смерті сина змін у поведінці сестри не було, здоров`я було нормальне протягом 2012-2014 років, а потім сестра стала забувати. Про складений заповіт йому відомо, так як за життя сестра йому про це говорила. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працював селищним головою і 11.12.2012 року [PERSON] прийшла до нього для підпису із вже виготовленими документами на будинок. Вони поспілкувались близько 30 хвилин і остання повідомила, що зникли правовстановлюючі документи на будинок, при цьому вона скаржилась на невістку, так як у них були конфлікти. При спілкуванні вона вела себе нормально, будь-яких проявів розладу психіки та поведінки не було. [PERSON] навіть приходила до селищної ради і протягом 2011-2013 років консультувала працівників по бухгалтерським питанням, так як довгий час сама працювала бухгалтером селищної ради. На свято 8 березня працівники селищної ради приїзджали до неї і вона була повністю нормальною людиною. Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2020 року за клопотанням представника позивача з урахуванням показів свідків було призначено додаткову посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 358 від 15 вересня 2020 року із аналізу усіх наданих на екпертизу об`єктів, з урахуванням клінічних уявлень про закономірності перебігу наявних у [PERSON] розладів психічної діяльності, даних про те, що [PERSON] до грудня 2012 року лікарем-психіатром не оглядалася, повністю протиречиві покази свідків зі сторони позивача та відповідача, не дозволяють винести мотивуюче рішення про психічний стан [PERSON] при оформленні заповіту 12.12.2012 року. Стороною відповідача подано до суду як доказ копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про державну реєстрацію прав, які датовані 11.12.2012 року, що свідчить про ту обставину, що [PERSON] за життя самостійно вчиняла дії правового характеру, які передували дню складанню заповіту-12.12.2012 року. Довідкою Новоархангельської ЦРЛ від 09.09.2019 року зазначено, що [PERSON] перебувала на диспансерному обліку у лікаря психіатра з 15.01.2015 року, будь-які дані стосовно перебування останньої на стаціонарному лікуванні і лікувальному закладі у 2012 році відсутні. Аналогічні записи щодо перебування [PERSON] на обліку у лікаря-психіатра Новоархангельської ЦРЛ із 2015 року містить у собі і медична картка на ім`я останньої. Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14.02.2017 року, яке набрало законної сили, [PERSON] [INFO] визнано недієздатною, встановлено над нею опіку і призначено опікуном [PERSON] її племінника [PERSON] . Відповідно до вимог ст.40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, з врахуванням вимог ст.89 ЦПК України, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, судом встановлено, що заповіт [PERSON] вчинила у момент, коли вона могла в повному обсязі розуміти значення своїх дій та керувати ними, оскільки, як оглянуті та досліджені в судовому засіданні матеріали медичної документації, матеріали цивільної справи 394/815/16-ц за заявою [PERSON] про визнання особи недієздатною, так і висновок посмертної судово-психіатричної експертизи спростовують ту обставину, на яку посилалась позивач у поданій позовній заяві, що [PERSON] хворіла у 2012 році на прогресивний церебральний атеросклероз і була недієздатною. Пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суд не може оцінювати як належні докази, оскільки належними доказами у відповідності до ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а свідки дали пояснення лише з приводу візуального стану покійної, спеціальними знаннями в галузі психіатрії не володіють, а тому їх пояснення судом не можуть бути прийняті до уваги. Крім того свідок [PERSON] є бабусею позивача, свідок [PERSON] перебуває у дружніх стосунках із законним представником позивача, що свідчить про заінтересованість останніх у позитивному вирішенні спору і їх показання повністю спростовуються показаннями інших свідків та досліджених в судовому засіданні матеріалів справи. Стороною позивача належним та допустимими доказами не доведено ту обставину, що під час складання заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, її волевиявлення не було вільним і не відповідало її внутрішній волі. З врахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення поданого позову відсутні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed