Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач, через свого представника, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.08.2013 між нею та [PERSON] було укладено договори дарування земельної ділянки площею 0,0995 га. цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки площею 0,2495 га. цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруд. За домовленістю між сторонами, на вказаних земельних ділянках відповідав мав будувати житловий будинок для їх спільних дітей, однак з часом позивач дізналася, що відповідач ніяких дій, спрямованих на будівництво будинку не вчиняє, а використовує земельні ділянки для інших цілей, також їй стало відомо, що це є загальний договір дарування без будь яких особливих умов у вигляді збудування житлового будинку на подарованих земельних ділянках, вважає, що підписанні 23.08.2013 нею та [PERSON] договори дарування земельних ділянок, розташованих за адресою Херсонська область Голопристанський район с. Кохани, вул. Лісова, 2, є недійсними, так як при підписанні вказаних договорів позивач вважала, що це є договори дарування з умовою, тобто бажала настання від договорів зовсім інших наслідків, а при вивченні тексту договорів згодом зясувалося що будь які умови у договорі дарування відсутні, у звязку з чим позивач просить визнати договори дарування недійсними та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач та представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити повністю, з підстав, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнати, просили відмовити в їх задоволенні, свої доводи виклали в письмових запереченнях. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Дослідженими в судовому засіданні доказами, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. З матеріалів справи було встановлено, що 23.08.2013 між Позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договори дарування земельних ділянок, а саме: земельної ділянки, розташованої за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Кохани, вул. Лісова, 2, площею 0,2495 га., цільове призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруд, укладений 23.08.2013 та посвідчений приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №816 та земельної ділянки, розташованої за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Кохани, вул. Лісова, 2, площею 0,0995 га., цільове призначенням для ведення особистого селянського господарства, укладений 23.08.2013 та посвідчений приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №818. За домовленістю між сторонами, на вказаних земельних ділянках відповідач та позивач домовилися будувати житловий будинок для їх спільних дітей, для чого позивач мала переоформити на Відповідача вказані земельні ділянки з основною умовою збудування на них житлового будинку на користь їх спільних дітей. Підготовкою документів для укладання вказаної угоди займався Відповідач [PERSON], так як позивач фізично не могла це робити через вагітність та народження доньки від другого чоловіка, яка народилася 21.06.2013 р. Позивач пояснила, що нею було прочитано текст договорів дарування, але через її фізичний та психічний стан у звязку з народженням доньки, вона зрозуміла вказані договори як договори з переоформлення права власності земельних ділянок з умовою будівництва будинку для їх неповнолітніх дітей, як запевняв її чоловік. Після підписання договорів оригінали державних актів на землю залишились у відповідача, примірників договорів позивачеві не було надано, через що вона не мала можливості проаналізувати їх зміст. При підписанні договорів дарування позивач вважала, що це є договори з переоформлення права власності земельних ділянок з умовою будівництва будинку для їх неповнолітніх дітей, тобто бажала настання від вчинених правочинів зовсім інших наслідків. Але при вивченні договорів зясувалося що будь які умови у договорі дарування відсутні, що свідчить про те, що позивач істотно помилялася з приводу настання наслідків, які повинні були наступити при укладанні вказаних договорів. Відповідно до змісту ст. ст. 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України). Сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та розяснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним. Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом. Згідно розяснень, які викладено в п. 19 Постанови Пленуму ВС «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9, правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Відповідно до норм ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Статтями 203, 717 ЦК України передбачено, що договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Частина 1 ст. 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є\~ недодержання\~ в\~ момент вчинення\~ правочину\~ стороною\~ (сторонами) вимог,\~ які встановлені частинами першою третьою ,\~ п'ятою та\~ шостою\~ статті\~ 203\~ цього Кодексу. У відповідності до абзацу 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі\~ недійсності\~ правочину\~ кожна\~ із\~ сторін зобов'язана повернути другій\~ стороні\~ у\~ натурі\~ все,\~ що\~ вона\~ одержала\~ на виконання\~\~ цього\~\~ правочину,\~\~ а\~\~ в\~ разі\~ неможливості\~ такого повернення,\~ зокрема тоді,\~ коли одержане полягає\~ у\~ користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Матеріалами справи підтверджуються витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн., отже на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати, понесені по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. Таким чином, на підставі вищенаведеного та

Outcome: approved