Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 6 січня 2017 року ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» вручила йому лист Апеляційного суду Сумської області від 27 грудня 2016 року у справі №22-ц/788/1993/16. Даний лист ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» зареєструвала у журналі обліку вхідної кореспонденції ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» 6 січня 2017 року за № 38 у відкритому вигляді (без конверта), про що свідчить штемпель колонії з відповідним реєстраційним індексом на цьому листі. Вказує, що даний лист був адресований [PERSON] . Зазначає, що кореспонденція із суду повинна направлятися засудженому у конверті та в такому вигляді передаватися засудженому. Відкриття листа само по собі достатньо для встановлення втручання заявника на повагу до таємниці кореспонденції. Незважаючи на те, що даний лист адресувався засудженому, працівники ДУ «Роменська виправна колонія (№56)», не будучи представником засудженого, безпідставно отримали за нього кореспонденцію. Апеляційний суд Сумської області не виконав приписів, встановлених ч. 3 ст. 222 ЦПК України. Таким чином, колонія та апеляційний суд Сумської області своїми діями порушили його право на таємницю кореспонденції, внаслідок чого призвели його до відчаю, посилили його душевні страждання, що негативно вплинуло на стан його здоров`я. Вважає, що належним відповідачем у спорах про відшкодування моральної шкоди, заподіяної судом, діями, які не можна оскаржити в процесуальному порядку, може бути лише держава в особі відповідних державних органів, яких визначає сам позивач, тому належним відповідачем, на його думку, є Вища рада правосуддя. Тому просить, стягнути з Вищої ради правосуддя та ДУ «Роменська виправна колонія (№56) на його користь моральну шкоду в розмірі по 1\~000,00 грн. з кожного. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі. Представник ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» проти позову заперечив. Інші учасники в судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. Державна установа «Роменська виправна колонія (№56)», надала відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнала, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення мотивувала тим, що працівником канцелярії було отримано нарочно у відкритому вигляді кореспонденцію з Апеляційного суду Сумської області. Серед отриманої вхідної кореспонденції був лист від 27.12.2016 року №22-ц/788/1993/16. Лист був адресований колонії для вручення [PERSON] . Тому зазначеного вище листа було зареєстровано в журналі вхідної кореспонденції Роменської виправної колонії (№56) за 2017 рік за вхідним № 38, та 6 січня 2017 року було вручене позивачу.. Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, вважає, що підстави для її стягнення на користь позивача відсутні, оскільки позивач не надав належних доказів про спричинення йому діями відповідача моральної шкоди. Вища рада правосуддя надала письмовий відзив, в якому зазначила, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що Вищою радою правосуддя порушено права чи інтереси позивача., не наведено причинного зв`язку між шкодою і діями чи бездіяльністю Ради. З огляду на вищевикладене в задоволенні позову просить відмовити. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Грищенко О.В. від 31 травня 2019 року відкрито провадження, призначено справу до розгляду на 21 серпня 2019 року. Протокольною ухвалою головуючого від 21 серпня 2020 року відкладено розгляд справи до 15 жовтня 2019 року за клопотанням позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 15 жовтня 2019 року відкладено розгляд справи до 21 січня 2020 року у зв`язку з неявкою сторін. Протокольною ухвалою головуючого від 21 січня 2020 року відкладено розгляд справи до 20 березня 2020 року у зв`язку з неявкою одного з відповідачів. Протокольною ухвалою головуючого від 20 березня 2020 року відкладено розгляд справи до 11 червня 2020 року за клопотанням представника відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 11 червня 2020 року відкладено розгляд справи до 21 серпня 2020 року за клопотанням позивача для уточнення позовних вимог. Згідно розпорядження №263 та протоколу повторного автоматизованого розподілу від 2 липня 2020 року справу передано судді Шелєховій Г.В. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Шелєхової Г.В. від 7 липня 2020 року прийнято справу до провадження, призначено розгляд справи на 6 жовтня 2020 року. Протокольною ухвалою головуючого від 6 жовтня 2020 року відкладено розгляд справи до 25 листопада 2020 року у зв`язку з поданням позивачем уточненої позовної заяви. Протокольною ухвалою головуючого від 25 листопада 2020 року відкладено розгляд справи до 28 грудня 2020 року у зв`язку із залученням третьої особи. Протокольною ухвалою головуючого від 28 грудня 2020 року відкладено розгляд справи до 27 січня 2021 року у зв`язку з неможливістю позивача прийняти участь у відеоконференції. 27 січня 2021 року відкладено розгляд справи до 5 березня 2021 року у зв`язку з неможливістю виходу на відеозв`язок позивача та неявкою представника відповідача. Суд, вислухавши пояснення з`явившихся учасників, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання у ДУ «Роменська виправна колонія № 56» (а.с.7). 6 січня 2017 ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» вручила [PERSON] лист Апеляційного суду Сумської області від 27 грудня 2016 року №22-ц/788/1993/16. Лист адресований начальнику Роменської виправної колонії № 56 Управління державної пенітенціарної служби України в Сумській області із зазначенням в дужках (для вручення засудженому [PERSON] ). Зі змісту листа вбачається, що апеляційний суд Сумської області надсилає судову повістку та копію апеляційної скарги Роменської виправної колонії № 56 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 7.11.2016 року. Просить судову повістку та копію апеляційної скарги вручити засудженому [PERSON] , а судову повістку з підписом [PERSON] негайно повернути до апеляційного суду Сумської області. Даний лист працівником ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» був зареєструваний у журналі обліку вхідної кореспонденції ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» 6 січня 2017 року за № 38 у відкритому вигляді та переданий позивачу (а.с. 8). Конверт, в якому було надіслано кореспонденцію, не зберігся, однак суд виходить з того, що оскільки лист адресовано саме Начальнику Роменської Виправної колонії №56, то відповідно на конверті був зазначений саме цей адресат. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка 17.07.1997 року була ратифікована Україною і є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно з статтею 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо. Крім того, абз. 2 п. 4 Розділу 1 Інструкції з організації та перегляду кореспонденції (листування), осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 липня 2013 року № 1304/5 (далі - Інструкція № 1304/5) передбачено, що кореспонденція, яку засуджені чи особи, взяті під варту, адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві чи захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, перегляду не підлягає і надсилається адресату протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені та особи взяті під варту, одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. Згідно з п. 5 Розділу II Інструкції №1304/5 кореспонденція, що надійшла від зазначених в абзаці 2 пункту 4 цієї Інструкції органів (осіб), засудженим (особам, узятим під варту) вручається протягом доби у запечатаному вигляді (конверті). Зазначена вхідна кореспонденція у закритому вигляді реєструється в Журналі з приміткою Закритий конверт. Отже, законодавством встановлено, що перегляду не підлягає кореспонденція, яку засуджені адресують, у тому числі до суду і отримують із суду. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В процесі слухання справи встановлено, що працівники Роменської виправної колонії №56 відкрили лист, який адресований начальнику Роменської Виправної колонії №56, відповідно його зареєстрували та передали [PERSON] , тобто виконали вимоги апеляційного суду Сумської області щодо вручення судової повістки та копії апеляційної скарги засудженому [PERSON] . Таким чином, суд не вбачає в діях працівників ДУ «Роменська виправна колонія №56» порушення права [PERSON] на повагу до його приватного життя, кореспонденції та таємниці листування, оскільки в даному випадку був відкритий та зареєстрований лист, адресований саме відповідачу, а не позивачу. Апеляційний суд Сумської області на власний розсуд визначив порядок сповіщення позивача про час та місце розгляду справи, а ДУ «Роменська виправна колонія №56» отримала та відкрила конверт, адресований начальнику колонії. Згідно витягу з реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, апеляційний суд Сумської області припинив свою діяльність. Відповідно до ч. 1,2 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», в Україні діє єдина система забезпечення функціонування судової влади судів, органів суддівського врядування, інших державних органів та установ системи правосуддя. Вища рада правосуддя, Вища кваліфікаційна комісія суддів України, Державна судова адміністрація України та Національна школа суддів України, інші органи державної влади та органи місцевого самоврядування беруть участь в організаційному забезпеченні діяльності судів у випадках і порядку, визначених цим та іншими законами. Як вбачається з позову, позивач вважає протиправними дії Апеляційного суду Сумської області та ДУ «Роменська виправна колонія №56. Вища рада правосуддя не є правонаступником апеляційного суду Сумської області, порушення прав позивача Вищою радою правосуддя в позовній заяві не наведено, а тому вимоги до неї необгрунтовані та не підлягають задоволенню. Ст. 15 ЦК України закріплює право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 1166, 1167 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Для настання деліктної відповідальності необхідна наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено саме особою, до якого пред`явлено позов. В процесі слухання справи не встановлено, що відповідачами порушено право позивача та завдано йому у зв`язку з цим моральної шкоди, тому в задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed