Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк» звернулося в суд із позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Мотивують заявлені вимоги тим, що 06.07.2006 року між ПАТ КБ ПриватБанк (надалі [PERSON]) з однієї сторони та з відповідачем [PERSON] з іншої було укладено кредитний договір № CVНМАK05110842, відповідно до умов якого [PERSON] отримав в Банку кредит (грошові кошти) у розмірі 24069,00 доларів США, на термін до 04.07.2013 року; в свою чергу [PERSON] зобов»язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в порядку і на умовах укладеного договору. В забезпечення повернення кредиту за кредитним договором № CVНМАK05110842 від 06.07.2006 року між [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] банк ПриватБанк та поручителем [PERSON] було укладено договір поруки, згідно умов якого [PERSON] виступив поручителем перед Банком за виконання кредитних зобовязань [PERSON], як солідарного боржника. Зазначають, що у звязку із порушенням відповідачами взятих на себе зобовязань, станом на 01.12.2015 року по кредитному договору № CVНМАK05110842 від 06.07.2006 року утворилася заборгованість, що становить 103336,91 доларів США., та відповідно складається: із заборгованості за кредитом в розмірі 20461,56 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 24686,53 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 2789,63 доларів США; заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 55399,19 доларів США. При цьому, вказують, що на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2013 року з відповідачів на користь ПАТ КБ ПриватБанк було в солідарному порядку стягнуто 41419,67 доларів США, а тому, суму заборгованості за вказаним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2013 року віднімається від суми заборгованості станом на 01.12.2015 року та різниця становить - 61917,24 доларів США, що за курсом НБУ становить - 23,94 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.12.2015 року та складає суму до сплати в гривневому еквівалентні - 1482298,73 грн. Просять, заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 1482298,73 грн. та судові витрати стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача. В судове засідання представник позивача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк», за довіреністю [PERSON] не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, суду представником позивача [PERSON] подано письмову заяву про розгляд справи у його відсутність; позовні вимоги підтримано в повному обсязі, які просить задовольнити. Відповідачі - [PERSON], [PERSON] в судове засідання, повторно не зявилися, будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи в порядку ст. 74 ч. 4 ЦПК України, відомостей про поважність причини неявки в засідання, суду не повідомили. Отже, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача і зі згоди представника позивача у наданій письмовій заяві, в заочному порядку з ухваленням заочного рішення в справі, що відповідає вимогам ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України. Розгляд справи проведено у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без участі сторін та фіксування судового процесу. Вивчивши і розглянувши матеріали справи, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом, належними доказами по справі встановлено, що 06.07.2006 року між ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №CVНМАK05110842, відповідно до якого відповідач отримав, кредит у розмірі 24069,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк до 04.07.2013 року. (а.с.15-16). Між [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] банк ПриватБанк та [PERSON] було укладено договір поруки в забезпечення повернення кредиту за кредитним договором №CVНМАK05110842 від 06.07.2006 року, відповідно до якого відповідач [PERSON] виступив поручителем перед банком за виконання зобовязань [PERSON], як солідарного боржника (а.с.17). Сума заборгованості відповідача [PERSON] перед Банком станом на 01.12.2015 року становить 103336,91 доларів США., яка складається: із заборгованості за кредитом в розмірі 20461,56 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 24686,53 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 2789,63 доларів США; заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 55399,19 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6-9). Судом також встановлено, що на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2013 року з відповідачів на користь ПАТ КБ ПриватБанк стягнуто 41419,67 доларів США (а.с.4-5), суму заборгованості за рішенням суду віднімається від суми заборгованості станом на 01.12.2015 року, і різниця становить 61917,24 доларів США, що за курсом 23,94 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.12.2015 року складає 1482298,73 грн. Розрахунок заборгованості по кредиту (а.с.6-9) відповідача [PERSON] перед Банком станом на 01.12.2015 року свідчить про те, що сума заборгованості по наведеній вище сумі відповідачем не погашена. Відповідачам [PERSON], [PERSON] вимогою про дострокове повернення кредиту від 05.11.2015 року повідомлялося про не виконання умов кредитного договору та надався строк для виконання вимоги упродовж пяти днів, яку відповідачі залишили без уваги (а.с.11). Вищенаведені правовідносини, виходячи з сукупності досліджених по справі доказів, у системному звязку регулюються наступними вимогами закону. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст.\~598,\~ст.\~599 ЦК України\~зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~ Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. \~\~Указана позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 та від 23 вересня 2015\~року у справі № 6-979цс15; у справі № 6-511цс15 від 01.04. 2015р. З урахуванням норм частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. У відповідності до ст. 88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої\~ сторони\~ понесені\~ нею і документально підтверджені судові витрати.\~ Якщо\~\~ позов\~\~ задоволено\~\~ частково,\~\~ судові\~\~ витрати присуджуються\~\~ позивачеві\~\~ пропорційно\~ до\~ розміру\~ задоволених позовних вимог,\~ а відповідачеві -\~ пропорційно\~ до\~ тієї\~ частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з відповідачів [PERSON], [PERSON] підлягають стягненню і судові витрати по справі, в повернення сплаченого позивачем судового збору, належним чином підтвердженого відповідним платіжним дорученням від 02.12.2015 року, в розмірі 22234,48 грн. (а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: approved