Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивач уточнивши позовні вимоги просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач покликалася на те, що вона з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в квартирі її батьків за адресою: [ADDRESS] . [INFO] в них народилась донька [PERSON] .. Однак після народження дитини їх стосунки зіпсувались, [PERSON] почав зникати на тривалі періоди, матеріальної допомоги на утримання дочки не надавав, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутись в суд з заявою про стягнення аліментів. Згідно судового наказу № 456/4814/18 від 15.01.2019 з [PERSON] у її користь стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з 07.12.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів на дитину та згідно довідки Стрийсього міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) станом на квітень 2020 допустив заборгованість по аліментах у розмірі 34 650,70 грн.. Тому, дитина знаходяться на повному її утриманні. Окрім цього, відповідач як батько дитини не бере участі у вихованні доньки, його не цікавить доля, здоров`я та потреби дитини. Також вказала, що відповідач [PERSON] неодноразово переслідував та погрожував їй, застосовував фізичне та психологічне насильство у присутності дитини, що стверджується неодноразовими зверненнями у відділ поліції. Агресивна поведінка відповідача негативно впливала на фізичне здоров`я та моральний розвиток дитини. Відтак вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явились, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомила. У попередніх судових засіданнях уточнені позовні вимоги підтримала, просила такі задоволити та додатково пояснила, що розірвала стосунки з відповідачем ще до народження дитини. Після народження доньки, відповідач жодної допомоги на утримання дитини не надавав, а коли приходив, то у них постійно виникали конфлікти, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталась у правоохоронні органи з приводу протиправної поведінки [PERSON] відносно неї. За весь час з моменту присудження судом аліментів у 2018 р. відповідач сплатив тільки 1000 грн.. Донька не бажає бачити батька, оскільки не знає його, а вона жодним чином не налаштовує дитину проти нього. Представник позивача адвокат Пилипів О.В. у судове засідання не з`явилась, однак подала заяву згідно якої просила слухати справу у їхній відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомив. У попередньому судовому засіданні позовні вимоги заперечив, вказав, що з такими не згідний, оскільки це його дитина і він має бажання її виховувати та допомагати. Востаннє бачив доньку 4 місяці тому, оскільки дружина чинить перешкоди у їхніх зустрічах, через що він звернувся до органу опіки міської ради з заявою про встановлення днів і годин побачень з донькою. Ствердив, що допомагає дитині від народження, неодноразово передавав подарунки через знайомих і сусідів, зокрема купляв дитині одяг. Також, вказав, що до адміністративної відповідальності за нібито вчинення відносно дружини насильства не притягувався. Представник відповідача адвокат Дмитрович Н.В. у судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшла заява згідно якої така просила проводити розгляд справи без її участі та участі відповідача. У задоволені позову просила відмовити у зв`язку з його безпідставністю з урахуванням поданого відзиву на позовну заяву. Зокрема, в обґрунтування заявлених заперечень у поданому відзиві відповідач покликався на те, що проживав із позивачкою у фактичних шлюбних відносинах. За час спільного проживання у них народилась спільна донька [PERSON] , [INFO] . Їх стосунки з позивачкою складались дуже добре, він брав активну участь у вихованні та утриманні дитини, регулярно купляв одяг, іграшки, продукти харчування, у зв`язку з чим періодично їздив на заробітки. Однак востаннє, коли він повернувся з роботи з Франції позивачка не пустила його в будинок повідомивши, що не бажає більше з ним проживати. Проте, незважаючи на припинення відносин з позивачкою, він хоче бачити свою дочку та приходив до [PERSON] з проханням надати можливість побачити дитину. Однак через особисту неприязнь бабусі дитини, матері [PERSON] , колишня дружина забороняє йому бачитись з дитиною та кожен раз викликає поліцію. Подарунки та продукти харчування, які він приносить, він вимушений передавати сусідами. Твердження позивача про те, що він не сплачує аліменти є неправдивими, оскільки перш за все про існування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження йому не було відомо. Окрім цього 12.12.2019 він був затриманий працівниками поліції за підозрою у вчинені злочину та перебував у слідчому ізоляторі до червня 2020, відповідно не міг знати про виклики державного виконавця, стягнення аліментів та не мав можливості спілкуватись з дитиною. На даний час він знаходиться під домашнім арештом, тому також не має можливості працювати, а відтак і не має доходу, однак намагається погашати заборгованість по аліментах. Вважає, що саме позивач різними шляхами намагається усунути його від участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Представник третьої особи - виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, причину неявки суду не повідомила. В попередньому судовому засіданні представник третьої особи позовні вимоги підтримала пославшись на рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради, яким затверджено висновок згідно якого комісією з питань захисту прав дитини було рекомендовано позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] .. Також підтвердила той факт, що відповідач дійсно звернувся до комісії з питань захисту прав дитини з заявою про встановлення йому днів та годин для побачень з дитиною, розгляд якої комісією призупинено до вирішення судом питання про позбавлення останнього батьківських прав. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов`язків позивачки в межах заявлених нею вимог, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчать свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 30.03.2018 /а.с. 8/. Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 08.02.2020 року [PERSON] змінила ім`я на [PERSON] /а.с.7/ Також, судом встановлено, що на підставі судового наказу Стрийського міськрайонного суду Львівської області № 456/4814/18 від 15.01.2019 [PERSON] зобов`язаний сплачувати у користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.12.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах від 01.10.2020, наданим державним виконавцем Стрийського міськрайонного ВДВ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), заборгованість боржника [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01.09.2020 становить 43 913,45 грн. /а.с.67/ Також з вказаного розрахунку та долучених копій у квитанцій вбачається, що у серпні 2020 [PERSON] перерахував на рахунок позивача кошти (аліменти) у сумі 1000 грн../а.с.43/ Згідно з довідкою про склад сім`ї від 30.04.2020, виданою комунальним підприємством «Мрія» [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . До складу її сім`ї входять: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] /а.с. 9/. Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги м.Стрия» №05-07/67 від 13.05.2020 р. [PERSON] жодного разу не звертався за медичною допомогою для своєї доньки [PERSON] , [INFO] , жодного разу не цікавився станом здоров`я та розвитком своєї дитини [PERSON] , [INFO] /а.с.12/ Згідно довідки Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області від 12.05.2020 № П-31 що у базі даних Інформаційного порталу Національної поліції України «Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення» станом на 08.05.2020 у Стрийському ВП ГУ НП у Львівській області було зареєстровано ряд звернень відносно громадянина [PERSON] , а саме ЄО № 9069 від 13.08.2019, 15051 від 29.12.2018, 495 від 14.01.2019, 14031 від 04.12.2018, всі за заявами [PERSON] та [PERSON] .. В той же час доказів притягнення [PERSON] до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення насильства відносно дружини [PERSON] матеріали справи не містять, та таких у судовому засіданні судом не здобуто. Як вбачається з рішення № 223 від 30.09.2020, виконавчий комітет Стрийської міської ради Львівської області враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 16.09.2020 (протокол №184) затвердив висновок, згідно якого вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] /а.с.61-63/ З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Стрийського міськвиконкому, яке відбулось 14.07.2020 [PERSON] заперечував проти позбавлення його батьківських прав та повідомив, що після народження доньки, з матір`ю дитини разом не проживали. З 2019 до червня 2020 перебував у місцях позбавлення волі, відповідно не мав змоги у цей період відвідувати дочку. На даний час перебуває під цілодобовим домашнім арештом згідно ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області та просив надати дозвіл на участь у вихованні дитини. У відповідності до довідки про звільнення серії ЛІВ№19719 вбачається, що [PERSON] з 21.12.2019 по 12.06.2020 перебував у Львівській установі виконання покарань № 19 звідки звільнений на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.06.2020 про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту терміном на 60 діб о 09.08.2020 і прямує до місця проживання [ADDRESS] ./а.с.44/ Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Так у судовому засіданні були допитані свідки, зокрема свідок [PERSON] показала, що доводиться матір`ю [PERSON] .. Відповідач проживав у їхній квартирі протягом року. Після народження дочки він ніколи не піклувався ні дитиною, ні дружиною, вони жили за їх з батьком рахунок. Після народження, дитина була доставлена у м. Львів у перинатальний центр. Всі витрати на лікування дитини несла вона. Батько, [PERSON] фінансово не допомагав та їздив до дитини за її рахунок. Після народження дитини відповідач поїхав у Францію, однак повернувшись через 1,5 місяці не привіз жодних коштів, тому дочка його прогнала. Після цього відповідач спочатку приходив та вчиняв конфлікти, а на даний час взагалі не приходить, і дитині нічого не допомагає, оскільки вона заборонила йому приходити, так як дитина його не сприймає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що товаришує з позивачкою. Ствердила, що була свідком того як у квартиру [PERSON] прийшов відповідач та хотів побачити дитину. Однак [PERSON] сказала, що дитина спить після чого він вчинив скандал, у зв`язку з чим позивач викликала поліцію. Також була очевидцем того, коли [PERSON] прийшов на подвір`я та чекав зустрічі з дитиною, щось приносив, але дитина боялась та тікала від нього. Стаття 51 Конституції України визначає, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст.ст. 3, 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Стаття 18 Конвенції визначає, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до вимог п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 даної Постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), Таким чином, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може позбавити батьківських прав лише у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 13 березня 2019 року (справа № 631/2406/15-ц) Верховний Суд звернув увагу на те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного суд від 24.04.2019 у справі № 331/5427/17. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України»). В даному випадку, судом встановлено, що малолітня [PERSON] [INFO] , проживає разом матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Твердження позивача про те, що відповідач не займається вихованням дитини не піклується про її фізичний та духовний розвиток суд не враховує, оскільки матеріалами справи підтверджується, що такі обставини настали поза волею відповідача, без його винної поведінки, який не має можливості спілкуватись з дочкою через наявність конфлікту з матір`ю та бабусею дитини, які у судовому засіданні ствердили, що не допускають та заперечують проти його спілкування з дочкою. Крім того, як ствердила представник виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області відповідач дійсно звертався до комісії з питань захисту прав дитини з заявою про встановлення йому порядку побачень з дитиною, однак розгляд такої зупинено до вирішення питання про позбавлення такого батьківських прав. Що стосується твердження про те, що відповідач свідомо не бажає утримувати свою дитину та злісно ухиляється від сплати аліментів, то такі також не беруться судом до уваги оскільки як встановлено у судовому засіданні, відповідач певний період часу з 21.12.2019 по 12.06.2020 перебував у місцях позбавлення волі, а в подальшому до нього застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, тому по суті такий не мав фізичної можливості заробляти кошти. При цьому, у серпні 2020 відповідач сплатив частину коштів у рахунок виплати аліментів. У відповідності до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ч. 6 ст. 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За вищенаведених обставин, суд критично оцінює вказаний висновок, оскільки такий є недостатньо обґрунтованим. Зі змісту висновку органу опіки та піклування не слідує, в чому саме полягає захист інтересів малолітньої дитини позбавленням батьківських прав батька. Крім того, альтернативні заходи реагування держави до відповідача [PERSON] не вживалися, а позбавлення батьківських прав тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька, так і для дитини При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватись і брати участь в її вихованні. У даній справі судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з дочкою [PERSON] та брати участь в її вихованні, натомість установлено, що між сторонами тривалий час існує конфлікт. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається матір, не свідчить про те, що батько дитини не бажає брати участі в її утриманні й вихованні, тобто свідомо, умисно нехтує батьківськими обов`язками. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Тому суд приходить до переконання, що факт заперечення відповідачем як на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Стрийського міськвиконкому так і у судовому засіданні з приводу позбавлення його батьківських прав відносно дочки свідчить про його інтерес до дитини. Враховуючи наведене, суд дійшов обгрунтованого висновку, що позивачкою [PERSON] не надано належних та допустимих доказів умисного ухилення відповідача від участі у вихованні дитини та судом не встановлено обставин, які давали б підстави для застосування до відповідача крайнього заходу у виді позбавлення батьківських прав, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed