Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

ПП «Дніпро» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення збитків внаслідок безпідставного звернення до суду. Просило стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у вигляді збитків в сумі 2777,60 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач ПП «Дніпро» посилалось на такі обставини. Христинівським районним судом розглядалась цивільна справа № 706/1452/14-ц за позовом [PERSON] до ПП «Дніпро» про визнання договору оренди землі недійсним. Під час розгляду справи відповідач ПП «Дніпро» звернулось до суду із заявою про застосування строків позовної давності. Внаслідок чого суд застосував строки позовної давності. Не погоджуючись з даним рішенням [PERSON] через свого представника звернулась до апеляційного суду Черкаської області з апеляційною скаргою на рішення Христинівського районного суду. В свою чергу апеляційний суд Черкаської області скасував рішення Христинівського районного суду та постановив нове, яким повністю відмовив в задоволенні позовних вимог. В зв'язку з цим ПП «Дніпро» вимушене було звертатись до послуг адвоката [PERSON] за наданням правової допомоги. Оскільки звернення до адвоката та укладення з ним угоди потребувало певних витрат, а саме згідно з договором сума гонорару склала 2000 грн. і, враховуючи, що ці витрати були незапланованими, спровокованими [PERSON], вважає, що ці витрати є збитки, які понесло підприємство. Також оскільки прямого транспортного сполучення між селищем Голованівськ та м. Христинівкою, а також між селищем Тростянцем (Вінницька обл.) та м. Христинівкою немає, представник вимушений був добиратись власним транспортом автомобілем «Фольксваген Пасат». Враховуючи відстань від селища Тростянця до м. Христинівки 90 км та середню витрату пального 8л/100км, витрачалось 14,4 л бензину А-95 вартістю 18 грн. за 1 л на загальну суму 259,2 грн. В зв'язку з тим, що кількість поїздок була 3 рази, то загальна вартість склала 777,6 грн. Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. N 6 із наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статті 440 ЦК УРСР шкода, заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що між її діями та шкодою є безпосередній причинний зв'язок. Наведеної судової практики також дотримується Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах про відшкодування шкоди (постанови ВСУ від 06.06.2006 р. у справі N 10/360-15/4141, від 30.05.2006 р. у справі N 42/266-6/492). Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Вважає, що вимоги [PERSON] до ПП «Дніпро» про визнання недійсним договору оренди землі були безпідставними, необґрунтованими, що і підтвердили суди першої та апеляційної інстанції. Звернення до суду з зазначеним позовом призвело до збитків ПП «Дніпро» у зв'язку з незапланованими витратами на правову допомогу, а також із забезпеченням явки представника у судові засідання. Загальні збитки склали 2000 грн. витрат на правову допомогу та 777,6 грн. витрат на забезпечення явки представника. Представник позивача ПП «Дніпро» у судове засідання не зявився, проте від представника позивача ПП «Дніпро» [PERSON] до суду надійшла заява з проханням розглянути справу за відсутності представника позивача, у заяві також зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON]у судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, від неї також не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача ПП «Дніпро» та відповідача [PERSON] і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази: копії договору про надання правової допомоги, укладеного між [PERSON] та ПП «Дніпро» 27.10.2014 р., рішення апеляційного суду Черкаської області від 14.04.2015 р. у зазначеній вище справі, розрахунку витрат пального на автомобіль «Фольксваген Пасат», платіжного доручення ПП «Дніпро» від 29.10.2014 р. № 3986 про перерахунок 2000 грн. [PERSON], інші письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністюз таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем\~ ПП «Дніпро» не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження понесення збитків внаслідок безпідставного звернення до суду. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд вважає, що вказані суми підлягають стягненню як судові витрати у конкретній справі. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В процесі судового розгляду справи як у суді першої, так і у суді апеляційної інстанції, ПП «Дніпро» не було документально підтверджено витрати на правову допомогу, а також не надано розрахунку таких витрат, відповідно у позивача втрачено право на їх компенсацію (стягнення). Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПП «Дніпро» про стягнення збитків внаслідок безпідставного звернення до суду задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed