Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.05.2009 року відповідач [PERSON], отримала кредит у розмірі 3000 гривен у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит, у розмірі, встановленому договором. Відповідач в свою чергу порушує зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого, станом на 13.05.2018 року, утворилася заборгованість в розмірі 35273гривні 18 копійок , яка складається з наступного: - 2301 гривня 71 копійка - заборгованість за кредитом; - 30515гривен 60 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 300 гривен 00 копійок - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500гривен 00 копійок - штраф (фіксована частина) - 1655гривен 12 копійок - штраф(процентна складова) І тому позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості та судового збору на підставі ст. які позивач, посилаючись на ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч.1 ст. 598, 599, 610, ч.2 ст. 615,629, 1050, 1054 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України просить стягнути з відповідача, крім того, судові витрати в розмірі 1762 гривни. Представник позивача - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з'явився надав заяву про розгляд справи в їх відсутність, просить позов задовольнити, ( а.с.24). Відповідач - в судове засідання з'явилася , проти задоволення позову заперечувала вказуючи на те, що Умови та Правила додані до позовної заяви не містять в собі її підпису, не мають дати їх підписання, строку набрання чинності, строку дії, що в свою чергу унеможливлює встановлення факту того, що саме ці Умови та Правила діяли в момент підписання заяви про отримання кредиту. Зазначила , що з доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що останній платіж був здійснений нею ДОБРОВІЛЬНО 04.11.2014 року, а потім працівниками банку САМОСТІЙНО 28.04.2015 року було проведено списання залишку з картки на суму 2 гривні 96 копійок, отже позовна давність почала свій перебіг з 28.04.2015 року та сплинула 28.04.2018 року. Натомість до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся лише через місяць після закінчення терміну, наданого позивачу для звернення з відповідним позовом до суду за захистом своїх інтересів та порушених прав, просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову, вважаючи, що позовна заява подана до суду із порушенням строку позовної давності , встановленого ст.257 ЦК України. Суд, вислухавши відповідачку, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам в їх сукупності, встановив , що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного: Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом, на підставі наданих позивачем доказів, встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.05.2009 року відповідач [PERSON], отримала кредит у розмірі 3000 гривен у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит, у розмірі, встановленому договором. Відповідач в свою чергу порушує зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 13 травня 2018 року утворилася заборгованість в розмірі - 2301 гривня 71 копійка - заборгованість за кредитом; - 30515гривен 60 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 300 гривен 00 копійок - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500гривен 00 копійок - штраф (фіксована частина) - 1655гривен 12 копійок - штраф(процентна складова) Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картки, їх вид і строк дії визначений в заяві та в пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк уклали договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «Відмітки Банку» заява. З наданої Заяви вбачається, що датою відкриття рахунку є 08.05.2009 року і відповідно є датою укладення сторонами кредитного договору № б/н. Пунктом 1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. З матеріалів справи вбачається, що сторони про припинення дії договору протягом 12 місяців після його підписання та наступні 12 місяців не заявили, отже дія договору закінчилася 08.05.2010 року. З заяви також вбачається, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору складає 22.80 % в місяць з розрахунку 360 днів в році . Згідно Правил користування платіжною карткою по закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше не надійшла письмова заява держателя про закриття карткового рахунку, а також при умові наявності коштів на рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картковому рахунку (в останній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. У матеріалах справи відсутні докази того , що відповідачеві картка з новим строком дії видавалась, отже строк дії її картки, після закінчення 08.05.2010 року, не продовжувався. Відповідно до ст. 256 ЦК України, особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, відповідачем по справі у відгуку на позовну заяву наданому на адресу суду зазначено про застосування до нього строку позовної давності. Статтею 258 ЦК передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Згідно із ч.1 ст.259 ЦК позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За ст.207 ЦК, правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Але сторонами по справі він не укладався. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так , за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (частина перша ст.261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261ЦК України) Оскільки договором встановлюється окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу. Отже , оскільки за умовами договору відповідач мала виконувати зобов'язання, чергового платежу впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому автоматичне неодноразове продовження дії картки не має значення для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування, як на це посилається позивач. Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та відповідають висновкам Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі №6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі №6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154 цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272 цс16, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104 цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі №6-2462цс16. Отже, суд прийшов до висновку, що існують всі підстави для відмови у задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності згідно з вимогами ст. 267 ЦК України. Оскільки суд відмовляє в задоволені позову, всі судові витрати покладаються на позивача у відповідності до ст.141 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: dismissed