Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова Компанія «Центр Фінансових Рішень» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 407\~710 грн. 17 коп. і судові витрати, посилаючись на те, що 19.04.2019 року між позивачем і відповідачем (позичальник) було укладено кредитний договір № 2323795846 шляхом підписання заяви на отримання кредиту і паспорту кредиту з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (далі кредитний договір). Відповідно до кредитного договору № 2323795846 від 19.04.2019 року, позичальнику надано банком грошові кошти на будь-які законні цілі на таких умовах: сума наданого кредитного ліміту 236\~600 грн. 00 коп.; щомісячна процентна ставка за встановленим кредитним лімітом 3,45 % від суми кредиту, строк користування 36 місяців. Кошти відповідачем було отримано у передбачений кредитним договором спосіб. Разом з тим, у зв`язку із неналежним виконанням умов вказаного кредитного договору, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка станом на 30.11.2020 року становить 407\~710 грн. 17 коп., яка складається із суми простроченої заборгованості 295\~973 грн. 50 коп. (у тому числі прострочена заборгованість за тілом кредиту 118\~292 грн. 57 коп., прострочена заборгованість за річними процентами 32 грн. 40 коп., прострочена заборгованість за щомісячними процентами 141\~122 грн. 18 коп., прострочена заборгованість за штрафом/пенею 36\~526 грн. 35 коп.) і заборгованості за тілом кредиту 111\~736 грн. 67 коп., яку позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надавав. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 19.04.2019 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Центр Фінансових Рішень» (кредитодавець) і [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит, шляхом підписання заяви на отримання кредиту № 2323795846, паспорту кредиту з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с. 11-12, 8-10, 14-22). У заяві зазначено, що [PERSON] підписанням заяви акцептував публічну пропозицію ТОВ «Фінансова Компанія «Центр Фінансових Рішень», яка розміщена на веб-сайті банку, на укладання кредитного договору, і беззастережно приєднався до умов договору. Відповідно до п. 3 заяви № 2323795846 від 19.04.2021 року кредитодавець за дорученням позичальника здійснив наступні перерахування: переказ у розмірі 200\~000 грн. 00 коп., 600 грн. страховий платіж, 36\~000 грн. 00 коп. оплати страхового платежу за договором страхування, що підтверджується платіжними дорученнями про перерахування коштів і витягом з реєстру оплачених страховок (а.с. 33, 34, 35). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 30.11.2020 року становить 407\~710 грн. 17 коп., яка складається із суми простроченої заборгованості 295\~973 грн. 50 коп. (у тому числі прострочена заборгованість за тілом кредиту 118\~292 грн. 57 коп., прострочена заборгованість за річними процентами 32 грн. 40 коп., прострочена заборгованість за щомісячними процентами 141\~122 грн. 18 коп., прострочена заборгованість за штрафом/пенею 36\~526 грн. 35 коп.) і заборгованості за тілом кредиту 111\~736 грн. 67 коп. (а.с. 31-32). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «Фінансова Компанія «Центр Фінансових Рішень»). Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються кредитодавцем, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим кредитодавець має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Суд враховує, що відповідач укладення кредитного договору не оспорював, а з розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що він впродовж певного строку частково сплачував заборгованість за користування кредитними коштами, тобто виконував свої зобов`язання за договором. Крім того, позичальник у письмовому вигляді підтвердив, що між ним і кредитором виникли відповідні договірні правовідносини з приводу отримання банківських послуг по кредитуванню із нарахуванням щомісячних процентів у розмірі 3,45 %, що підтверджується підписаними ним документами, зокрема паспортом кредиту (а.с. 8). Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд встановив, що ТОВ «Фінансова Компанія «Центр Фінансових Рішень» надало [PERSON] кредит за умовами кредитного договору № 2323795846 від 19.04.2019 року, укладеного шляхом підписання заяви про приєднання до публічної пропозиції ТОВ «Фінансова Компанія «Центр Фінансових Рішень» на укладення кредитного договору. Позичальник не оспорював факт отримання кредитних коштів та частково виконував умови кредитного договору. З урахуванням наданих позивачем доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором по тілу кредиту, нарахованим процентам і пені. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За вимогами п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому склад та розміри витрат, пов`язаних із оплатою правничої допомоги, беззаперечно входять до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, а тому суд вважає, що підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат з надання правничої допомоги немає.

Outcome: partial