Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

Позивач у серпні 2013 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві позивач посилався на те, що 14.06.2001 року між ним та ТзОВ «Глорія» було укладено кредитний договір № 2062/50, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 125000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 17,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 14.06.2002 року. Зобовязання за вказаним кредитним договором були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року та договору поруки з відповідачем [PERSON] від 14.06.2001 року. ТзОВ «Глорія» зобовязання за кредитним договором належним чином не виконало, у звязку з чим виникла заборгованість з період з 22.05.2013 року у розмірі 115073,42 доларів США, яка складається з: 5683,56 доларів США заборгованості за кредитом, 37439,51 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 71950,35 доларів США. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором. Просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2062/50 від 14.06.2001 року у розмірі 113821,86 доларів США, витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн., судові витрати, стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 10\~000 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.09.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені частково. Ухвалою суду від 21.08.2015 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.09.2013 року було скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача ПАТ «Акцент-Банк» у судове засідання не зявився. Причину неявки суду не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.06.2001 року між ним та ТзОВ «Глорія» було укладено кредитний договір № 2062/50, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 125000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 17,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 14.06.2002 року. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб. 14.06.2001 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого останній зобовязувався перед банком за виконання зобовязань боржника за кредитним договором № 2062/50від 14.06.2001 року. 20.10.2010 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 2062/50від 14.06.2001 року. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. ТзОВ «Глорія» зобовязання за кредитним договором належним чином не виконало, у звязку з чим виникла заборгованість з період з 22.05.2013 року у розмірі 115073,42 доларів США, яка складається з: 5683,56 доларів США заборгованості за кредитом, 37439,51 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 71950,35 доларів США. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 609 ЦК країни зобовязання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема, за зобовязаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 15.09.2009 року у справі про банкрутство було затверджено ліквідаційний баланс ТзОВ «Глорія» та визнано погашеними всі заявлені та не заявлені вимоги кредиторів до банкрута. [PERSON] з Єдиного державного реєстру від 28.09.2009 року до Державного реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи ТзОВ «Глорія», запис № 1121170009001090. Таким чином, грошове зобовязання ТзОВ «Глорія» перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № 2062/50 від 14.06.2001 року було припинено 28.09.2009 року у звязку із ліквідацією цієї юридичної особи та виключення її з Єдиного державного реєстру. Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що порука припиняється в разі припинення основного зобовязання, отже, припинення юридичної особи у звязку із визнання її банкрутом є підставою припинення поруки, тому що зобовязання за кредитним договором припинилося. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 07.11.2012 року у справі № 6-129цс12. Таким чином, зобовязання поручителя [PERSON] до договором поруки від 14.06.2001 року припинено 28.09.2009 року у звязку із припиненням грошового зобовязання ТзОВ «Глорія» за кредитним договором № 2062/50 від 14.06.2001 року. Щодо зобовязань поручителя ПАТ «Акцент-Банк», суд вважає що вони не є дійсними, оскільки договір поруки № 167 від 20.10.2010 року було укладено після припинення грошового зобовязання ТзОВ «Глорія» за кредитним договором № 2062/50 від 14.06.2001 року. Враховуючи те, що заявлені позивачем вимоги не знайшли свого підтвердження, суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» такими, що не підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати з відповідачів не стягуються.

Outcome: dismissed