Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві позивач вказав, що [PERSON], відповідно до укладеного договору б/н від 25.07.2012 року, отримав кредит у розмірі 300,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач також зазначив, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання по договору належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 04.01.2018 р. має заборгованість перед банком в сумі - 12 810 грн. 77 коп., а саме: 1 314 грн. 79 коп. - заборгованість за кредитом, 969 грн. 54 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 9 440,21 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 гривень (фіксована частина) та 586 грн. 23 коп. - штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 12 810 грн. 77 коп. та 1 762,00 гривень судового збору. За ухвалою від 22.03.2018 року судом було прийняте рішення розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та надано строк на надання письмових заяв сторонам. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідач був повідомлений про розгляд справи, у встановлений строк до суду відзив на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, а тому враховуючи ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON], відповідно до укладеного договору б/н від 25.07.2012 року, отримав кредит у розмірі 300,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого ліміту. В свою чергу, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо виконання умов договору належним чином не виконав, внаслідок чого, відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 04.01.2018 р. має заборгованість перед банком в сумі - 12 810 грн. 77 коп., а саме: 1 314 грн. 79 коп. - заборгованість за кредитом, 969 грн. 54 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 9 440,21 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 гривень (фіксована частина) та 586 грн. 23 коп. - штраф (процентна складова). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Одночасно, згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 611 ЦК України, правовими наслідками порушення зобов'язань передбачених договором, зокрема є сплата неустойки. Як зазначено у правовій позиції, яка була викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15 цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Сторонами у п. 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг» визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь - якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми позову. Тобто сторонами у договорі штрафні санкції передбачені також за порушення позичальником строків платежів, що відповідно до вищезазначеної правової позиції Верховного Суду України та наведених вимог закону є неприпустимим, оскільки є подвійною відповідальністю за одне і те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором. З урахуванням викладеного, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 500,00 гривень штрафу (фіксована частина) та 586 грн. 23 коп. - штрафу (процентна складова), є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд прийшов до висновку, що вказана заборгованість за пенею підлягає стягненню частково. Так, відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. № 1023-XII умови угоди є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором (п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону). Договір кредитування фізичних осіб є за своїм характером споживчим, що підтверджується і тлумаченням Верховного Суду України, наведеному в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів». Пеня у даному зобов'язанні нарахована таким чином, що сума пені перевищує суму боргу за кредитом, що є очевидним порушенням принципу добросовісності. Більше того, нарахування пені по цьому договору за період понад три роки, що є, на думку суду, необґрунтовано суворою цивільною санкцією. Тому суд, користуючись правом, наданим йому відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшує розмір пені та штрафу, що підлягає стягненню, до 1 314,79 грн., прирівнявши її до суми заборгованості за кредитом. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач, внаслідок невиконання зобов'язань по умовах кредитного договору, має заборгованість перед банком в сумі - 3 599 грн. 12 коп., а тому позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності із статтею 141 ЦПК України витрати із сплати судового збору в сумі 1 762,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial