Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивач, ТОВ «Теро ЛТД», в січні 2018 року звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , в якому, з урахуванням уточнення від 28 лютого 2018 року, прохає суд стягнути з неї заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 14758 гривень 93 копійки, інфляційні втрати у розмірі 2197 гривень та 3% річних у розмірі 523 гривні 94 копійки на розрахунковий рахунок № [NUMBER] у філії Дніпропетровське ОУ АТ «Ощадбанк», код банку: МФО 305482, код ЄДРПОУ: 20297290, ІПН 202972904177 (а.с. 30-32). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачем надано відповідачці послуги з централізованого опалення у квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира є власністю відповідачки. Між позивачем та відповідачкою встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, оскільки позивач надавав такі послуги, а відповідачка ними користувалася та продовжує користуватися, від послуг не відмовляється, однак за їх отримання не оплачує, у зв`язку з чим за нею утворилася заборгованість, яка, станом на 01 січня 2018 року, становить 14758 гривень 93 копійки. Загальна сума, яка підлягає стягненню, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, складає 17479 гривень 87 копійок. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2018 року справу передано за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 46). Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2018 року у справі відкрито провадження, підготовче судове засідання призначено на 06 листопада 2018 року (а.с. 53). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити. Пояснення надав аналогічні тексту позову. Відповідач, в силу вимог ст. 128 ЦПК України, вважається такою, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, але у судове засідання не з`явилась, письмових заяв та клопотань суду не надала (а.с. 89-90, 96-97). Представник позивача не заперечував про розгляду справи за відсутності відповідачки у заочному порядку. З цих підстав суд, спираючись на норми ст. 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач надає відповідачці послуги з централізованого опалення у квартиру [ADDRESS] (а.с. 71-72), власником якої є відповідачка. Позивач, для здійснення оплати за послуги з теплопостачання, відкрив на ім`я відповідачки особовий рахунок № [NUMBER] , за яким здійснюється нарахування за надані послуги у період з січня 2015 року по грудень 2017 року включно (а.с. 73-88). Між позивачем та відповідачкою встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання їй послуг в сфері теплопостачання, оскільки позивач надавав їй такі послуги, а відповідачка ними користувалася та продовжує користуватися, від послуг не відмовляється, однак ці послуги не оплачує, у зв`язку з чим за нею утворилася заборгованість, яка станом на 01 січня 2018 року становить 14758 гривень 93 копійки (а.с. 34-35). Інфляційні втрати складають 2197 гривень (а.с. 36-37), 3% річних від простроченої суми заборгованості - 523 гривні 94 копійки. Судові витрати складають 1762 гривні (а.с. 25). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску.Нормою ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 18 березня 2019 року, що ухвалена у справі № 210/5796/16-ц, Верховний Суд дійшов висновку про те, що, хоча відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», такі послуги надаються виключно на договірних засадах, стаття 20 цього ж закону передбачає те, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем, на основі типового договору. Тому, у випадку фактичного користування житлово-комунальними послугами, відсутність укладеного договору не звільняє споживача від обов`язку оплачувати такі послуги за тарифами для населення, що встановлені виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування. Водночас споживач, для звільнення від оплати за житлово-комунальні послуги, повинен не лише не мати відповідного договору та фактично ними не користуватися, але й відмовитися в установленому порядку від їх отримання. Враховуючи те, що відповідачка, як споживачка теплової енергії, фактично отримувала послуги з централізованого теплопостачання, право позивача на отримання грошових коштів за спожиту відповідачкою теплову енергію з її боку порушено, а тому підлягає судовому захисту. Захистити порушене право суд вважає за можливе шляхом, запропонованим позивачем, - стягненням грошових коштів за фактично надані послуги з теплопостачання. Враховуючи, що порушене право позивача є грошовим зобов`язанням, яке порушила відповідачка, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідачки інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми заборгованості. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved