Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Позивач у жовтні 2013 року звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № PLRMAD0000144578 від 26 вересня 2008 року [PERSON] отримала кредит у сумі 9740,35 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 вересня 2013 року. Відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користуванням кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, в зв`язку з чим станом на 28 серпня 2013 року виникла заборгованість за сумою кредиту у розмірі 27945,18 дол. США, яка складається з: заборгованість за кредитом - 7460,33 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 1,78 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи: 31,29 дол. США штраф фіксована частина; 1329,23 дол. США - процентна складова. Вимоги до відповідача [PERSON] , що випливають зі вказаного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки. Просив суд стягнути: з [PERSON] , заборгованість за кредитним договором № PLRMAD0000144578 від 26.09.2008 року у розмірі 26693,62 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до повідомлення НБУ від 28.08.2013 року складає 213282,01 грн.; солідарно з [PERSON] , ПАТ «Акцент Банк» 10 000,00 грн.; з [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 3200,00 грн.; з [PERSON] судовий збір. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2013 року головуючим суддею Шкляруком Д.С. позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено в повному обсязі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2015 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2013 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. У зв`язку із закінченням повноважень судді Шклярука Д.С., справа була після повторного автоматичного розподілу від 15 березня 2017 року передана для розгляду по суті судді Волошину Є.В., ухвалою якого від 15 березня 2017 року вказану справу прийнято до провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року провадження в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості закрито. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2017 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги було залучено третю особу [PERSON] . Справа перебувала у провадженні судді Волошина Є.В. призначеного на посаду судді строком на п`ять років, відповідно до Указу Президента України від 18 жовтня 2013 року № 571/2013 «Про призначення судді» та у якого, станом на 19 жовтня 2018 року закінчилися повноваження судді. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 року справа розподілена судді Слюсар Л.П. та ухвалою якої від 26 жовтня 2018 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2019 року закрито підготовче судове засідання. При новому розгляді справи представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримував з наведених в позові відстав та просив суд позов задовольнити. У судове засідання, яке мало місце 26 грудня 2019 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог та їх безпідставність. Підтримав доводи, наведенні у додаткових поясненнях. Зауважив, що у матеріалах справи наявні докази, що з моменту передання 27 лютого 2009 року [PERSON] заставного майна позивачу, складання нотаріально посвідченої довіреності на реалізацію автомобіля, та зважаючи на відсутність доказів його подальшої реалізації Банком, слід вважати доведеним факт звернення стягнення ПАТ «КБ «Приватбанк» на заставний автомобіль SMA МАРLЕ С52 шляхом набуття на нього права власності, і як наслідок - припинення будь-яких зобов`язань [PERSON] перед позивачем за кредитно-заставним договором № PLRMAD0000144578 від 26 вересня 2008 року. Також звернув увагу суду на те, що з метою встановлення правильності наданого Банком, розрахунку заборгованості [PERSON] за Кредитно-заставним договором № PLRMAD0000144578 від 26 вересня 2008 року було проведено ряд експертних досліджень. Так, Харківським науково дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса за матеріалами цивільної справи № 202/34097/13-ц, 30.03.2016 року складено Висновок судової економічної експертизи № 2590, яким встановлено, що сума погашеної заборгованості за Кредитно-заставним договором № PLRMAD0000144578 від 26 вересня 2008 року за період з 27.02.2009 року до 03.04.2015 року складає 7675,19 Доларів США. Визначити, яка саме сума коштів була зарахована на погашення заборгованості за кредитним договором від реалізації автомобіля SMA МАРLЕ С52, д.н.з. [NUMBER] в обсязі наданих на дослідження матеріалів не надається за можливе. Зауважив, що фактично сума боргу, нарахована позивачем, погашена шляхом відчуження транспортного засобу. У випадку, якщо суд прийде до висновку про обґрунтованість нарахованої позивачем заборгованості, просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Третя особа в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», а його правонаступником, у свою чергу, АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір№ PLRMAD0000144578 від 26.09.2008 року, згідно з яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 9740,35 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.09.2013 року. Відповідно до п. 17.1.3 частина кредиту в розмірів 8934,20 дол. США надається з метою придбання позичальником автомобіля; частина кредиту в розмірі 491,39 дол. США надається з метою сплати перших страхових платежів за Договором Страхування за перший рік дії кредиту; частина кредиту в розмірі 6,81 дол. США надається з метою сплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі; частина кредиту в розмірі 268,03 дол. США надається з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі Кредиту; частина кредиту в розмірі 39,82 дол. США надається з метою оплати вартості поліса Обов`язкового страхування Цивільно-правової відповідальності, що оплачується в момент видачі кредиту. Відповідно до п. 2.1. кредитно-заставного договору № PLRMAD0000144578 від 26.09.2008 року, Банк зобов`язується надати Позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених у цьому Договорі, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит і сплатити проценти за користування Кредитом, а також інші платежі відповідно до умов Договору. Відповідно до п. 2.1. Договору, для забезпечення повного і своєчасного виконання Позичальником зобов`язань за Договором, Позичальник надає Банку Предмет Застави в заставу. Відповідно до п.17.9 предмет застави автомобіль SMA 7151, 2007 року випуску д.н.з. [NUMBER] Згідно з п.3.1.3 Договору позичальник надає Банку належним чином оформлені Договори страхування, а також документи, які підтверджують оплату перших страхових платежів (у випадку, якщо Позичальник самостійно здійснює оплату перших страхових платежів). Зазначені договори повинні бути письмово погоджені з Банком. Зокрема Банк погоджує вибір Страхувальника, перелік страхових ризиків, які підлягають страхуванню. Письмовим погодженням Банку вважається віза уповноваженого представника Банку на договорах страхування, підписаних Страхувальником. Відповідно до п. 6.2.12 не пізніше дати закінчення дії Договорів Страхування продовжити строк їхньої дії або укласти нові Договори Страхування на користь Банку в страховій компанії, узгодженій з Банком. 16 вересня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № PLRMAD0000144578 від 26 вересня 2008 року, якою сторони узгодили суму заборгованості, що виникла в період з дати надання Позичальнику кредиту до 13 вересня 2011 року та зменшено на 7 239,98 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 2891,63 доларів США, комісія у розмірі 711,85 доларів США, пеня у розмірі 3636,45 доларів США. Узгоджено дату остаточного погашення заборгованості за договором 30 вересня 2018 року. 05 листопада 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № PLRMAD0000144578 від 26 вересня 2008 року, якою сторони узгодили суму заборгованості, що виникла в період з дати надання Позичальнику кредиту до дати підписання цієї Додаткової угоди зменшити на 1326,15 дол. США, а саме відсотки у розмірі 1,86 дол. США, комісія у розмірі 0,00 дол. США, пеня у розмірі 1324,29 дол. США. Відповідно до п.1.3 Додаткової угоди №1 Графік погашення кредиту викладеного в новій редакції, який є невід`ємною частиною цієї Додаткової Угоди. Згідно з п.1.4 позичальник за користування кредитом сплачує відсотки в розмірі 0,12% річних. Відповідно до Додаткової Угоди №1 від 05 листопада 2012 року та Графіку погашення кредиту строк погашення кредиту 30.10.2017 року. 14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Аналізуючи спірні правовідносини, суд доходить наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Обов`язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вказує у своїй позовній заяві позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору № PLRMAD0000144578 від 26.09.2008 року, заборгованість станом на 28.03.2013 року склала 27945,18 дол. США, де 7460,33 дол. США - заборгованість за кредитом; 1,78 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 19122,55 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи: 31,29 - штраф ( фіксована частина); 1329,23 дол. - штраф США (процентна складова). В судовому засіданні встановлено, що 27 лютого 2009 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] в порядку п.п. 13.2., 13.3.2 Кредитно-заставного договору № PLRMAD0000144578 від 26 вересня 2008 року був укладений акт приймання-передачі предмета застави, а саме автомобіля SMA МАРLЕ С52, д.н.з. [NUMBER] , складено нотаріально посвідчену довіреність на реалізацію автомобіля, а також відбулася передача авто, ключів та документів на нього уповноваженому представнику ПАТ «КБ «ПриватБанк» (а.с.85, т.1). Таким чином з 27 лютого 2009 року позивач фактично звернув стягнення на заставний автомобіль для задоволення і погашення забезпечених вимог (п. 13.2. кредитно-заставного договору). Відповідно до п. 13.3.1 Кредитно-заставного договору № PLRMAD0000144578 від 26 вересня 2008 року, зобов`язання Позичальника вважається виконаним в момент підписання з покупцем Договору купівлі - продажу Предмета застави. Відповідно до листа начальника Управління ДАІ УМВС України в Кіровоградській області № 10/2538 від 24 грудня 2014 року, за даними НАІС ДДАІ МВС України та НБД «Автомобіль» за громадянкою [PERSON] , [INFO] , у період з 25.09.2008 року по 30.07.2009 року був зареєстрований автомобіль марки МАРLЕ С52 SMA 7151, 2007 року випуску, бежевого кольору, № кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 25.09.2008 року, який було знято з обліку для реалізації 30.07.2009 року в Світловодському МРЕВ Кіровоградської області (підстава доручення ВМС № 012850 від 27.02.2009 току, приватний нотаріус Ганночка О.В.) з видачею транзитних номерних знаків [NUMBER] (а.с.75, т.1). 16 травня 2017 року ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська витребувано від Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» належним чином завірений договір купівлі-продажу автомобіля SMA MAPLE C52 державний номерний знак [NUMBER] , який був реалізований Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» на підставі кредитно-заставного договору № PLRMAD0000144578 від 26 вересня 2008 року. Відповідно до довідки-рахунку Серія КІМ №349226 від 17 листопада 2010 року виданої Кременчуцькою філією ТОВ «Торговий Альянс» та Договору комісії від 17 листопада 2010 року, укладеним між Кременчуцькою філією ТОВ Торговий Альянс (Комісіонер) та [PERSON] , від імені якої на підставі Довіреності, посвідченої Ганночкою О.В., приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу та зареєстрованому в реєстрі за №2136 від 27.02.2009 року, діє [PERSON] (комітент), що були надані позивачем на виконання ухвали суду від 16 травня 2017 року про витребування доказів, легковий седан-В марки МАРLЕ С52, SMA 7151, 2007 року випуску продано [PERSON] ( т.5 а.с.140-142). Відповідно до квитанції №34 від 17.11.2010 року [PERSON] внесено на рахунок за придбаний автомобіль 27395 грн. ( т.5 а.с.138). На виконання ухвали суду від 03 квітня 2015 року про забезпечення доказів, управлінням ДАІ УМВС України в Кіровоградській області надано лист № 10/667 від 10 квітня 2015 року, згідно якого станом на 10 квітня 2015 року автомобіль марки МАРLЕ С52, SMA 7151, 2007 року випуску з 23 листопада 2010 року значиться на обліку в Кременчуцькому МРЕВ Полтавської області за громадянином [PERSON] , [INFO] (а.с.83, т.1). Таким чином, з урахуванням викладеного, з огляду на наявні у матеріалах справи докази, з моменту передання 27 лютого 2009 року [PERSON] заставного майна позивачу, складання нотаріально посвідченої довіреності на реалізацію автомобіля, та в подальшому його реалізації Банком шляхом продажу третій особі, слід вважати доведеним факт звернення стягнення ПАТ «КБ «Приватбанк» на заставний автомобіль SMA МАРLЕ С52. З метою встановлення правильності наданого Банком, розрахунку заборгованості [PERSON] за Кредитно-заставним договором № PLRMAD0000144578 від 26 вересня 2008 року та запереченням відповідача про наявність заборгованості за кредитним договором за клопотанням представника відповідача судом було призначено судово-економічну експертизу. Так, 31 липня 2015 року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі за клопотанням представника відповідача [PERSON] призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження у справі було зупинено. 31 серпня 2015 року у зв`язку із неможливістю проведення призначеної експертизи через надмірну завантаженість та поверненням матеріалів цивільної справи для перенаправлення їх до експертної установи за зоною обслуговування, провадження у справі було відновлено. 15 жовтня 2015 року ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська у справі за клопотанням представника відповідача [PERSON] призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім.засл.Проф. М.С. Бокаріуса. Провадження у справі було зупинено. Вказана ухвала суду залишилась без виконання у зв`язку із необхідністю надання додаткових матеріалів, на підставі чого провадження у справі відновлено ухвалою суду від 26 січня 2016 року. 23 лютого 2016 року ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська у справі за клопотанням представника відповідача [PERSON] призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім.засл.Проф. М.С. Бокаріуса. Провадження у справі було зупинено. На виконання вказаної ухвали суду Харківським науково дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса за матеріалами цивільної справи № 202/34097/13-ц, 30.03.2016 року складено Висновок судової економічної експертизи № 2590, яким встановлено, що в обсязі наданих на дослідження матеріалів, відповідно до проведених розрахунків, сума заборгованості [PERSON] за кредитно-заставним договором № PLRMAD0000144578 від 26.09.2008 року станом на 03.04.2015 року становить 38483,89 дол. США, у тому числі: заборгованість за кредитом - 7356,91 доларів США; заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 1,78 доларів США; заборгованість з пені - 29282,51 доларів США; штраф (фіксована частина) - 10,63 доларів США; штраф (відсоток від суми) - 1832,06 доларів США ( т. 5, а.с. 53-65). Відповідно до наданих документів загальна сума погашеної заборгованості ( в тому числі списаної) за кредитно-заставним договором №PLRMAD0000144578 від 26 вересня 2008 року за період з 27.02.2009 року по 03.04.2015 року складає 7675,19 дол. США. В обсязі наданих на дослідження матеріалів, визначити, яка сума коштів була зарахована на погашення заборгованості за кредитно-заставним договором №PLRMAD0000144578 від 26.09.2008 року від реалізації автомобіля SMA МАРLЕ С52, д.н.з [NUMBER] , не надається за можливе. 26 травня 2016 року ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська у справі за клопотанням представника відповідача [PERSON] призначено судово-автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на виконання якої вказаною експертною установою складено висновок № 2921-16 від 31 січня 2017 року, згідно якого дійсна ринкова вартість автомобіля SMA МАРLЕ С52, 2007 року випуску, бежевого кольору, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER] , р/н [NUMBER] станом на 05 березня 2009 року складала 44146 гривень 64 копійки ( т.5 а.с.80-91). 14 лютого 2018 року від представника відповідача на адресу суду надійшов висновок судового експерта з економічних питань Ліхтіної Лілії Раісівни № 3 від 02 лютого 2018 року, що діє на підставі свідоцтва № 625 від 31 березня 2002 року (а.с. 177, т.5), згідно якого станом на 28 серпня 2013 року (дату розрахунку заборгованості банком) залишок заборгованості за кредитно-заставним договором №PLRMAD0000144578 від 26 вересня 2008 року становить 2 751,35 доларів США, залишок непогашеної пені 10 176,69 доларів США. Також проведеним експертним дослідженням встановлено, що без нарахування пені борг за тілом кредиту та нарахованими відсотками на дату 28 серпня 2013 року за кредитно-заставним договором №PLRMAD0000144578 від 26 вересня 2008 року сплачений повністю (борг 2160,86 доларів США, сплачено 3653,11 доларів США). Отже в судовому засіданні встановлено, що 27 лютого 2009 року позивач фактично звернув стягнення на заставний автомобіль для задоволення і погашення забезпечених вимог та лише 17 листопада 2010 року заставний автомобіль був реалізований позивачем та відповідно до висновку Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса № 2590 від 30 березня 2016 року в обсязі наданих на дослідження матеріалів, визначити, яка сума коштів була зарахована на погашення заборгованості за кредитно-заставним договором №PLRMAD0000144578 від 26.09.2008 року від реалізації автомобіля SMA МАРLЕ С52, д.н.з [NUMBER] , не надається за можливе, Водночас, згідно з висновком судового експерта з економічних питань Ліхтіної Лілії Раісівни № 3 від 02 лютого 2018 року, станом на 28 серпня 2013 року (дату розрахунку заборгованості банком) залишок заборгованості за кредитно-заставним договором PLRMAD0000144578 від 26 вересня 2008 року становить 2 751,35 доларів США, залишок непогашеної пені 10 176,69 доларів США. Суд приймає до уваги висновок судового експерта з економічних питань Ліхтіної Лілії Раісівни № 3 від 02 лютого 2018 року, оскільки висновок Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса № 2590 від 30 березня 2016 року, не зміг дати вичерпних та конкретних відповідей на поставлені запитання. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню частково в розмірі 2751,35 дол. США та не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 1,78 дол. США. Щодо заявлених позовних вимог позивача про стягнення пені в розмірі 19122,55 дол. США, то представником відповідача подана заява про застосування строків давності, а за умови встановлення судом підстав для стягнення неустойки просили суд зменшити розмір заявленої Банком пені за наявністю у відповідача тяжких життєвих обставин та скрутного матеріального становища, оскільки [PERSON] 12.09.2019 року була перенесена операція на серці, після якої тривалий час відбувався важкий післяопераційний період, що підтверджується випискою із історії хвороби № 2198 від 25.10.2019 року; виписним епікризом з історії хвороби № 5754/19; випискою № 5451 від 30.09.2019 року. Це потребувало значних фінансових витрат на лікування, які необхідно продовжувати нести для відновлення належного стану здоров`я. Наразі стан здоров`я відповідача повністю не відновився, наразі вирішується питання щодо звернення до МСЕК для встановлення відповідної групи інвалідності.Крім того, після розлучення [PERSON] самостійно утримує двох дітей - неповнолітню доньку [PERSON] , а також сина [PERSON] , який є студентом, навчається на денній формі навчання, не працює.Вважає, що вищезазначені обставини наявності у відповідача тяжких життєвих обставин та скрутного матеріального становища є ваговими та такими, що можуть бути підставою (за умови встановлення судом підстав для стягнення неустойки). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою є штраф або пеня, та право на неї виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України вбачається, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Положенням п.1 ч.2 ст.258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до п.14.11 Кредитно-заставного договору № PLRMAD0000144578 від 26 вересня 2008 року сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення Кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 (п`ять) років. Як вбачається із матеріалів справи, розрахунок пені здійснюється з 20.11.2008 року а позовна заява подана до суду 09.10.2013 року в межах строку позовної давності визначеної сторонами по справі, тому суд не вбачає законних підстав для застосування строку позовної давності. У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В свою чергу, АТ КБ «Приватбанк» достовірно знаючи про призначення судової економічної експертизи не надало до матеріалів справи всі наявні у них докази, що в розумінні зазначеної норми закону, суд розцінює як приховування доказів. Таким чином, позивачем суду не надано належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України розрахунку заборгованості, а отже розмір заборгованості за кредитним договором, на стягненні якого наполягає позивач не доведено, крім того, суд звертає увагу на те, що сума утвореної заборгованості створена позивачем штучно, тому суд не вбачає законних підстав для стягнення пені. Позивачем заявлені вимоги про стягнення штрафів 31,29 дол. США (фіксована частина) та 1329,23 дол. США - процентна складова, то при вирішенні питання про стягнення зазначених сум, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до п.14.9 Кредитно-заставного договору № PLRMAD0000144578 від 26 вересня 2008 року, при порушенні Позичальником будь-якого грошового зобов`язання за Договором понад 30 календарних днів, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов`язується сплатити Банку штраф у розмірі 250 (двісті п`ятдесят)гривень плюс 5 % від суми невиконаного зобов`язання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тобто, умовами договору передбачено подвійне стягнення за одне і теж порушення умов договору. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, згідно якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Таким чином, суд вважає за можливе відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у стягненні штрафів з відповідача. Крім того, позивачем заявлено вимогу про відшкодування витрат на юридичну допомогу розмірі 3200 грн. при вирішенні якої суд виходить з наступного. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. Позивач відповідно до ст.ст. 134, 137 ЦПК України просив суд стягнути із відповідача витрати на професійну правничу допомогу, однак дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки такі витрати документально не підтверджені, жодних доказів суду не надано. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № PLRMAD0000144578 від 26.09.2008 року за тілом кредиту в розмірі 2751,35 дол. США (Дві тисячі сімсот п`ятдесят один) долар США 35 центів. Підстав для звільнення [PERSON] від сплати зазначеної суми судом не встановлено. Відповідно до ЗУ «Про судовий збір» та з врахуванням ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати в розмірі 640 грн. 51 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial