Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач у справі, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що починаючи з серпня 1999 року він користується та володіє виробничим приміщенням - Корівником, який розташований на території Кисличуватської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. Дане приміщення позивач отримав в користування від жительки [ADDRESS] [PERSON] за усною домовленістю з нею строком на три місяці. [PERSON] отримала вищезазначений Корівник в якості майнового паю після розпаювання КСП «Победа» Томаківського району Дніпропетровської області, як колишній член підприємства, яке було ліквідоване в 2000 році, у зв'язку з вступом в дію та виконанням Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». [PERSON] щодо повернення їй Корівника до теперішнього часу ніяких вимог позивачу на його адресу не пред'являє, відповідно з 2000 року він заволодів чужим майном. На сьогоднішній день позивач продовжує користуватись приміщенням. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в його володінні, добросовісно та безперервно (більше десяти років) володіє та користується корівником, підтримує його в належному стані, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонти. Володіння позивача Корівником з 2000 року не здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договір оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Ніяких договірних правовідносин з [PERSON] щодо користування Корівником позивач не укладав, що являється обставиною, яка підтверджує факт відсутності у нього підстави для виникнення права власності на Корівник в момент заволодіння ним. Відповідно, при вирішенні спору, пов'язаного із виникненням і припиненням права власності у випадку позивача, то він вважає, що норми статті 344 ЦК України про набувальну давність підлягають застосуванню. Визнання за позивачем права власності на корівник не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб і суспільні інтереси. Зазначені обставини та надані належні письмові докази у всій своїй сукупності підтверджують право позивача на визнання за ним права власності за набувальною давністю на зазначене нерухоме майно, що відповідає засадам справедливості, розумності і добросовісності, а отже і принципу верховенства права. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позов [PERSON]. Допитаний в якості свідка [PERSON], який засвідчив суду, що він був членом комісії під час розпаювання земель КСП «Победа». Свідок підтвердив суду той факт, що відповідач у справі дійсно отримала вищезазначений Корівник в якості майнового паю після розпаювання КСП «Победа», як колишній член підприємства. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивача, який надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності. Позивач позовні вимоги підтримав повністю та просить суд позов задовольнити. Відповідач та третя особа у справі у судове засідання не з'явилися, подавши до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому позивач наполягає на позовних вимогах, а відповідач проти позову не заперечує та повністю згодна з ним. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, свідка, та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з серпня 1999 року дійсно користується та володіє виробничим приміщенням - Корівником, який розташований на території Кисличуватської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. Дане приміщення позивач отримав в користування від жительки [ADDRESS] [PERSON] за усною домовленістю строком на три місяці. Відповідач у справі, [PERSON] отримала даний Корівник в якості майнового паю після розпаювання КСП «Победа» Томаківського району Дніпропетровської області, як колишній член підприємства, яке було ліквідоване в 2000 році, у зв'язку з вступом в дію та виконанням Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Дана обставина знайшла своє підтвердження показами свідка [PERSON] [PERSON] про повернення їй Корівника до теперішнього часу ніяких вимог до позивач не пред'являє, відповідно з 2000 року він заволодів чужим майном. На сьогоднішній день позивач продовжує користуватись даним Корівником. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в його володінні, добросовісно та безперервно (більше десяти років) володіє та користується ним, підтримує його в належному стані, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонти. Із технічного паспорту виготовленого КП «Томаківське БТІ «ДОР» на Корівник вбачається, що позивач, відповідно до експлікації, фактично являється власником Корівника, і станом на 12.12.2014 року, загальна площа Корівника «А» становить 652,0 кв. м. і складається з приміщень: тамбур «1» загальною площею 12,0 кв. м.; корівник «2» загальною площею 320,0 кв. м.; корівник «3» загальною площею 320,0 кв. м. Відповідно до технічного паспорту вбачається, що самочинне будівництво відсутнє, Корівник 1926 року побудови, за часів колишнього СРСР був введений в експлуатацію та використовувався за своїм призначенням для сільськогосподарського виробництва. Володіння позивача Корівником не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. З довідки КП «Томаківське БТІ» ДОР» від 16.01.2015 року за вих. №3 вбачається, що згідно архівних даних Корівник в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно не за ким не зареєстровано. Судом встановлено, що дійсно позивач добросовісно заволодів майном, продовжує відкрито володіти ним більш ніж 10 років, тому, в силу ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність). Згідно із ч.1 ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до пунктів 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності; щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України), норми ст. 344 Цивільного кодексу України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, отже, визнання судом права власності на нерухоме майно може мати місце з 1 січня 2011 року. Частиною 4 статті 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно зі ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Висновки суду знайшли своє підтвердження письмовими доказами, що додані до матеріалів даної справи, а саме: копією довідки КП «Томаківське БТІ» ДОР»; технічного паспорта Корівника; висновком вартості Корівника. На підставі викладеного та

Outcome: approved