Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивач Тернопільське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі Фонд) в особі виконавчої дирекції Фонду в січні 2016 року пред'явив до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення 115850,17 гривень майнової шкоди, завданої неправомірними діями відповідача. Обґрунтовує позов тим, що [PERSON] працював заступником директора виконавчої дирекції Фонду в період з 08 січня 2014 року по 18 грудня 2014 року, та на нього було покладено обовязки щодо координації та організації роботи апарату дирекції по проведенню контрольно-ревізійної роботи та накладення фінансових санкцій. Всупереч вимогам ст. 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та Постанови Кабінету Міністрів України № 408 від 13 серпня 2014 року «Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами», в період запровадження мораторію на перевірки, без дозволу Кабінету Міністрів України, Фондом було проведено планову перевірку у відділі освіти Лановецької районної державної адміністрації, проведення якої [PERSON] не зупинив. За результатами перевірки 26 вересня 2014 року [PERSON] прийнято рішення про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. Зазначеним рішенням до відділу освіти Лановецької районної державної адміністрації застосовано фінансові санкції по коштах Фонду у розмірі 115850,27 гривень. В судовому порядку рішення Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №209 від 26 вересня 2014 року скасовано. Суди першої та апеляційної інстанції встановили, що перевірка Відділу освіти Лановецької районної державної адміністрації була проведена незаконно. За таких обставин, неправомірними діями [PERSON] Фонду була заподіяна шкода в розмірі 115580,27 гривень, що не надійшли до бюджету Фонду за наслідками перевірки відділу освіти Лановецької районної державної адміністрації, а тому на підставі ст. 1166 ЦК України ці кошти підлягають стягненню з відповідача. У судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] позов підтримали з викладених у позовній заяві обставин та просили його задовольнити. Вказували, що якби [PERSON] не провів би всупереч вимогам закону перевірку відділу освіти Лановецької районної державної адміністрації в період дії мораторію, то ця перевірка була би проведена після закінчення його дії. Цією перевіркою були б встановлені ті самі порушення і Фонд би застосував ті ж самі фінансові санкції в розмірі 115580,27 гривень і отримав би ці грошові кошти. На даний час провести перевірку Фонд не може, оскільки відділ освіти Лановецької районної державної адміністрації ліквідовано. А якби [PERSON] не виніс рішення № 209 від 26 вересня 2014 року про застосування фінансових санкцій, Фонд би видав довідку про те, що відділ освіти Лановецької районної державної адміністрації не пройшов перевірку, і його б не ліквідували. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволені. Вказав, що неотримані грошові кошти в розмірі 115580,27 гривень не є прямою шкодою та не випливає з деліктних зобовязань. Правовідносини між підприємством і працівником є трудовими правовідносинами і лише Кодексом законів про працю України, а не Цивільним кодексом, встановлюються підстави повної або часткової матеріальної відповідальності працівника. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Наказом виконавчої дирекції Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №20-к від 01 листопада 2013 року «Про розподіл обовязків між керівництвом виконавчої дирекції облвідідлення Фонду» затверджено розподіл обовязків між директором та заступником директора виконавчої дирекції Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Як слідує з зазначеного розподілу обовязків, до повноважень заступника директора входить накладення фінансових санкцій та адміністративних штрафів у випадках, передбачених законом; координація, організація здійснення заходів по проведенню організаційної, інформаційної, контрольно-ревізійної, видавничої діяльності. 26 вересня 2014 року заступником директора виконавчої дирекції Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності [PERSON] прийнято рішення № 209 про повернення коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, використаних неправомірно (не за цільовим призначенням), та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності за період з 01 липня 2013 року по 30 квітня 2014 року, яким до відділу освіти Лановецької районної державної адміністрації застосовано фінансові санкції по коштах Фонду після 01 січня 2011 року в таких розмірах: 77233,51 гривень неправомірно витрачених коштів та 38616,76 гривень штраф, що разом становить 115850,27 гривень. Зазначене рішення скасоване постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року, яка залишена без змін Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2015 року. Цією ухвалою встановлено, що рішення № 209 від 26 вересня 2014 року виконавчої дирекції Фонду є протиправним, оскільки перевірка проведена без дозволу Кабінету Міністрів України всупереч вимогам ст. 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та Постанови Кабінету Міністрів України № 408 від 13 серпня 2014 року «Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами». Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Передбачені статтею 1166 ЦК України підстави відповідальності особи за завдану майнову шкоду застосовуються в разі наявності між сторонами спору в деліктних зобовязаннях. Разом із тим підстави, умови, порядок, межі й розмір матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну ними підприємству, установі організації встановлені главою ІХ КЗпП України. Як установлено судом, відповідач [PERSON] на час винесення ним рішення № 209 від 26 вересня 2014 року працював на посаді заступника директора виконавчої дирекції Фонду. Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Позивачем не доведено, що відповідач [PERSON] заподіяв виконавчій дирекції Фонду пряму дійсну шкоду розмірі 115580,27 гривень. Такою шкодою позивач вважає неотримання Фондом коштів у зазначеному розмірі, які могли б ним бути отримані, якби [PERSON] не виніс рішення № 209 від 26 вересня 2014 року про застосування фінансових санкцій, якби Фонд видав довідку про те, що відділ освіти Лановецької районної державної адміністрації не пройшов перевірку, якби цей відділ освіти не був би ліквідований і якби було призначено його перевірку після закінчення мораторію на її проведення і цією перевіркою були б встановлені ті самі порушення, за які б Фонд би застосував до відділу освіти ті ж самі фінансові санкції в розмірі 115580,27 гривень. Кошти, які могли би бути отримані за настання певного ряду умов, не можуть вважатися прямою дійсною шкодою, за яку б міг нести відповідальність працівник. Також суду не надано жодних доказів про те, що грошові кошти в розмірі 115580,27 гривень, є неодержаним Фондом прибутком. Твердження про це не може грунтуватися на припущеннях можливості отримання цих коштів за настання вищевказаних умов. Оскільки сторони перебували в трудових відносинах, і, як стверджує позивач, шкода заподіяна Фонду відповідачем при здійсненні [PERSON] повноважень заступника директора виконавчої дирекції Фонду, на правовідносини між сторонами поширюється застосування вимог глави ІХ КЗпП України, а не статті 1166 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу для задоволення позову. За вказаних обставин суд прийшов до переконання про відсутність передбачених законом підстав для стягнення зі [PERSON] в користь позивача грошових коштів у розмірі 115580,27 гривень, а тому позов є безпідставним і до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача в користь відповідача слід стягнути понесені судові витрати. Згідно зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Представником відповідача надано договір про надання правової допомоги № 48 від 16 лютого 2016 року, додаткову угоду до нього, відповідно до якої гонорар адвоката складає 2500 гривень, та квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 16 лютого 2016 року, відповідно до якої [PERSON] сплачено 2500 гривень за договором про надання правової допомоги № 48 від 16 лютого 2016 року. В силу вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» мінімальна заробітна плата в місячному розмірі становить з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень. Відтак, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах за годину роботи адвоката починаючи з 01 січня до 01 травня 2016 року не може перевищувати 551,20 гривень, а з 01 травня 2016 року 580 гривень. З журналів судових засідань установлено, що судові засідання, в яких брав участь адвокат [PERSON], тривали 49 хв. в період з січня до травня 2016 року та 42 хв. після 01 травня 2016 року, зокрема: 03 березня 2016 року 47 хв., 31 березня 2016 року 02 хв., 22 червня 2016 року 02 хв., 06 липня 2016 року 20 хв. Розрахунку витрат на правову допомогу суду не надано, тому при обчисленні розміру цих витрат суд виходить із тривалості судових засідань та граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, встановленого законом (551,2 грн. : 60 хв. х 49 хв. = 450,15 грн.; 580 грн. : 60 хв. х 22 хв. = 212,67 грн.; 450,15 грн. + 212,67 грн. = 763,87 грн.). На підставі викладеного, відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, ст. 130 КЗпП України,

Outcome: approved