Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач, що є правонаступником ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України», звернувся до суду із позовом, який неодноразово уточнював та в останній редакції просить звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 6807С244 від 17.10.2007 року, що належить на праві власності відповідачу, а саме - земельну ділянку площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельну ділянку площею 0,2185 га, за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку; земельну ділянку площею 0,1740 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, що буде встановлена на підставі оцінки незалежним суб'єктом оціночної діяльності в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 6807С104 від 17.10.2007 року в сумі 559130 євро 98 (дев'яносто вісім) євроцентів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії ВАТ «Укрексімбанк» м. Харкові та відповідачем по справі було укладено кредитний договір № 6807С104 від 17.10.2007 року, відповідно до якого Банк надає відповідачу кредит в сумі 450000,00 євро з кінцевою датою погашення 16 жовтня 2014 року з щомісячним нарахуванням та сплатою відсотків у розмірі річної процентної ставки на умовах погашення відповідачем кредитну відповідно до графіку. В забезпечення зобов'язань за кредитним договором, між сторонами цього договору укладено іпотечний договір № 6807Z244 від 17.10.2007 року, предметом якого є вищевказані земельні ділянки. Відповідачем порушено зобов'язання своєчасно здійснювати погашення кредиту, процентів за його користування, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 22.05.2015 року складає 559130,98 євро, з яких 432 663,38 євро - заборгованість за кредитом, 432 663,38 євро - заборгованість за відсотками. У зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором, позивач змушений звернутися до суду із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вищевказаної заборгованості. Представник позивача Шибіка Ю.Г. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та пояснив, що у матеріалах справи наявні всі докази, які дають підставу для задоволення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що кредитний договір є неукладеним. Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши надані сторонами докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Між [PERSON] та ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» було укладено кредитний договір № 6807С104 від 17.10.2007 року. Згідно умов кредитного договору, Банк надає відповідачу кредит в сумі 450000,00 євро з кінцевою датою погашення 16 жовтня 2014 року, за умовами з щомісячним нарахуванням та сплатою відсотків, розмір яких визначається наступним чином: EURIBOR (12m) - 7,44%, але не нижче 12,00 відсотків річних. Кінцевий термін повернення кредиту встановлений 16 жовтня 2014 року. Відповідно до умов кредитного договору, за несвоєчасне повернення заборгованості за кредитом та відсотками за його користування позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] укладено іпотечний договір, № 6807Z244 від 17.10.2007 року, предметом якого є земельні ділянки площею 0,15 га за адресою: [ADDRESS]; площею 0,2185 га, за адресою: [ADDRESS]; площею 0,1740 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що протягом 2007-2008 років відповідачем належним чином здійснювалось погашення заборгованості за Кредитним договором, починаючи з грудня 2008 року відповідач не виконує належним чином умови кредитного зобов'язання, у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість. У зв'язку з неможливістю виконувати свої зобов'язання за кредитним договором через знецінення національної валюти більш ніж на 50 % внаслідок світової економічної кризи, відповідач звернувся до Московського районного суду м. Харкова із позовом про розірвання кредитного договору. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.12.2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01.04.2010 року, кредитний договір від 17.10.2007 року розірваний. Рішенням Верховного суду України від 22.вересня 2010 року рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про розірвання вказаного кредитного договору. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.11.2014 року позовні вимоги відповідача про визнання кредитного договору від 17.10.2007 року були задоволені частково, кредитний договір був визнаний недійсним. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволені позовних вимог відмовлено. Таким чином, станом на час розгляду справи, кредитний договір № 6807С104 від 17 жовтня 2007 року не розірваний та не визнаний недійсним або неукладеним. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до розрахунків, наданих позивачем, заборгованість за кредитним договором станом на 22.05.2015 року становить 559130,98 євро, з яких з яких 432 663,38 євро - заборгованість за кредитом, 432 663,38 євро - заборгованість за відсотками. Відповідно до вимог ст. ст. 575, 589 ЦК України, іпотека є окремим видом застави. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 1.6 Іпотечного договору, у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником положень Кредитного договору та/або невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем положень цього Договору, Іпотекодержатель має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до п. 2.1.12, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо в момент настання терміну виконання Боржником та/або Іпотекодавцем зобов'язання (у тому числі й щодо сплати будь-яких платежів, які повинні здійснюватися відповідно до Кредитного договору), забезпеченого іпотекою за цим договором, воно не буде виконане, та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України, цим Договором та Кредитним договором. Відповідно до п. 5.2 Іпотечного договору, звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що мститься в пункті 5.3 цього Договору, або будь-яким іншим чином відповідно до законодавства України, чинного на дату звернення стягнення, за вибором Іпотекодержателя. Відповідно до п. 5.3 Іпотечного договору, звернення стягнення Іпотекодержателя на Предмет іпотеки, що не є державним майном, та задоволення вимог може здійснюватися у будь-який спосіб, на вибір Іпотекодержателя, у тому числі: а) Іпотекодержатель набуває у власність та реєструє за собою Предмет іпотеки, при цьому повідомляє про цк Іпотекодавця шляхом направлення йому повідомлення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за Іпотекодержателем. б) Іпотекодержатель має право від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених Законом України «Про іпотеку». Згідно з ч. 1 ст. 35 цього Закону у разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Невиконання зазначених вимог є підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таке ж положення міститься у п. 2.2.2 Іпотечного договору. Вказаний пункт договору містить застереження, що надіслання такої вимоги не вимагається, у випадку, коли викликана таким повідомленнями затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмету іпотеки. З матеріалів справи вбачається, що банком вимоги частини 1 статті 35 Закону «Про іпотеку», п. 2.2.2 Іпотечного договору, не виконані, оскільки передбачені цією статтею вимоги іпотекодавцям банком не направлялись. Позивачем також, не було надано суду доказів на підтвердження наявності умов, за якими направлення такої письмової вимоги не вимагається. При таких обставинах, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed