Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що в липні 2016 року Позивач з дружиною підписали інвестиційну угоду на придбання нової житлової квартири за адресою, [ADDRESS] Для виготовлення кухні, дружина Позивача через оголошення в інтернеті, познайомилася з [PERSON], який запропонував виготовити і встановити кухню. 31.10.2016 року між Фізичною особою підприємцем [PERSON] ( Виконавець) та [PERSON] (Замовник) був укладений Договір № МГ-021- 16, згідно якого виконавець прийняв на себе зобов'язання виготовити, доставити і встановити меблі по ескізах, згідно замовлення, а замовник зобов'язується прийняти та повністю сплатити замовлені меблі. Загальна вартість виготовлення комплекту меблів згідно п. 3.1 Договору становить 29000 грн та 1500 доларів США, окремо за фасади. П. 3.2 договору встановлює авансовий платіж за договором в розмірі 20300 гривень та 1500 доларів США. Замовник виконав свій обов'язок щодо сплати авансового платежу. Кошти в розмірі 20300 грн були сплачені на карту Приват Банку відповідача. Авансовий платіж за фасади передавався Відповідачу особисто, в розмірі 1500 доларів США. Відповідно до п. 2.2.1 Договору, Відповідач зобов'язувався виготовити і встановити корпуси меблів не пізніше 15.12.2016 року, а фасади меблів не пізніше 15.01.2017 року. У січні 2017 року, Відповідач, повідомив, що хоча корпуси готові, фасади досі не надійшли, оскільки виникли проблеми у постачальника, які мали бути вирішені впродовж місяця. В подальшому, в зв'язку з неможливістю передачі та встановлення фасадів, сторони підписали Додаткову угоду, предметом якої є повернення грошових коштів за фасади. Згідно зобов'язань закріплених в угоді, до 10 вересня, Відповідач, повинен повернути всю суму сплачену за фасади, 1500 доларів США. Проте, коштів повернуто не було. Позивач направляв вимогу про сплату боргу від 16.10.2018 року на адресу Відповідача. Відповідач виконувати умови додаткової угоди відмовляється, посилаючись на особисті обставини. Відповідно до офіційного курсу НБУ, станом на 05.11.2018 року, курс долара США до гривні становить 28 гривень 13 копійок за один долар. Отже, 1500*28.13= 42195 гривень, що становить суму основного боргу в гривнях. Додатковою угодою, передбачена, пеня в розмірі 5% від належної до сплати суми за повний календарний місяць затримки. Сума пені, яку повинен сплатити Відповідач становить 29 270 гривень 61 копійок. Крім основного боргу та пені, Позивач, просить суд стягнути судові витрати, зокрема витрати на правову допомогу в розмірі 3300 гривень та вартість відправлення поштової кореспонденції 36 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що в липні 2016 року Позивач з дружиною підписали інвестиційну угоду на придбання нової житлової квартири за адресою, [ADDRESS] Для виготовлення кухні, дружина Позивача через оголошення в інтернеті, познайомилася з відповідачем, який запропонував виготовити і встановити кухню. 31.10.2016 року між Фізичною особою підприємцем [PERSON] ( Виконавець) та [PERSON] (Замовник) був укладений Договір № МГ-021- 16, згідно якого виконавець прийняв на себе зобов'язання виготовити, доставити і встановити меблі по ескізах, згідно замовлення, а замовник зобов'язується прийняти та повністю сплатити замовлені меблі. Загальна вартість виготовлення комплекту меблів згідно п. 3.1 Договору становить 29000 грн та 1500 доларів США, окремо за фасади. П. 3.2 договору встановлює авансовий платіж за договором в розмірі 20300 гривень та 1500 доларів США. Замовник виконав свій обов'язок щодо сплати авансового платежу. Кошти в розмірі 20300 грн були сплачені на карту Приват Банку відповідача. Авансовий платіж за фасади передавався Відповідачу особисто, в розмірі 1500 доларів США. Відповідно до п. 2.2.1 Договору, Відповідач зобов'язувався виготовити і встановити корпуси меблів не пізніше 15.12.2016 року, а фасади меблів не пізніше 15.01.2017 року. У січні 2017 року, Відповідач, повідомив, що хоча корпуси готові, фасади досі не надійшли, оскільки виникли проблеми у постачальника, які мали бути вирішені впродовж місяця. В подальшому, в зв'язку з неможливістю передачі та встановлення фасадів, сторони підписали Додаткову угоду, предметом якої є повернення грошових коштів за фасади. Згідно зобов'язань закріплених в угоді, до 10 вересня, Відповідач, повинен повернути всю суму сплачену за фасади, 1500 доларів США. Проте, коштів повернуто не було. Позивач направляв вимогу про сплату боргу від 16.10.2018 року на адресу Відповідача. Відповідач виконувати умови додаткової угоди відмовляється, посилаючись на особисті обставини. Відповідно до офіційного курсу НБУ, станом на 05.11.2018 року, курс долара США до гривні становить 28 гривень 13 копійок за один долар. Отже, 1500х28.13= 42195 гривень, що становить суму основного боргу в гривнях. Додатковою угодою, передбачена, пеня в розмірі 5% від належної до сплати суми за повний календарний місяць затримки. Сума пені, яку повинен сплатити Відповідач становить 29 270 гривень 61 копійок. Крім основного боргу та пені, Позивач, просить суд стягнути судові витрати, зокрема витрати на правову допомогу в розмірі 3300 гривень та вартість відправлення поштової кореспонденції 36 гривень. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, регулює Закон України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. Згідно з приписами ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина 1). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина 3). Згідно абзацу першого частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Частиною 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення неустойки, посилається на умови додаткової угоди. Суд вважає, що вони не суперечать вимогам закону, а тому і в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved