Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

Позивач у червні 2018 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що 08.07.2005 року сторони зареєстрували шлюб від якого 22.12.2005 року народилася донька [PERSON]. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області, яке набрало законної сили 19.11.2012 року шлюб було розірвано. Рішенням Тростянецького районного суду у справі №1818/2362/2012 з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки, у розмірі 1/3 частини його щомісячного доходу, але не менше 30% прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Вказане рішення набрало законної сили 19.11.2012 року. На той час позовні вимоги позивач визнав. Аліменти сплачує в повному обсязі. Має постійну роботу, працює на посаді майстра відокремленого підрозділу Сумське територіальне управління філії «БМЕС» ПАТ «Укрзалізниця». В 2015 році відповідач повторно уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з «Шевченко» на «Вітенко». Позивач також 25.04.2017 року уклав повторний шлюб з [PERSON]. Позивач має також на утриманні матір [PERSON] непрацездатного віку, яка з липня 2013 року отримує пенсію за віком. Мати має хронічні захворювання та позивач її допомагає матеріально, оскільки пенсії на лікування не вистачає. З донькою позивач постійно спілкується, цікавиться її справами, приймає активну участь у її вихованні та розвитку, забезпечує її кишеньковими коштами, на вихідних та канікулах проживає в його родині. Також, кожного літа їздить відпочивати з донькою до річки Ворскла, постійно подорожує, в 2017 році були в місті Харкові в аквапарку, бувають у місті Суми, гуляють парками, бувають на атракціонах та в кафе, також на свята дарує подарунки всі витрати позивач бере на себе. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд:1)\~припинити стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], яке проводиться на підставі виконавчого листа виданого Тростянецьким районним судом Сумської області на підставі рішення від 08.11.2012 справа № 1818/2362/2012, 2/1818/487/2012; 2) змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], до розміру 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дочкою повноліття. Ухвалою суду від 12.06.2018 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у клопотанні. Під час судового розгляду [PERSON] пояснював, що має постійну заробітну плату, але після утримання аліментів у сумі близько 2500 грн., йому залишається близько 4600 грн. на місяць. При цьому крім аліментів донька звертається до нього за коштами і він їй не відмовляє. Інших дітей позивач не має, наразі грошей не вистачає, оскільки допомагає матері, необхідно оплачувати комунальні витрати. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила, просила відмовити у задоволенні позову. [PERSON] вказала, що уклала повторно шлюб, народила другу дитину і на цей час перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не працює, отримує соціальну допомогу в сумі 860 грн. Донька зростає, збільшуються її потреби і тому менший розмір аліментів не буде достатній для її утримання. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який рішенням Тростянецького районного суду Сумської області 08.11.2012 року було розірвано (а.с.8). Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO] . Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 08.11.2012 року, яке набрало законної сили 19.11.2012 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини його щомісячного доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до повноліття дитини (а.с.7) Відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України та пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, підставою для звернення до суду із позовом про зміну розміру аліментів відповідно до положень статті 192 Сімейного кодексу України є зміна матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення, або поліпшення стану здоров'я когось із них, та в інших випадках. Судом установлено, що позивач працює у ВП «Сумське територіальне управління» філії «БМЕС» з січня 2018 року по червень 2018 року його заробітна плата збільшилась з 8229,92 грн. до 9530 грн. Сума аліментів, що утримувалась з позивача з січня по червень 2018 року коливалась від 2206,15 грн. до 2554,66 грн., після утримання аліментів сума заробітної плати належна до виплати позивачу складала 4461,22 грн. (26767,33 грн.:6 місяців). Позивач визнав, що інших дітей, ніж спільна з відповідачем донька, він не має. Суд не бере до уваги посилання позивача як на підставу позову те, що він утримує матір, оскільки мати позивача [PERSON] має регулярний дохід у виді пенсії розмір, якої станом на квітень 2018 року складав 1616,52 грн. (а.с.16). Згідно з частиною 1 статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Потреба в матеріальній допомозі означає недостатність коштів, необхідних для підтримки нормальної життєздатності особи. З урахуванням наведеної в частині 1 статті 10 СК України вказівки про можливість застосування аналогії закону до сімейних правовідносин, не врегульованих цим Кодексом, при визначенні того, чи потребують батьки матеріальної допомоги, слід виходити з критеріїв, встановлених в частині 4 статті 75 СК України, яка передбачає, що особа потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Отже і для визначення того, чи потребують батьки матеріальної допомоги слід виходити з цих же критеріїв. Отже, оскільки мати позивача отримує пенсію, розмір якої не є нижчим розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, у позивача в силу частини 1 статті 202 СК України не виникає обовязку утримання матері, на відміну від обовязку утримання доньки до досягненню нею повноліття. Доводи позивача в позовній заяві про те, що він крім аліментів надає кишенькові кошти доньці та несе додаткові витрати, має обовязок оплачувати комунальні послуги не є підставами, передбаченими\~статтею 192 СК України\~для зменшення розміру аліментів. Позивачем не надано доказів того, що його матеріальний стан на цей час у порівнянні із розміром його доходу на час ухвалення Тростянецьким районним судом Сумської області на підставі рішення від 08.11.2012 року погіршився, про, що змінився його сімейний стан і зявились нові особи, яких він за законом повинен утримувати, чи погіршився його стан здоровя. Натомість відповідач подала докази того, що її матеріальний стан змінився, оскільки вона не працює і отримує соціальну допомогу по догляду за дитиною у розмірі 860 грн., крім спільної з позивачем доньки, вона також має на утриманні сина [PERSON], [INFO]. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено підстав, передбачених статтею 192 СК України для зменшення розміру аліментів на доньку [PERSON], який виповнилось 12 років. Отже, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд керується положеннями частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, сплачена [PERSON] сума судового збору не підлягає компенсації позивачу (а.с.2). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed