Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позиція сторін у справі У березні 2020 року ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» (далі - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що до статутного фонду ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» передано будівлю гуртожитку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] разом із сім`єю проживає в блоку 21 цього гуртожитку. На переконання позивача, відповідач незаконно займає вказане приміщення, оскільки ордер на вселення відсутній, 18 грудня 2014 року останній припинив трудові відносини з ПАТ «КИЇВЗНДІЕП». Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтвердив право власності на приміщення гуртожитку. Також відповідач зазначив, що продовжує перебувати у трудових відносинах з позивачем. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 квітня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що будинок гуртожитку інституту КИЇВЗНДІЕП літера «А» по [ADDRESS] та земельна ділянка під ним передані до статутного фонду ВАТ «КИЇВЗНДІЕП». 25 січня 2007 року ВАТ «КИЇВЗНДІЕП» видано [PERSON] ордер на право зайняття з сім`єю жилої площі в гуртожитку по [ADDRESS] розміром 32, 5 кв.м. Наказом ВАТ «КИЇВЗНДІЕП» від 15 березня 2010 року № 13к [PERSON] прийнято на посаду тренера тренажерного залу та у подальшому Наказом від 01 лютого 2013 року № 17к переведено на посаду техніка у відділ проектування систем регіонального розвитку. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини другої статті 128 ЖК УРСР жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. У частині першій статті 129 ЖК УРСР встановлено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. За змістом статті 132 ЖК УРСР сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, які були на правових підставах вселені в гуртожиток і фактично проживають у гуртожитку, без попереднього надання їм (їхнім сім`ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті Під час розгляду справи стороною позивача не надано суду доказів звільнення відповідача за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину, а відтак його не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення. При цьому, також суду не надано доказів визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей.

Outcome: dismissed