Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

Позивач, яка також діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи позовну заяву тим, що 28.04.2018 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №890. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. За рік окремого проживання відповідач жодного разу не відвідував сина, грошових коштів на його утримання не надавав. Наразі у Вінницькому міському суді Вінницької області розглядається справа про розірвання шлюбу між сторонами. Оскільки весь тягар утримання дитини лежить на сім`ї [PERSON] , а сама позивач продовжує навчання, тому їй важко самій утримувати сина. При цьому, [PERSON] є здоровим, працевлаштованим, утримання за виконавчими документами з нього не здійснюється, як і витрати на непрацездатних осіб чи оренду житла. З огляду на викладене, [PERSON] звернулася до суду з цим позовом та просила: - стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подання цієї заяви до досягнення дитиною повноліття - до [INFO] ; - стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] , з якою проживає дитина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно, з дня подання цієї заяви до досягнення дитиною трьох років - до [INFO] ; - стягнути з відповідача на її користь судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 2000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, з підстав викладених у позові. Щодо відшкодування судових витрат, зазначив, що докази щодо їх розміру будуть надані пізніше в порядку передбаченому ЦПК України. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що дійсно між сторонами було укладено шлюб, проте в зв`язку із погіршенням сімейних відносин відповідач 14.12.2020 року звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу. На даний час шлюб не розірвано, проте разом сторони не проживають. Нещодавно [PERSON] повідомила відповідачу, що дитина не його, тому він звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства. Вказана обставина і є підставою невизнання позову. З 05.07.2021 року [PERSON] працевлаштувався на роботу до Департаменту капітального будівництва Вінницької міської ради. Тому, у задоволенні позову позивач та його представник просили відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 28.04.2018 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №890 (а.с. 9). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 09.10.2019 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі (а.с. 10). З довідки Вінницько-Хутірського Старостинського округу Вінницької міської територіальної громади № 129 від 26.02.2021 року вбачається, що позивач [PERSON] та її син [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Судом встановлено та не заперечується сторонами, що наразі у Вінницькому міському суді Вінницької області перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами (а.с. 21). Відповідач не надає матеріальну допомогу своєму малолітньому сину та не приймає участь в його утриманні. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно із ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не приймає до уваги підставу відмови у задоволені позову, зазначену відповідачем, як перебування в провадженні суду справи за позовом про оспорювання батьківства, оскільки за змістом ст. 140 СК України стягнення з особи, яка записана батьком, матір`ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про неї як батька, матері дитини з актового запису про її народження. Разом з тим, у разі задоволення позову про оспорювання батьківства, материнства, рішення суду про стягнення аліментів має бути переглянуто за нововиявленими обставинами у відповідності до вимог ЦПК. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що спільна дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, що потребує значних коштів. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог, суд вважає можливим встановити аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим. З приводу вимоги позивача про стягнення витрат на дружину, то слід зазначити наступне. Згідно із ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З аналізу вказаної вище норми закону вбачається, що основною умовою для утримання чоловіком дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Під час визначення розміру аліментів, судом враховано, що дитина, яка наразі не досягла трьох річного віку, проживає з позивачем, а відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Враховуючи вказане вище, суд вважає, що відповідач має можливості утримувати позивача - матір дитини до досягнення дитиною трьох років, оскільки він працевлаштований, має власне житло, інших утриманців немає. Також, слід зазначити, що [PERSON] має право на утримання аліментів з відповідача, оскільки вона проживає з дитиною та здійснює догляд за однорічною дитиною, в зв`язку з чим не має змоги працювати і утримувати себе. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання обґрунтована, тому суд вважає, що аліменти слід стягнути у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви, а саме з 09.03.2021 року, до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Щодо вимоги позивача про стягнення на її користь аліментів в розмірі не менше одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона задоволенню не підлягає, оскільки не передбачена чинним законодавством України. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 1816,00 грн. З приводу заяви представника позивача про відшкодування [PERSON] витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позов них вимог. Витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правничої (правової) допомоги від 25.02.2021 року (а.с. 16), Додатковий договір №1 до Договору від 25.02.2021 року (а.с. 17), ордер (а.с. 22), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 23), квитанцію про оплату послуг адвоката від 25.02.2021 року на суму 2000,00 грн. (а.с. 15). Слід відзначити, що попередній розрахунок суми судових витрат, підписаний позивачем та її адвокатом, містить перелік наданих робіт, витрачений час на них та вартість наданих послуг (а.с. 7). Судом установлено, що дані витрати понесені з розглядом цієї справи, витрати є фактичними, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правничу допомогу), справа має для позивача важливе значення. Тому, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат є обґрунтованим та доведеним, разом з тим враховуючи розмір задоволеного позову, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial