Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 19.03.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № SUH2GK00000031, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії розмірі 50\~353, 00 доларів США на термін до 17.03.2026 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором з [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого він є солідарним боржником у кредитним правовідносинах. Оскільки [PERSON] взяті на себе зобовязання належним чином не виконує, щомісячні платежі у встановлений договором строк не вносить, просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 155\~567, 09 доларів США. що за курсом 15. 77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.01.2015 року складає 2\~453\~293. 00 грн. та судові витрати у сумі 3\~654, 00 грн. В своїй зустрічній позовній заяві [PERSON] просить визнати недійсним п. 4.1 кредитного договору № SUH2GK00000031 укладеного між нею і відповідачем. Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання частково недійсним кредитного договору № SUH2GK00000031 укладеного між нею і відповідачем з тих підстав, що оскільки у п. 4.1. спірного договору встановлено вимогу щодо сплати споживачем пені в розмірі 0,15% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення, то цей розмір перевищує 50% річних, і це є порушенням принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Від представника позивача за первісним позовом надійшла заява про слухання справи у його відсутність та підтримання позовних вимог. Під час присутності в судовому засіданні представник позивача за первісним позовом заявляв про те, що [PERSON] пропущений строк позовної давності за зустрічним позовом. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги, викладені у зустрічній позовній заяві, підтримав та просив їх задовольнити, в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відмовити в повному обсязі у звязку з пропуском строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» необхідно відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності, а зустрічний позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 19.03.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № SUH2GK00000031, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії розмірі 50\~353, 00 доларів США на термін до 17.03.2026 року, (а.с. 13-15). Відповідно до умов зазначеного договору погашення заборгованості по кредиту повинно здійснюватися відповідачем щомісячними платежами. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором з [PERSON] було укладено договір поруки ( а.с.16). 27 травня 2011 року Зарічним районним судом м. Суми було винесено рішення у справі № 2-447/11 яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» було частково задоволено та звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 42,41 кв. м., житловою 27,8 кв. м. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 55802,80 дол. США, з яких: заборгованість по основному боргу в розмірі 41121,15 дол. США; заборгованість по процентам в розмірі 545,38 дол. США; поточна заборгованість по комісії в розмірі 131,78 дол. США; пеня за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 3418,87 дол. США;сума простроченої заборгованості по кредиту\~1160,33 дол. США; сума простроченої заборгованості по комісії 1072,22 дол. США. Вказане рішення набрало законної сили 10.01.2013 року. Зазначені обставини встановлені вивченням матеріалів справи № 1805/10491/2012. Встановлено також, що представник відповідача [PERSON] ознайомився з рішенням суду 10.09.2012 року. Отже, з цього часу, на думку суду, необхідно відраховувати строк позовної давності для звернення до суду із зустрічною позовною заявою, і це строк позивачем [PERSON] не пропущений. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з первісної позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з даним позовом в лютому 2015 року. Однак, своїм позовом в 2010 році він змінив строк виконання судового рішення, а отже повторно до суду ПАТ КБ «Приватбанк» мав можливість звернутись протягом трьох років з дати подання первинного позову. Таким чином, позивач за первісним позовом пропустив строк позовної давності, і такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах від 02.11.2016 року, від 09.11.0216 року. Задовольняючи зустрічний позов, суд виходить з наступного. Згідно п. 4.1 Кредитного договору «При порушенні Позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу». Як вбачається із зазначеного вище пункту кредитного договору [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» обумовили відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, яка перевищує 50% від розміру заборгованості (0,15х365=54,75%). Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-80цс12 від 12 вересня 2012 року у справі за позовом до ТОВ «ФК «Єврокапітал» про визнання частково недійсним кредитного договору та стягнення безпідставно отриманих коштів. Оскільки у п. 4.1. спірного договору встановлено вимогу щодо сплати споживачем пені в розмірі 0,15% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення, що перевищує 50% річних, це є порушенням принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Отже, зустрічний позов [PERSON] необхідно задовольнити та визнати недійсним пункт 4.1 Кредитного договору № SUH2GK00000031від 19.03.2007 року, укладеного між [PERSON] та публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути судові витрати на користь держави з відповідача за зустрічним позовом, оскільки позивач при зверненні до суду на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» був звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved