Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» - звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором поруки у розмірі 1972785 грн. 65 коп., у тому числі: за договором фінансового лізингу № 06/03/08-Л від 10.04.2008 р. у сумі 1508699 грн. 70 коп., за договором фінансового лізингу № 07/03/08-Л від 10.04.2008 р. у сумі 464085 грн. 95 коп., посилаючись на невиконання боржником - третьою особою Приватним підприємством «Кабаре-Лідер» - основного зобов'язання. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, надав зустрічну позовну заяву про визнання договору поруки, укладеного 11 квітня 2008 р. з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента», припиненим з 17 січня 2012 р., посилаючись на відсутність вимог до нього протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Третя особа [PERSON] заявила самостійні вимоги у позовній заяві до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента», [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог, Приватне підприємство «Кабаре-Лідер», про визнання договору поруки недійсним, посилаючись на відсутність її згоди на укладення цього договору. Представник Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» заперечив проти обох позовних заяв, посилаючись на їхню безпідставність. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази і наявні матеріали справи, суд вважає, що є обґрунтованим та підлягає задоволенню лише зустрічний позов [PERSON], у позовній заявіТовариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» та у позовній заяві [PERSON] - третьої особи, що заявила самостійні вимоги, слід відмовити. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» 10.04.2008 р. уклало з Приватним підприємством «Кабаре-Лідер» договори фінансового лізингу за № 06/03/08-Л від 10.04.2008 р. та № 07/03/08-Л від 10.04.2008 р., за якими передало лізингоодержувачеві обладнання у платне строкове володіння. На забезпечення виконання зазначених договорів між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» та [PERSON] 11 квітня 2008 р. був укладений договір поруки. Згідно з п. 3.2. цього договору, дія його припиняється після повного погашення боржником або поручителем усіх сум заборгованості за договорами лізингу. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Через невиконання боржником своїх зобов'язань за договорами лізингу, у Приватного підприємства «Кабаре-Лідер» виникла заборгованість у сумі 1972785 грн. 65 коп., у тому числі: за договором фінансового лізингу № 06/03/08-Л від 10.04.2008 р. у сумі 1508699 грн. 70 коп., за договором фінансового лізингу № 07/03/08-Л від 10.04.2008 р. у сумі 464085 грн. 95 коп. Статтею 65 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Разом з тим, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента», [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог, Приватне підприємство «Кабаре-Лідер», про визнання договору поруки від 11 квітня 2008 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» і [PERSON], недійсним, оскільки 11.04.2008 р. [PERSON] надала письмову, посвідчену нотаріально, згоду своєму - на той час - чоловікові [PERSON] на укладення зазначеного договору поруки. Доводи [PERSON] про порушення її прав та недійсність договору поруки є безпідставними. Відповідач [PERSON], заперечуючи проти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента», посилається на те, що розмір суми заборгованості є штучно завищеним, точна сума мала би бути визначена лише після усіх процедур щодо банкрутства Приватного підприємства «Кабаре-Лідер», яке є стороною договорів лізингу, укладених з позивачем. Суд не вбачає підстав для задоволення позовної заяви ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» про стягнення грошової суми з поручителя. У своєму зустрічному позові [PERSON] просить визнати договір поруки припиненим з 17 січня 2012 р., оскільки пред'явлення вимоги до нього, як поручителя за договором, відбулося лише 23 липня 2013 р. - понад два роки після того, як ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» мало звернутися з такою вимогою. З позовом до поручителя [PERSON] Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» звернулося лише 02.09.2013 р. Час виконання усіх зобов'язань за договорами фінансового лізингу настав 16 липня 2011 р. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Представник позивача ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» не спростував наявність безпідставного пропуску строку звернення до поручителя [PERSON] Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved