Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач Тернопільська районна державна адміністрація звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1 200,00 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що відповідач не проживає разом із сином, не піклується про нього, не підтримує із дитиною жодних відносин, зовсім не цікавиться життям свого сина. З цих підстав, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала та просила суд не позбавляти її батьківських прав відносно свого сина [PERSON] , [INFO] . Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 26 червня 2008 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області. Малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в службі у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації, як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах, батьки якої ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Протягом останнього року [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , не проживали за місцем реєстрації та дитина не відвідувала навчальний заклад. Відповідно до листа Острівської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 01.10.2018 року № 172 класний керівник та соціальний педагог неодноразово відвідували домівку учня [PERSON] , однак жодного разу не застали матір та учня вдома. Згідно з листом від 02.10.2018 року № 386/01-32/6 служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації звернулася до Тернопільського районного відділення поліції ТВП ГУНП в Тернопільській області з повідомленням щодо сприяння у поверненні малолітнього [PERSON] до навчання та притягнення матері до відповідальності з приводу неналежного виконання батьківських обов`язків. Відповідно до рішення Тернопільського районного суду Тернопільської області від 04 грудня 2000 р. № 2-1014-2000 р. [PERSON] , [INFO] позбавлено батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] , 1989 року народження, [PERSON] , 1993 року народження та [PERSON] , 1996 року народження. Згідно з рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 11 липня 2007 року [PERSON] , [INFO] позбавлено батьківських прав щодо її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду від 11 березня 2008 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно їхньої неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до листа Центру соціально-психологічної реабілітації дітей від 03.06.2019 року № 102 [PERSON] , [INFO] , 31 травня 2019 року працівниками поліції доставлений у даний заклад та прийняте рішення щодо зарахування неповнолітнього до центру. Згідно з характеристикою на жительку с. Острів Тернопільського району гр. [PERSON] , [INFO] , за час проживання зарекомендувала себе з незадовільної сторони. На даний час ніде не працює, зловживає спиртними напоями. Позбавлена батьківських прав відносно 5 дітей. Виконавчий комітет Острівської сільської ради Тернопільського району неодноразово попереджав гр. [PERSON] , щодо належного виховання свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також відвідування ним навчального закладу. Відповідно до інформації Острівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 12.06.2019 № 79 та характеристики на даного учня від 12.06.2019 р. №78 [PERSON] , [INFO] протягом 2018- 2019 навчального року не відвідував освітній заклад. Мати не приділяє належної уваги сину, нехтує вихованням, погано впливає на дитину, не створює умов для проживання. В результаті відвідувань сім`ї за адресою [ADDRESS] , з`ясовано, що мати з сином давно не проживають за місцем реєстрації. Будинок в аварійному стані, відсутні шибки на вікнах, в деяких місцях відсутнє покриття даху, в стінах повибивана цегла, газ відключено за несплату, на подвір`ї купи сміття. [PERSON] , [INFO] , не піклується про фізичний та духовний розвиток сина [PERSON] , [INFO] , його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, зловживає алкоголем, веде бродячий спосіб життя, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до висновку Тернопільської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 20 червня 2019 року № 26, Тернопільська районна державна адміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Разом із цим, згідно із п. 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду безспірних доказів, які свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини [PERSON] , [INFO] . Крім цього, позивачем не зазначено, в чому полягає винна поведінка відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов`язками, чи вживались щодо неї заходи реагування за заявами позивача в органи поліції, органу опіки та піклування. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.91., передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд приймає до уваги ту обставину, що неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , потребує батьківської уваги та турботи, а тому, вважає, що поведінка відповідача по відношенню до свого неповнолітнього сина містить ознаки неналежного виконання батьківських обов`язків, що виражається у відсутності в належному обсязі турботи про сина, інтересу до його фізичного і духовного розвитку, навчання, підготовки до самостійного життя, безпосередньої його участі у вихованні дитини. За вказаних обставин, суд, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів, однак, при цьому, вважає за необхідне попередити [PERSON] , про необхідність змінити ставлення до виховання сина [PERSON] , [INFO] , і покласти на службу у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації, як орган опіки та піклування контроль за [PERSON] щодо виховання свого сина [PERSON] . На підставі наведеного та

Outcome: dismissed