Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 23.11.2007 року ВАТ «Банк «Біг Енергія» уклав з [PERSON] кредитний договір №07737, за яким надав кредит у сумі 45 600 доларів США строком до 22.11.2022 року під 12,7 % річних. 27.12.2013 року за договором купівлі-продажу права вимоги №3-233 позивач купив права кредитора за даним договором на суму 254 928,98 грн.. Відповідачу була направлена вимога про повернення коштів, втім той не повернув. Тому позивач просить стягнути з відповідача 254 928,98 грн. та 6628,2 грн. інфляційних втрат та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав. Зустрічний позов не визнав, оскільки вважав, що договором купівлі-продажу права вимоги не порушені права відповідача. Законних підстав для визнання договору недійсним немає. Відповідач, не визнаючи основного позову, звернувся з зустрічним позовом, вимоги мотивував тим, що договір купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013 року нотаріально не посвідчений. Вважав, що договір повинен бути посвідчений нотаріально відповідно до п. 3.2.2. зазначеного договору. Тому просив визнати недійсним зазначений договір купівлі-продажу права вимоги. В судовому засідання представник відповідача підтримав зустрічний позов. Окрім того вказав, що позивач за основним позовом не має доказів заборгованості, не складав відповідного графіку повернення коштів. Також повідомив, що у січні-лютому 2014 року відповідач сплатив ВАТ «Банк «Біг Енергія» на погашення кредиту 7312,5 грн.. Просив відмовити у задоволенні основного позову. Інші часники розгляду про час та місце розгляду справи повідомлялися, але в судове засідання не з'явилися. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, які з'явилися, вивчивши матеріали справи, вважає, що позови не обґрунтовані і не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі наданих сторонами доказів судом встановлено, що 23.11.2007 року між ВАТ «Банк «Біг Енергія» та [PERSON] був укладений кредитний договір №07737 на отримання кредиту у сумі 45 600 доларів США строком до 22.11.2022 року під 12,7 % річних. /а.с.6-13/ 27.12.2013 року між ВАТ «Банк «Біг Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладений договір купівлі-продажу права вимоги №3-233 по зазначеному кредитному договору. За договором до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перейшли права вимоги на суму 254 928,98 грн../а.с.14-19/ 24.02.2014 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» листом від 23.12.2013 року повідомило [PERSON] про заміну кредитора та зобов'язало повернути суму залишку боргу до 31.01.2014 року. /а.с.88,89/ Також встановлено, що у січні-лютому 2014 року відповідач сплатив ВАТ «Банк «Біг Енергія» на погашення кредиту 7312,5 грн.. /а.с.53-56/ Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до положень ст.ст. 1050, 1054 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Таким чином відповідно до умов кредитного договору(п.3.2.1) та зазначених положень закону кредитор має право вимагати повернення усієї суми кредиту лише у разі чергової суми повернення кредиту. Натомість позивач за основним позовом всупереч положенням ст.ст. 59, 60 ЦПК України не надав належних і переконливих доказів того, що відповідачем [PERSON] здійснено порушення повернення чергової частини. Так позивач відразу при отриманні права вимоги почав вимагати від відповідача повернення усієї суми. Договір купівлі-продажу права вимоги не містить відомостей про суму простроченої заборгованості, якщо така була. Позивач не надав відповідних доказів під час судового розгляду. На час судового розгляду позивач не надав належних і допустимих доказів того, що у відповідача існує прострочена заборгованість за черговим платежем. Відповідач заявляв клопотання про надання позивачем таких доказів, однак останній таких не надав. За відсутністю графіку повернення коштів, неможливо встановити порушення прав позивача відповідачем за основним договором. Невідомо чи є переплата по сплаті чергових платежів. Тим більше договором і законом дозволяється дострокове виконання зобов'язання, зокрема і сплата чергових платежів. За кредитним договором сума кредиту підлягає поверненню щомісячними платежами саме до 22.11.2022 року. Таким чином позивачем за основним позовом не доведено, що відповідач прострочив сплату чергового платежу, а тому немає підстав для стягнення достроково усієї суми заборгованості. Відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами. За положеннями ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Таким чином договір купівлі-продажу права вимоги укладений відповідно до вимог закону. Проста письмова форма, у якій він укладений, є достатньою. Тому немає підстав для визнання договору недійсним з заявлених підстав.

Outcome: dismissed