Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач у серпні 2011 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 22.02.2007 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № DN80АМ00000006, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 46072,26 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 9,96% на рік з кінцевим терміном повернення 21.02.2014 року. Вимоги до відповідачки що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» та з відповідачем [PERSON] договорів поруки. Відповідачка [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 12.07.2011 року у розмірі 34376,78 доларів США, яка складається з: 22516,91 доларів США заборгованість за кредитом, 5486,91 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1683,60 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 2992,62 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 62,74 доларів США штраф (фіксована частина), 1634 доларів США - штраф (процентна складова). Просив стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № DN80АМ00000006 від 22.02.2007 року у розмірі 34351,68 доларів США, витрати на правову допомогу у розмірі 1950 грн. та стягнути з відповідачів солідарно суму у розмірі 200 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені. Ухвалою суду від 26.03.2012 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2011 року було скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку. У серпні 2013 року [PERSON] подав зустрічний позов про визнання договору поруки припиненим. Ухвалою суду від 23.11.2015 року зустрічний позов [PERSON] було залишено без розгляду. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» при новому розгляді справи подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачі у судове засідання не зявилися. Повідомлені належним чином. Причину неявки суду не повідомили. Представник позивача не заперечувала проти розгляду справи без участі відповідачів. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № DN80АМ00000006 від 22.02.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 46072,26 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 9,96% на рік з кінцевим терміном повернення 21.02.2014 року. Зобовязання за кредитним договором № DN80АМ00000006 від 22.02.2007 року забезпечено порукою згідно договору поруки № DN80АМ00000006 від 22.02.2007 року, укладеного з [PERSON]. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Право кредитора, в даному випадку, вимагати від боржника повернення кредиту, передбачене ст. 1050 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Відповідачка неналежно виконувала умови договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 12.07.2011 року у розмірі 34376,78 доларів США, яка складається з: 22516,91 доларів США заборгованість за кредитом, 5486,91 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1683,60 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 2992,62 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 62,74 доларів США штраф (фіксована частина), 1634 доларів США - штраф (процентна складова). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2011 року було стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DN80АМ00000006 від 22.02.2007 року станом на 14.10.2009 року у розмірі 38210,36 доларів США, що становить 306064,99 грн., а саме: 31034,65 доларів США заборгованість за кредитом, 4756,87 доларів США заборгованість по відсоткам, 996,73 доларів США заборгованість по комісії та пені у розмірі 1422,11 доларів США. Оскільки рішенням суду вже було стягнуто заборгованість по кредиту станом на 14.10.2009 року , суд вважає можливим стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість, яка виникла станом на 12.07.2011 року з урахуванням вже стягнутої заборгованість у розмірі 18025,02 доларів США, що складає 143659,41 грн., а саме заборгованості за кредитом у розмірі 15037,60 доларів США, заборгованості по процентам у розмірі 730,04 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 686,87 доларів США та пені у розмірі 1570,51 доларів США. В іншій частині заявлені вимоги задоволенню не підлягають. Щодо стягнення з відповідачів штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд вважає дані вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх судів України, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконаного обовязку новим, або у приєднані до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладання на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Зобовязання за договором № DN80АМ00000006 від 22.02.2007 року було забезпечено порукою згідно договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, укладеного з ПАТ «Акцент-Банк» у розмірі 200 грн. Відповідно до розяснень, викладених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Пунктом 15 даної Постанови визначено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Аналогічний висновок викладений в Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» підлягає закриттю., повідомивши позивача, що розгляд даних вимог віднесено до юрисдикції господарського суду. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає можливим відмовити у їх задоволенні виходячи з наступного. Порядок відшкодування витрат на правову допомогу визначений ч. 1 ст. 84 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» закріплені підстави та умови визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу. Позивачем не надано суду підтвердження того, що позивач отримав правову допомогу від особи, яка має право на надання правової допомоги, розрахунок вартості правової допомоги, підтвердження понесених витрат на правову допомогу, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача стягується сплачений судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial