Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Тунський А.Р. звернувся до суду із позовом до відповідача про поділ майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 14 лютого 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Городоцького районного суду від 08.02.2021 розірвано. За час перебування сторін у шлюбі, ними придбано квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу в рівних частках. Зазначає, що між ним та позивачкою укладено договір про надання правової допомоги № 3, згідно із якими розмір гонорару за надання правової допомоги в суді першої інстанції становить 6000 грн. Із урахуванням викладеного, представник позивачки просить в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальна площа якої 51,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 841727946212. Стягнути із [PERSON] 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір у розмірі 2078,56 грн [PERSON] подав заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що спірну квартиру він придбав із позивачкою за час їх перебування у шлюбі, а відтак не заперечує той факт, що вона має право на 1/2 частку у праві власності на таку квартиру. При цьому, зазначив, що вартість квартири суттєво знизилася із урахуванням часу, амортизаційного зносу будинку, а тому просив призначити у даній справі судово-будівельну експертизу для визначення вартості спірного майна. Після визначення експертами вартості квартири він буде ставити питання про компенсацію позивачці її частки в квартирі. Позивачка у судове засідання не з`явилася, її представник - адвокат Тунський А.Р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив такі задоволити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, зазначив, що на його думку позивачка [PERSON] має право на 1/3 частку у праві власності на спірну квартиру, оскільки 8000 (вісім тисяч) доларів США для придбання квартири надала його мати. Представник відповідача підтримав доводи свого довірителя, вказав, що вони відмовляються від заявленого клопотання про проведення будівельно-технічної експертизи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про таке. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 14 лютого 2011 року, про що в Книзі реєстрації шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 08 лютого 2021 року, яке набрало законної сили 09 березня 2021 року, розірвано шлюб між сторонами. Згідно із договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 16 лютого 2016 року Мицак Ю.Р., приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 120, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Згідно із п. 4.2. вказаного договору, на момент підписання договору, покупець довів до відома продавця, а продавець взяла до уваги той факт, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі і його дружина згодна на укладення цього договору, що підтверджує відповідна заява, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Мицак Ю.Р. 16.02.2016 за р. № 119. Відповідно до п. 7.3., 7.4. договору, учасники правочину ознайомлені, у тому числі, зі змістом ст. 60-63, 65 СК України. Стверджують, що зміст договору та зміст зазначених статей СК України, їм зрозумілий, питань, які б залишилися нез`ясованими і незрозумілими для них, немає. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. При цьому, презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Досліджуючи матеріали справи, суд звертає увагу на те, що згідно таких, спірна квартира придбана сторонами за час їх перебування у шлюбі. Належність вказаного майна до особистої приватної власності відповідачем не доведено як і не доведено факт придбання квартири частково за кошти його матері. Відтак презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно, за якою частки подружжя є рівними, не спростована. Позивачка є співвласницею квартири, оскільки на час її придбання перебувала у шлюбі із відповідачем та давала свою згоду на укладення відповідачем договору купівлі-продажу квартири. Доказів визнання такої згоди недійсною, відповідачем не надано. Перед укладенням договору, нотаріусом відповідачу було роз`яснено вимоги статей сімейного законодавства, у тому числі, щодо презумпції спільності майна подружжя, що свідчить про його обізнаність щодо режиму придбаного майна. При цьому, реєстрація прав на майно лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи, викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню, квартира, яка є спільним майном подружжя підлягає поділу на рівні частки. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, такі підлягають стягненню із відповідача. Крім того, цивільним процесуальним законодавством врегульовано порядок стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Звертаючись до суду із даним позовом, представник позивачки - адвокат Тунський А.Р. просив стягнути такі у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень у якості гонорару за надання правової допомоги. На підтвердження представництва інтересів позивачки у даній справі надав ордер та договір про надання правової допомоги № 3 від 27 лютого 2021 року. Згідно із положеннями розділу 3 вказаного договору, гонорар є формою винагороди адвоката за надання правової допомоги клієнту. За надання правової допомоги клієнт сплачує гонорар у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень, що вносить на розрахунковий рахунок адвоката. Фактичні витрати щодо виконання адвокатом зобов`язань за договором, не включаються в розмір гонорару та оплачуються клієнтом окремо. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником відповідача не подавалися заперечення щодо неспівмірності судових витрат, понесених позивачкою. У судовому засіданні представник відповідача вказував на те, що розмір витрат на правничу допомогу, на його переконання, є завищеним. Разом з тим, суд відхиляє такі доводи представника відповідача, оскільки витрати [PERSON] на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами. У межах даної справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже, є визначеним. Відтак представник позивачки не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо такий встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі. Відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь позивачки 6000 (шість тисяч) гривень на професійну правничу допомогу, понесених нею.

Outcome: approved