Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач ФОП [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14 січня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі філії - Сумського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк»), та громадянином [PERSON] (далі - «Позичальник») було укладено Договір про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки № [NUMBER] (далі - «Договір»). 12 травня 2015 року між АТ «Ощадбанк» та Позичальником було укладено Додатковий договір №1 до Договору №591180, згідно якого Позичальнику було надано кредит у сумі 5 000 (п`ять тисяч) гри. 00 коп. Позичальник належним чином не виконував умови Договору щодо сплати платежів у розмірі та у порядку, передбачених вищевказаним Договором, й станом на 14 січня 2016 року заборгованість Позичальника за Договором становила 5 188 грн. 75 коп. Майнові інтереси АТ «Ощадбанк», що пов`язані з матеріальними збитками, завданими внаслідок неповернення або неповного поверненням Позичальниками кредитів та\\або несплатою або частковою несплатою процентів по кредитах на умовах, встановлених Договорами, були застраховані Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» згідно Договору добровільного страхувань кредитів №055/07 від 01 серпня 2014 року. У зв`язку з вищезазначеним, АТ «Ощадбанк» звернулося до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування. ПрАТ «УПСК», виконуючи свої зобов`язання по договору №055/07 від 01 серпня 2014 року, визнав факт неповного погашення Позичальником грошового зобов`язання згідно умов Договору перед АТ «Ощадбанк» страховим випадком та провів виплату страхового відшкодування в розмірі 5 188 грн. 75 коп., що підтверджується випискою по рахунку ПрАТ «УПСК» за 10 лютого 2016 року. З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. 05 лютого 2019 року, між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою- підприємцем [PERSON] (надалі - ФОП [PERSON] , Новий кредитор) укладено Договір №05/02/2019 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу виплаченого Первісним кредитором страхового відшкодування в розмірі 5 188 грн. 75 коп., що було сплачено на користь АТ «Ощадбанк» як відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок невиконання (часткового невиконання) позичальником своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені Договором про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної карки №591180 та Додатковим договором до нього. Враховуючи вказане, до Позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. Посилаючись на вказані обставини,\~ просить стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 5\~188 грн. 75 коп., а також витрати по сплаченому судовому збору 768, 40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 лютого 2019 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом, вирішено розглянути справу за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначену судове засідання 24 квітня 2019 року о 13 год. 00 хв. 25 березня 2019 року від представника відповідача адвоката Пулинця Б.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що з повідомлення про настання страхового випадку від 22 січня 2016 року вбачається, що заборгованість виникла відповідача перед ПАТ «Держаний ощадний банк України» 14 січня 2016 року. Тобто право вимоги щодо основного зобов`язання та перебіг строку позовної давності починається з 14 січня 2016 року. Позивач звернувся до суду 07 лютого 2019 року, а тому вважає, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту. Вказує на те, що до позовної заяви додана копія виписки по рахунку ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» від 10 лютого 2016 року, яким підтверджується факт переказу коштів ПАТ «Ощадбанк» від ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Виписка з рахунку ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не є первинним документом, який є підставою для бухгалтерського обліку господарської операції з ПАТ «Ощадбанк». Таким чином, ФОП [PERSON] не є фінансовою установою, та не може бути фактором під час укладення договору факторингу. Договір №05/02.2019 року є таким, що не відповідає вимогам ст. 1179 ЦК України, п.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». В той же час, документів які б підтверджували завдання шкоди ФОП [PERSON] до позову не додавались. Тому вважає, що ФОП [PERSON] не є суб`єктом правовідносин з [PERSON] . Жодних прав у ФОП [PERSON] щодо стягнення майнової шкоди з [PERSON] не виникало. Оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом (строк позовної давності), а відповідач надав на адресу суду заяву, в якій він наполягає на застосуванні строку позовної давності, то існують підстави для відмови у задоволенні позову згідно вимог ст. 267 ЦК України. Посилаючись на вказане, просить суд ухвалити рішення, яким застосувати строк позовної давності та в задоволені позовних вимог ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості - відмовити. У разі незастосування строку позовної давності ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю (а.с.49-52). 08 квітня 2019 року від представника позивача- адвоката Самойленка П.М. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що між Позивачем та Відповідачем існують позадоговірні (деліктні) правовідносини, в яких Відповідач є боржником, а Позивач - кредитором. Дані правовідносини носять похідний характер, оскільки вони виникли на основі виконання Первісним кредитором (ПрАТ «УПСК») своїх зобов`язань перед АТ «Ощадбанк» за Договором добровільного страхування кредитів №055/07 від 01 серпня 2014 року. В свою чергу, факт неналежного виконання Відповідачем своїх зобов`язань перед АТ «Ощадбанк» підтверджується випискою по картковому рахунку, з якої вбачається, що станом на 14 січня 2016 року у Відповідача існувала заборгованість в розмірі 5 188 грн. 75 коп. Виконавши свої зобов`язання за Договором добровільного страхування кредитів, Первісний кредитор (ПрАТ «УПСК») набув право зворотної вимоги (регресу) до Відповідача про повернення сплачених коштів. Наголошує, що таке право виникло у Первісного кредитора саме з моменту виплати відшкодування, тобто з 10 лютого 2016 року, оскільки до моменту виплати відшкодування у Первісного кредитора взагалі була відсутня можливість скористатися своїм правом на пред`явлення регресного позову. В\~подальшому,\~05\~лютого 2019\~року Первісним\~кредитором вказане\~право вимоги\~було відступлено\~Позивачу на\~підставі Договору\~про відступлення\~права вимоги\~№05/02/2019.\~При цьому\~варто наголосити,\~що Позивачу\~було відступлено\~саме право\~зворотної вимоги\~(регресу)\~щодо відшкодування\~збитків (матеріальної\~шкоди),\~а не право вимоги стягнення заборгованості за кредитним договором. В даному випадку основним зобов`язанням є виплата Первісним кредитором (ПрАТ «УПСК») страхового відшкодування в повному обсязі, що підтверджується випискою по рахунку ПрАТ «УПСК» від 10 лютого 2016 року. Згідно відмітки банку на вказаній виписці вбачається, що оплату проведено 10 лютого 2016 року. Разом з\~тим,\~як наголошує\~представник відповідача,\~позивач звернувся\~до суду\~з даним\~позовом 07\~лютого 2019\~року.\~ За таких обставин, строк позовної давності по даній справі не можна вважати пропущеним. Наголошує, що між позивачем та Первісним кредитором (ПрАТ «УПСК») було укладено Договір про відступлення права вимоги, а не договір факторингу. Також зазначає, що відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. \~ \~ \~ \~ Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу буде надана фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Отже, обов`язковою умовою договору факторингу є оплата, яку має здійснити первісний кредитор (клієнт) новому кредитору (фактору) за надання в його розпорядження коштів під відступлення права вимоги. При цьому, таку плату здійснює саме клієнт (первісний кредитор), а не навпаки. В такому випадку за відсутності плати первісного кредитора за надані йому послуги між сторонами виникають правовідносини з договору купівлі-продажу права вимоги, до яких застосовуються положення про відступлення права вимоги. Посилаючись на вказане, просить суд задовольнити вимоги у повному обсязі (а.с.57-59). В зв`язку з клопотанням представника відповідача про витребування документів 24 квітня 2019 року протокольною ухвалою суду відкладене судове засідання до 16 липня 2019 року о 14 год. 00 хв. 16 липня 2019 року в зв`язку з клопотанням представника позивача про відкладення розгляду справи, протокольною ухвалою суду судове засідання відкладене до 11 жовтня 2019 року о 13 год. 00 хв. 11 жовтня 2019 року в зв`язку з клопотанням представника відповідача протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 15 січня 2020 року об 11 год. 00 хв. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви, просить у позові відмовити. Позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом належним чином про час і місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з такого. Судом під час судового розгляду встановлено, що 14 січня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі філії - Сумського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки № [NUMBER] (а.с. 18-20). 12 травня 2015 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено Додатковий договір №1 до Договору № 591180, згідно якого позичальнику було надано кредит у сумі 5\~000,00 грн. (а.с. 21). Позичальник належним чином не виконував умови Договору щодо сплати платежів у розмірі та у порядку, передбачених вищевказаним Договором, станом на 24 січня 2016 року заборгованість Позичальника за Договором становила 5188,75 грн. 01 серпня 2014 року Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» та філія Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк» уклади договір добровільного страхування кредитів №055/07. Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, і пов`язані з неповерненням або неповним поверненням Позичальниками Страхувальнику кредиту та\\або несплатою або частковою несплатою процентів по ньому на умовах, встановлених відповідними кредитними Договорами (а.с.13-16). 01 лютого 2016 року ПрАТ «Українською пожежно-страховою компанією» складено страховий акт №055/07/007/16, відповідно до якого зафіксовано завдання збитків страхувальнику внаслідок невиконання (часткового виконання) позичальником своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування Кредитом в строки та на умовах, що передбачені в Кредитному договорі №591180, внаслідок неплатоспроможності позичальника (а.с.27). В зв`язку з вищезазначеним, АТ «Ощадбанк» звернулося до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до копії виписки по картковому рахунку від 10 лютого 2016 року ПрАТ «Українською пожежно-страховою компанією»» сплатило на рахунок Філії Сумське ОУ АТ «Ощадбанк» суму страхової виплати [PERSON] згідно страхового акту №055/07/007/16 від 01 лютого 2016 року (а.с. 27, 28). 18 березня 2016 року Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» було направлено на адресу відповідача [PERSON] вимогу про регресні вимоги, сума якої визначена у розмірі 5188, 75 грн. (а.с. 29). 05 лютого 2019 року, між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ФОП [PERSON] укладено Договір №05/02/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору (а.с.7-12). Згідно пункту 4 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до\~статті 27 Закону України «Про страхування»\~та\~статті 993 ЦК України\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що\~стаття 27 Закону України «Про страхування»\~та\~стаття 993 ЦК України\~передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку\~статті 993 ЦК України\~та\~статті 27 Закону України «Про страхування»\~є суброгацією. При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначене\~статтею 27 Закону України «Про страхування»\~та\~статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного\~статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес. Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191\~ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зважаючи на зміст наведених норм\~ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. В цілому, як за змістом статті 1191 так і за змістом\~статті 993 ЦК України\~і\~статті 27 Закону України «Про страхування», йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні. Так, суброгація регулюється\~статтею 27 Закону України «Про страхування»\~та\~статтею 993 ЦК України, а регрес -\~статтею 1191 ЦК України. При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика. При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. У деліктному зобов`язанні право вимоги до винної особи у особи, що відшкодувала шкоду потерпілому, виникає в порядку\~статті 1191 ЦК України. У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми\~статті 27 Закону України «Про страхування»\~та\~статті 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію. Виходячи з наведеного, помилковим є застосування до суброгації у страхових відносинах положень частини шостої\~статті 261 ЦК України, згідно якої за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Адже, наведена вище норма розрахована на відносини, коли одне зобов`язання (основне) припиняється виконанням обов`язку боржника третьою особою, і у такої особи виникає право регресу вже за новим регресним зобов`язанням. Відповідно за новим регресним зобов`язанням позовна давність починає спливати заново. Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04\~липня 2018 року у справі № 910/2603/17, висновки якої щодо застосування норм права відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Під час судового розгляду встановлено, що у відповідача [PERSON] виникла заборгованість перед АТ «Ощадбанк» та до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» перейшло право вимоги страхового відшкодування в порядку суброгації, оскільки у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат, право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. З огляду на укладений 05 лютого 2019 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ФОП [PERSON] Договір №05/02/2019 про відступлення права вимоги, позивач отримав право вимоги стягнення страхового відшкодування. Відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено про застосування строку позовної давності. Згідно з частиною першою\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. \~Відповідно до частини першої\~статті 260 ЦК України\~позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253 - 255 цього Кодексу. За приписами\~статті 253 цього ж Кодексу\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною першою\~статті 254 ЦК України\~строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті\~256,\~257 ЦК України). При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Як вбачається з виписки по картковому рахунку № [NUMBER] на ім`я відповідача (а.с. 24), останній платіж проведений позичальником 26 жовтня 2015 року, а тому страховий випадок настав 26 листопада 2015 року. Згідно штемпелю на конверті позивачем надіслано позовну заяву 11 лютого 2019 року (а.с. 35), тобто вказаний позов подано після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої просить відповідач. З огляду на зазначене, позовні вимоги ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed