Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

ПозивачХоружий І.І. звернувся до суду з позовом до [PERSON], дочки [PERSON] про визнання особи такими, що втратили право користування жилим приміщенням в [ADDRESS], посилаючись на те, що квартира належить позивачу на праві власності, відповідачі були зареєстровані у 2004 р., але в квартирі ніколи не проживали, не вселялися, тому як купили частину будинку по вул.Тімірязєва, 48/2 та будували за цією адресою новий будинок. Позивач стверджує, що відповідачі житлом не цікавляться, ніяких витрат , у тому числі комунальних, не несуть, проте зберігають реєстрацію, яка перешкоджає йому, як власнику, у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги і просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про дату, місце і та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістили, відзиву на позов не подала. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, допитавши позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, приходить до наступного. Власником трикімнатної квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 14.10.2002 р. і 13.09.2016 р. 5-ю Харківською державною нотаріальною конторою. В квартирі, крім власника, з 2004 р. зареєстрована дружина [PERSON], дочка [PERSON] ( а.с. 4,7,13,14). Позивач [PERSON] стверджує, що з дружиною у 2000 р. були припинені шлюбно-сімейні відносини, він залишив сімї будинок у м.Суми та переїхав до матері у м. Харкові. У звязку з тим, що відповідачі намагалися побудувати будинок у м. Харкові та потрібна була реєстрація в місті, вони попросили зареєструвати їх за місцем проживання [PERSON] Жодного дня в квартирі позивача вони не проживали , оскільки купили частину будинку по вул. Тімірязєва, 48/2 в м.Харкові, оселилися там і одночасно чоловік дочки будував новий житловий будинок, що зареєстрований за [PERSON] Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 15.01.2018 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як встановлено судом, сторони з 2000 р. разом не проживають, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. ( а.с. 18). Відповідно до положень ст. 317 і ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З актів обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], складених комісією відділу управління праці та соціального захисту населення щодо потреби у постійному сторонньому догляді, медичної допомоги та побутового обслуговування за 2016 р., 2017 р. вбачається, що [PERSON] фактично мешкає один у трикімнатній ізольованій квартирі, колишня дружина та дочка хоча і зареєстровані, але мешкають за іншою адресою- у буд. 48 по вул. Тімірязєва в м. Харкові ( а.с. 8-9,11). На підтвердження доводів щодо тривалого не проживання відповідачів , [PERSON] надана копія його заяви, отримана КП «Комплекс з вивезення ТПВ » у листопаді 2012 р. про перерахунок оплати, в якій він зазначає, що відповідачі з 2005 р. проживають у власному будинку по вул.Тімірязєва, 48/2 ( а.с. 10 зв.). Факт не проживання відповідачів з 2004 р. у спірній квартирі зафіксовано в актах, складених сусідами по квартирі у 2015 р. та 2017 р. ( а.с. 10,12). Як випливає з договору від 04.09.2011 р., [PERSON] ( відповідач по справі), як власник будинку по вул.Тімірязєва, 48/2 в м. Харкові, уклала договір про надання послуг з вивезення побутових відходів строком з 01.09.2011 р. по 31.12.2015 р., з продовженням на той же строк, якщо за місяць до закінчення строку його дії одна із сторін не заявила про відмову від договору або про його перегляд ( а.с. 16-17). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Розглядаючи справу, суд виходить з положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, які визначають, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сімї без поважних причин більш одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що з моменту реєстрації у 2004 р. відповідачі в квартирі не проживають без поважних причин, витрат по оплаті не несуть. Підстав для продовження строку відсутності, за яких житлове приміщення зберігається на більш тривалий строк, суду не надано. Ніяких поважних причин своєї відсутності в спірній квартирі відповідачі не мають. Зiбранi у справi докази та їх належна оцiнка дають підстави для усунення перешкоди в користуванні позивачем [PERSON] квартирою, яка належить йому на праві приватної власності, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням зі зняттям їх з реєстраційного обліку. На підставі викладеного і

Outcome: approved