Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Акцент Банк» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві позивач вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 21.06.2012 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 1 100,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач також зазначив, що [PERSON] взяті на себе зобовязання по договору належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 19.10.2016 р. має заборгованість перед банком в сумі 21\~391,37 гривень, а саме: 1\~157,07 гривень заборгованість за кредитом, 15\~739,47 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 3\~000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 гривень (фіксована частина) та 994,83 гривень штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Акцент Банк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 21\~391,37 гривень та 1 378,00 гривень судового збору. Позивач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Однак разом із позовною заявою позивачем було подане клопотання про розгляд справи за його відсутності із зазначенням, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи його було повідомлено належним чином. Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 21.06.2012 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 1 100,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк умови кредитного договору виконав, надавши відповідачу кредит. В свою чергу, відповідач взяті на себе зобовязання щодо виконання умов договору належним чином не виконав, внаслідок чого, відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 19.10.2016 р. має заборгованість перед банком в сумі 21\~391,37 гривень, а саме: 1\~157,07 гривень заборгованість за кредитом, 15\~739,47 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 3\~000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 гривень (фіксована частина) та 994,83 гривень штраф (процентна складова). Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Одночасно, згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд прийшов до висновку, що вказана заборгованість за пенею підлягає стягненню частково. Так, відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. № 1023-XII умови угоди є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором (п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону). Договір кредитування фізичних осіб є за своїм характером споживчим, що підтверджується і тлумаченням Верховного Суду України, наведеному в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів». Пеня у даному зобовязанні нарахована таким чином, що сума пені перевищує суму боргу за кредитом, що є очевидним порушенням принципу добросовісності. Більше того, нарахування пені по цьому договору за період понад три роки, що є, на думку суду, необґрунтовано суворою цивільною санкцією. Тому суд, користуючись правом, наданим йому відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшує розмір пені, що підлягає стягненню, до 1\~157,07 грн., прирівнявши її до суми заборгованості за кредитом. За змістом ст. 611 ЦК України, правовими наслідками порушення зобовязань передбачених договором, зокрема є сплата неустойки. Як зазначено у правовій позиції, яка була викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15 цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Сторонами у п. 8.6 «Умов та правил надання банківських послуг» визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більше ніж на 120 днів позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми позову. Тобто сторонами у договорі штрафні санкції передбачені також за порушення позичальником строків платежів, що відповідно до вищезазначеної правової позиції Верховного Суду України та наведених вимог закону є неприпустимим, оскільки є подвійною відповідальністю за одне і те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором. З урахуванням викладеного, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 994,83 гривень штрафу (процентна складова), є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач, внаслідок невиконання зобовязань по умовах кредитного договору, станом на 19.10.2016 р. має заборгованість перед банком в сумі 18\~053,61 грн., а тому позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності із статтею 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору в сумі 1 378,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial