Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до відповідача і просить стягнути з останнього на свою користь суму боргу у розмірі 100 000,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 33 867,79 грн, 3% річних у розмірі 5 613,70 грн та судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 17 лютого 2015 року він з відповідачем уклали договір позики, котрий був оформлений розпискою. Згідно умов вищезазначеного договору позивач передав, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 100 000,00 грн, які зобов'язувався повернути до 20 березня 2015 року. Станом на 01 лютого 2017 року відповідач взяті на себе зобов'язання перед позивачем належним чином не виконав, борг не повернув, у зв'язку з чим у нього існує боргова заборгованість в сумі 100 000,00 грн, інфляційні втрати за період з 21.03.2015 до 01.02.2017 у розмірі 33 867,79 грн, 3% річних за період з 21.03.2015 до 01.02.2017 у розмірі 5 613,70 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17 лютого 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження умов якого останнім було складено розписку. Згідно умов вищезазначеного договору позивач передав, а відповідач прийняв в борг грошові кошти в сумі 100 000,00 грн, які зобов'язувався повернути до 20 березня 2015 року (а.с.6). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом було встановлено, що станом на день звернення до суду відповідач взяті на себе зобов'язання перед позивачем належним чином не виконав та борг за договором позики не повернув. Таким чином, з нього підлягають стягненню сума основного боргу 100 000,00 грн, інфляційні втрати за період з 21.03.2015 до 01.02.2017 у розмірі 33 867,79 грн, 3% річних за період з 21.03.2015 до 01.02.2017 у розмірі 5 613,70 грн. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1 394,81 грн, який підтверджуються долученою до справи квитанцією про його оплату (а.с.5). На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 527, 625, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved