Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», від імені якого діє представник за довіреністю, пред'явило позов до Троїцького районного суду Луганської області про стягненя з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 29 березня 2006 року в сумі 60 943,27 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29 березня 2006 року [PERSON] отримав кредит в сумі 19 100,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим станом на 31 серпня 2015 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 60 943,27 грн., яка складається з: 7999,45 грн. - заборгованість за кредитом; 49 565,57 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2878,25 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того просить покласти на відповідача судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся завчасно, належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку із закінченням строків давності та справу розглядати за його відсутності, про що зазначив у письмовій заяві, направленій на адресу суду. Вказав, що 14 квітня 2014 року Жовтневим районним судом м.Луганська вже було ухвалене рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з нього заборгованості за кредитом в сумі 46 076,30 грн у зв'язку із закінченням строків давності. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. За таких обставин, зважаючи на те, що сторони про дату, час та місце судового засідання повідомлялась завчасно, належним чином, однак в суд не з'явилась, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. Згідно копії Статута ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», воно є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (а. с. 16). 29.03.2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н від 29.03.2006 року, за умовами якого останній отримав в зазначеній банківській установі кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6). Базова кредитна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору - 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році. Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 29.03.2006 року станом на 31.08.2015 року її розмір становив 60 943,27 грн., з яких: 7999,45 грн. - заборгованість за основним кредитом, 49 565,57 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, нараховані штрафні санкції відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2878,25 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-5). Як вбачається з цього розрахунку, останній раз виплати за цим кредитним договором боржником провадилися 25.05.2006 року у розмірі 559,85 грн. Суд не приймає як належний доказ Умови та правила надання банківських послуг (а. с. 7-12), оскільки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не доведено, що саме з цим документом був ознайомлений позичальник під час підписання кредитного договору, про що є відповідна відмітка у договорі. У відповідності до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до змісту ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 с. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом можу встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що 14 квітня 2014 року Жовтневим районним судом м.Луганська вже було ухвалене рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 29 березня 2006 року в сумі 46 076,30 грн. Згідно з правовою позицією Верховного суду України від 09.11.2016 р. у справі № 6-1457цс16 перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку , в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній платіж з погашення заборгованості за кредитом був здійснений 25 травня 2006 року (а.с.4). Після зазначеної дати будь-яких інших платежів, спрямованих на погашення кредиту, які б свідчили про визнання відповідачем свого бору, ним зроблено не було. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Вказане також зазначає Верховний Суд України у правовій позиції у справі за № 6-2469цс16 від 16 листопада 2016 року. У зв'язку з чим суд приходить до висновку, що перебіг позовної давності не переривався, а тому позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 29 березня 2006 року задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання стосовно судового збору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судовий збір не підлає стягненню з відповідача На підставі викладеного, ст. 526, 257-259, 264, 267, 364, 610-612,625,628, 638, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: dismissed