Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Представник\~ Акціонерного товариства\~ Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК»\~ Гребенюк Олександр Сергійович звернувся до суду з вказаним позовом\~та просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість\~за кредитним договором\~ б/н від 15.12.2014, яка станом на 08.06.2020 становить 12332 грн 66 коп. та складається з наступного: 8618 грн 04 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3041 грн 00 коп. заборгованість за простроченими відсотками, 573 грн 62 коп. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 100 грн 00 коп. пеня. Також просить стягнути судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 2102 грн 00 коп. Позов обґрунтовано тим, що 15.12.2014 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг шляхом написання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У цій заяві відповідач підтвердив свою згоду, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також у цій заяві відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і надав свого згоду щодо його умов. Примірник договору про надання банківських послуг погодився отримати шляхом роздрукування з офіційного сайту www.pb.ua. Відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.pb.ua. Позивач зазначає, що в такий спосіб між сторонами у відповідності до ст.634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст.1066 ЦК України) та кредитного договору (ст.1054 ЦК України). Для користування кредитним картковим рахунком відповідач за твердженням позивача отримав кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 8000,00 грн. АТ КБ\~«ПРИВАТБАНК»\~свої\~зобов`язання за\~договором\~виконав\~в повному\~обсязі,\~а\~саме\~надав відповідачу\~можливість\~користуватись\~кредитними коштами\~та\~повертати\~їх на\~умовах\~передбачених\~договором.\~В\~свою чергу,\~відповідач\~неналежно виконував\~свої\~зобов`язання,\~внаслідок\~чого\~утворилася заборгованість,\~яка\~за\~підсумком усіх\~складових\~боргу\~станом на\~08.06.2020\~становить\~12332\~грн\~66\~коп.,\~про\~стягнення\~яких позивач\~просить\~суд. Ухвалою від 19.10.2020 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та роз`яснено право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні може бути призначено за клопотанням сторін. Своїм правом на відзив відповідач не скористався та відмовився отримувати поштову кореспонденцію. За таких обставин справа за наявними матеріалами, без проведення судового засідання, відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України.\~\~\~ \~ Дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, суд встановив наступне. 21.05.2018 Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» змінило свою назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». 15.12.2014 відповідач [PERSON] подав позивачу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) Анкету-Заяву, якою приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.92). За змістом заяви відповідач підтвердив свою згоду, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також у цій заяві відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і надав свого згоду щодо його умов. Примірник договору про надання банківських послуг погодився отримати шляхом роздрукування з офіційного сайту www.pb.ua. Відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.pb.ua. Відповідно до Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», пільговий період по кредитній картці «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» надається тривалістю 55 днів за умови погашення всієї заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. Базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) з 01.09.2014 2,9%, а з 01.04.2015 3,6%. Обов`язковий щомісячний платіж з 01.04.2014 5% від заборгованості (але не менше 100 грн та не більше залишку заборгованості). Пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів списується у день списання процентів та складає: Пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. та + 100 грн пені щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн другий місяць постіль і більше. Штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с.93). Згідно довідок, які надав позивач, відповідачу [PERSON] було видано наступні картки: 15.12.2014 картка № [NUMBER] з терміном дії до 01/18; 09.10.2017 картка № [NUMBER] з терміном дії до 07/21; 10.10.2017 картка № [NUMBER] з терміном дії до 07/21; 29.01.2018 картка № [NUMBER] з терміном дії 11/21; 13.11.2018 картка № [NUMBER] з терміном дії 05/22; 15.11.2018 картка № [NUMBER] з терміном дії до 07/22; 12.10.2018 картка № [NUMBER] з терміном дії до 09/22 (а.с.91) З\~метою використання\~кредитного ліміту\~та проведення\~відповідних операцій\~з використанням\~платіжних карток\~банк відкрив\~картковий рахунок\~№ [NUMBER] \~та встановив\~кредитний ліміт,\~який з\~18.03.2016\~складав 1000\~грн,\~з 31.01.2017-\~700\~грн,\~з 16.06.2017\~ 390\~грн,\~з 18.05.2018\~ 8000\~грн.\~ 27.12.2018 надання послуг відповідачу з використанням платіжної картки було припинено шляхом встановлення нульового кредитного ліміту (а.с.90). Позивач не подає доказів ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, діючими Тарифами, а також доказів вручення відповідачу Пам`ятки клієнта, як невід`ємної частини договору. За таких обставин суд не може вважати доведеним факт, ознайомлення відповідача з діючими на той час відповідними Умовами та Правилами кредитування, а тому не надає їм детальної оцінки, як таким, що підтверджують діючі між сторонами умови кредитного договору. За даними розрахунків боргу за кредитним договором (Анкети-Заяви відповідача) б/н від 15.12.2014 та виписки по картковим рахункам [PERSON] , починаючи з 31.03.2016 почав активно користуватись кредитними коштами за допомогою кредитних карток на власні потреби та прострочив зобов`язання по їх поверненню щомісячними мінімальними платежами. При цьому відповідачу нараховувались проценти на поточну та прострочену заборгованість та пеню за несвоєчасність сплати боргу на (а.с.85-89, 136-146). Також з розрахунку заборгованості та з виписки по картковим рахункам вбачається, що відповідач до 01.03.2015 не мав простроченої заборгованості за кредитом, а за період з 31.03.2016 по 27.12.2018 використав на свої споживчі потреби 56062,05 грн кредитних коштів, що встановлено судом простим арифметичним складанням усіх операцій відповідача з використанням картки. При цьому, позивач погашав свої витрати з пропущенням строків, внаслідок чого йому нараховувалась пеня. Станом на 27.12.2018 відповідач мав кредитний борг перед позивачем в розмірі 7905,70 грн. (а.с. 85-88). Суд звертає увагу, що борг відповідача, який перестав користуватись кредитними коштами після 28.12.2018, невпинно зростав за рахунок нарахування відсотків, які включались до кредитного боргу шляхом одночасного списання відповідних сум з кредитної картки на їх погашення. З розрахунку боргу видно, що на новоутворене за рахунок списаних відсотків тіло кредиту банк також нараховував відсотки, вчергове списував їх з кредитної картки та знову нараховував відсотки. Одночасно банк щомісячно нараховував відповідачу вимоги щодо мінімальної суми внеску на погашення утвореного в такий спосіб тіла кредиту та за прострочення цих вимог нараховував пеню (а.с. 85-89). На підставі такого способу та виду нарахувань, відповідач зробив розрахунок боргу станом на 30.09.2019, де визначив загальну заборгованість за наданим кредитом в сумі 9322,48 грн, яка складається з: борг по тілу кредиту 8120,68 грн; прострочене тіло кредиту 497,36 грн; борг по відсоткам 604,44 грн; пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн 100,00 грн. При цьому з наданих банком розрахунку та виписки видно, що всього, починаючи з 18.04.2016 (перше погашення 971,64 грн) по 22.09.2019 (останнє погашення 50,00 грн) відповідач сплатив позивачу 55 227,48 грн, які були розподілені Банком наступним чином: 53685,49 грн на погашення тіла кредиту; 941,99 грн на погашення простроченого тіла кредиту; 600,00 грн на погашення пені (а.с.85-88). У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відповідно до частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою\~статті 1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»\~ зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що у даній справі неможливо в повній мірі застосувати до правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин шляхом написання відповідачем заяви (15.12.2014) до моменту припинення нарахувань та фіксації суми боргу за основним зобов`язанням (30.09.2019). За таких обставин, розрахунки зроблені позивачем не можуть розцінюватися як такі, що зроблені у відповідності до діючих на той період Умов та Правил про надання банківських послуг та Тарифами, з якими б відповідач був належним чином ознайомлений. Підсумовуючи обставини, встановлені судом, суд встановив, що відповідач [PERSON] є клієнтом Банку, оскільки подав Анкету-Заяву б/н від 15.12.2014 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Упродовж з 15.12.2014 по 27.12.2018 відповідач користувався кредитними коштами та використав на власні споживчі потреби кошти банку в сумі 56062,05 грн, які повертав з простроченням термінів щомісячних мінімальних платежів, та всього повернув 55227,48 грн, з яких станом на 30.09.2019 на погашення тіла кредиту (позика та відсотки) зараховано 53685,49 грн; на погашення простроченого тіла кредиту зараховано 941,99 грн; на погашення пені зараховано 600,00 грн. Враховуючи, що кредитування відповідача банк припинив 27.12.2018 шляхом встановлення кредитного ліміту 0,00 грн, суд вважає, що подальше нарахування та списання відсотків, формування з них тіла кредиту та нарахування пені та процентів за прострочення повернення таких коштів є незаконним, оскільки знаходиться поза строком кредитування, який банк визначив датою 27.12.2018. Отже, з врахуванням того, що відповідач скористався кредитними коштами в сумі 56062,05 грн, а повернув банку 55227,48 грн, з яких після 27.12.2018 сплачено 2641,16 грн, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу станом на 27.12.2018 ( день встановлення нульового кредитного ліміту) в розмірі 7905,70 грн зменшена на суму повернутих після цієї дати коштів (7905,70 грн - 2641,16 грн = 5264,54 грн). Що стосується стягнення з відповідача додаткових 573,62 грн як заборгованість за відсотками нарахованими згідно ст. 625 ЦК України в період з 01.10.2019 по 08.06.2020, за подвійною процентною ставкою річних (84,00 %), то така вимога задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). У анкеті-\~заяві\~ [PERSON] ,\~а\~також\~у Витязі\~з Тарифів,\~які\~діяли\~на час\~написання\~такої\~заяви,\~не\~визначено\~відповідної санкції\~за\~невиконання\~зобов`язання щодо\~повернення\~кредиту\~з посиланням\~на\~ст.\~625\~ЦК\~України.\~Обґрунтовуючи\~право\~вимоги\~в\~цій частині,\~в\~тому\~числі\~розмір\~і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором позивач посилався на п.2.1.1.2.12 Умови та Правил надання банківських послуг, які почали діяти з 01.03.2019, та з якими відповідач, що прострочив грошове зобов`язання не був ознайомлений. Крім цього, позивач не викладає і не доводить перед судом обставин, за яких відбулось прострочення грошового зобов`язання боржником. Також в матеріалах справи відсутні докази повідомлення Банком відповідача про закриття кредитної лінії та пред`явлення вимоги про дострокове повернення всього боргу за кредитом, що давало б підстави визначити суму простроченого грошового зобов`язання на відповідну дату. Виходячи з положень ст. 625 ЦК України, де ставка за прострочення грошового зобов`язання визначена в розмірі 3% річних, підвищення цієї ставки, без згоди відповідача, в односторонньому порядку до 84,00 % річних не відповідає вимогам закону, засадам добросовісності та справедливості. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»\~ від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Суд вважає, що у даній справі неможливо застосувати до правовідносин, врегульованих ст. 625 ЦК України правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (15.12.2014) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10.09.2020). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві та у Витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» санкцій за невиконання грошового зобов`язання, зокрема і щодо застосування ст. 625 ЦК України, Умови та Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Що стосується\~стягнення з\~відповідача заборгованості\~за простроченими\~відсотками в\~розмірі 3041,00\~грн,то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не підтвердженні належними та достовірними доказами. Розрахунок відсотків, який подав позивач включає період з 01.10.2019 по 08.06.2020. Отже, він зроблений після того, як кредитування відповідача банк припинив та почав застосовувати санкції, як відповідальність за невиконання грошового зобов`язання. Цей розрахунок має щонайменше три різні відсоткові ставки, з якими позивач, як зазначалось вище, не був ознайомлений. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів. Верховний суд у постанові від 28.03.2018 справа №444/9519/12 зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Невикладення та недоведення позивачем обставин щодо строку кредитування, фактів порушення відповідачем термінів внесення чергового платежу, в тому числі незазначення останнього порушення, не дає підстав позивачу заявляти вимоги про стягнення коштів з застосуванням положень ст. 1050 та ст. 1048 ЦК України. Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в межах їх доведеності, що не підлягає сумніву на суму 5264,54 грн,\~розрахунок яких\~наведено вище. Визначаючи відповідну суму до стягнення, суд також враховує сумлінність відповідача при користуванні коштами банку протягом всього часу кредитування, на що вказує незначні та поодинокі нарахування пені, та виходить зі співвідношення позичених відповідачем коштів - 56062,05 грн на власні споживчі потреби та суми повернутих коштів -55227,48 грн, які розподілені по різним складовим, в тому числі на проценти та пеню. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача, не розцінюється судом, як визнання позовних вимог та/або обставин, якими вони обґрунтовуються, з огляду на те, що подання заперечень на позов це право, а не обов`язок відповідача і це право не може бути обмежене будь-яким способом, в тому числі і шляхом застосування норм Цивільного процесуального кодексу України щодо звільнення позивача від доказування. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу положень ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до суми задоволених позовних. Позивач при поданні позову сплатив 2102,00 грн судового збору, ціна позову, визначена ним в розмірі 12332,66 грн, а суд задовольняє вимоги на суму 5264,54 грн, що становить 42,70 %. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 897,55 грн судового збору (2102,00х 42,70%) На підставі викладеного,

Outcome: partial