Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»» про визнання ДТП страховим випадком, порушення прав споживача фінансових послуг і зобов'язання сплатити грошову компенсацію за шкоду третій особі. Свої вимоги мотивує тим, що 15.11.2014 р. [PERSON] уклав із ПАТ «ХДІ страхування» в м. Южноукраїнськ договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АІ/3631670, об'єктом страхування був автомобіль «ВАЗ 211440» реєстраційний номер [NUMBER], що належить йому на праві власності. Правом користування даним транспортним засобом був наділений його онук [PERSON]. 10.04.2015 р. [PERSON], керуючи вказаним автомобілем, разом з друзями потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої пасажир [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження і потрапив до лікарні у непритомному стані. Після ДТП відразу була проінформована страхова компанія. На місце ДТП прибув аварійний комісар, який склав необхідні документи, зробив фотознімки, отримав інформацію про учасників ДТП. Потерпілий [PERSON] більше однієї доби знаходився у реанімаційному відділенні СМСЧ-2 м. Южноукраїнськ. 12.04.2015 р. останній був надісланий до міської лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаїв з тяжкими травмами, де йому було здійснено дві операції. Після проходження курсу післяопераційної реабілітації він був виписаний з лікарні, згодом йому була встановлена на рік ІІ група інвалідності, а потім ІІІ група інвалідності безстроково. [PERSON] протипоказаний середньої тяжкості фізичний труд, робота на висоті та біля рухомих механізмів, тільки легкий труд. Витрати на лікування та реабілітаційні заходи потерпілого [PERSON] поніс [PERSON] як власник транспортного засобу. Вважає, що 10.04.2015 р. відбувся саме страховий випадок, що підтверджується документами, складеними слідчим Южноукраїнського ВП та аварійним комісаром ПАТ «ХДІ страхування» (нині - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна»). Відповідальність [PERSON] як власника транспортного засобу була застрахована і в результаті настання страхового випадку (ДТП) страхова компанія повинна виконати свій обов'язок за договором страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу і сплатити [PERSON] належну грошову компенсацію. Однак вказана страхова компанія відмовила [PERSON] у відшкодуванні компенсації, мотивуючи відсутністю підстав для задоволення його претензії про грошову компенсацію. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги повністю та просив суд визнати ДТП, яка сталася 10 квітня 2015 року в м. Южноукраїнськ Миколаївської області, страховим випадком; визнати відмову ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна»» сплатити грошову компенсацію за договором страхування № АІ/3631670 від 15 листопада 2015 року такою, що порушує права [PERSON] як споживача фінансових послуг та зобов'язати ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна»» сплатити позивачу грошову компенсацію в сумі 36 104,63 гривень та судові витрати: судовий збір в розмірі 640 гривень та витрати, пов'язані з розглядом справи в розмірі 395,40 гривень. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позовні вимоги вважає незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, посилаючись на те, що 15.11.2014 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3631670. Забезпеченим транспортним засобом за вказаним договором є автомобіль «ВАЗ 211440» реєстраційний номер [NUMBER].10.05.2017 р. на адресу відповідача надійшла Претензія позивача від 05.05.2017 р., в якій [PERSON] просив відшкодувати йому грошову компенсацію за шкоду, заподіяну під час ДТП здоров'ю [PERSON] в межах встановленої договором № АІ/3631670 суми. 29.05.2017 р. відповідач у відповідь на Претензію повідомив позивачу про відсутність підстав для задоволення вимог. Сторонами договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. Згідно вироку Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11.08.2017 р. [PERSON], керуючи транспортним засобом «ВАЗ 211440» реєстраційний номер [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого пасажир «ВАЗ 211440» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Даним вироком [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. До того ж, особа, яка має право на відшкодування подає страховику відповідну заяву. Звертає увагу, що потерпілою особою в результаті ДТП, яка сталася 10.04.2015 р., є саме [PERSON] і відповідно саме він має право на звернення до відповідача із заявою про страхову виплату. При цьому, позивачем не надано до суду жодного документу, який би уповноважував його представляти інтереси потерпілого. Згідно до ч.2 п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов'язкового страхування на підставі п.13.1 ст. 13 даного Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). Однак ні потерпілим, ні [PERSON], а тим більше позивачем не узгоджувалися витрати на придбання необхідних ліків та препаратів. Позивачем не надано жодного доказу того, що саме він поніс витрати на лікування [PERSON], натомість у доданих до позовної зави платіжних документах платником вказаний [PERSON]. Крім того, у вироку Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11.08.2017 р. вказано, що потерплий [PERSON] претензій до обвинуваченого [PERSON] не має, оскільки останній відшкодував йому спричиненні ушкодження шляхом оплати лікування та реабілітації, вирок не оскаржувався сторонами у кримінальному провадженні. Отже, відшкодування збитків, завданих ДПТ [PERSON] здійснив [PERSON], а не позивач. Також позивачем не надано будь-яких документів, виданих медичною установою, про призначення потерпілому [PERSON] медичних процедур, послуг та медикаментів, які застосовувалися при його лікуванні. Просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши представника позивача, враховуючи позицію представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає повному задоволенню на підставі наступного. Під час розгляду справи по суті встановлено, що 15.11.2014 р. між [PERSON] та ПАТ «ХДІ страхування» (нині - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна») був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АІ/3631670 (а.с. № 5). Об'єктом страхування був автомобіль «ВАЗ 211440» реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] (а.с. № 6). 10.04.2015 р. [PERSON], який є онуком позивача, керуючи автомобілем «ВАЗ 211440» реєстраційний номер [NUMBER] в м. Южноукраїнськ, допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого пасажир «ВАЗ 211440» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Потерпілий [PERSON] більше однієї доби знаходився у реанімаційному відділенні СМСЧ-2 м. Южноукраїнськ. 12.04.2015 р. останній був надісланий до міської лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаїв з тяжкими травмами, де йому було здійснено дві операції. Після проходження курсу післяопераційної реабілітації він був виписаний з лікарні, згодом йому була встановлена на рік ІІ група інвалідності, а потім ІІІ група інвалідності безстроково (а.с. № 10-13, 14). [PERSON] протипоказаний середньої тяжкості фізичний труд, робота на висоті та біля рухомих механізмів, показаний легкий труд. Як стверджує представник позивача, витрати на лікування та реабілітаційні заходи потерпілого [PERSON] поніс [PERSON] як власник транспортного засобу. На підтвердження даної обставини до позовної заяви були додані квитанції про придбання ліків та лікарських засобів (а.с. № 15-31). 05.05.2017 р. позивач звернувся до відповідача з Претензією, в якій просив відшкодувати йому грошову компенсацію за шкоду, заподіяну під час ДТП здоров'ю [PERSON] в межах встановленої договором № АІ/3631670 суми. Листом за вих. № 423 від 29.05.2017 р. ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» відмовила [PERSON] у задоволені вказаної претензії, мотивуючи тим, що він як страхувальник не має підстав для отримання страхового відшкодування внаслідок заподіяння шкоди здоров'ю [PERSON] в результаті ДТП, що мала місце 10.04.2015 р., оскільки договір № АІ/3631670 від 15.11.2014 р. укладений для забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих (а.с. № 8-9). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). В Україні здійснюються такі види обов'язкового страхування, в тому числі страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 7 Закону України «Про страхування»). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 1.3. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (п.22.1 ст. 22 вказаного Закону). За п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. У зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я (п.24.1 ст. 24 даного Закону). З огляду на викладене суд вважає, що у даному випадку має місце страховий випадок. Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187). [PERSON] як власник транспортного засобу поніс витрати на лікування та реабілітаційні заходи потерпілого [PERSON], на підтвердження чого надав суду копії квитанцій про придбання ліків та лікарських засобів (а.с. № 15-31). Мотивація відповідача відмови у виплаті [PERSON] страхового відшкодування, вказана у листі за вих. № 423 від 29.05.2017 р. є не зрозумілою, так як відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Твердження представника відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу того, що саме він поніс витрати на лікування [PERSON] не відповідають дійсності, так як позивачем додані до позовної заяви копії квитанцій про придбання ліків і лікарських засобів та копії рахунків. Що стосується наявності у рахунках на придбання медичного товару прізвища потерпілого [PERSON] як покупця (платника), то даний факт не свідчить про те, що оплата медичного товару була здійснена саме за кошти потерпілого, а не позивача (а. с. № 26, 30, 31). Доводи представника відповідача стосовно того, що у вироку Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11.08.2017 р. вказано, що потерплий [PERSON] претензій до обвинуваченого [PERSON] не має, оскільки останній відшкодував йому спричиненні ушкодження шляхом оплати лікування та реабілітації, залишилися недоведеними суду, будь-яких доказів про наявність такого вироку суду не надано. Посилання представника відповідача на те, що позивачем не надано будь-яких необхідних для страхового відшкодування документів, виданих медичною установою, про призначення потерпілому [PERSON] медичних процедур, послуг та медикаментів, які застосовувалися при його лікуванні, як на доводи, якими він обґрунтовує свої заперечення проти позову, то вони не можуть бути прийняті судом, оскільки спростовуються п.24.1 ст. 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та наявними в матеріалах справи медичними документами, з яких вбачається, яке лікування та яку діагностику проходив потерпілий [PERSON] (а.с. № 10-13). Витрати, які поніс [PERSON] на лікування та реабілітаційні заходи потерпілого [PERSON], за його підрахунками становлять 36 104, 63 гривень. Будь-яких доказів, які б спростовували такий розмір витрат представником відповідача суду не надано. Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно до ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: -навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; - вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), передбачений даною нормою є вичерпним. [PERSON] звернувся до відповідача про страхове відшкодування вчасно, тобто впродовж трьох років з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Що стосується того, що позивач звернувся до відповідач з претензією, а не з заявою, то це на думку суду не є підставою для відмови у виплаті страхової компенсації. Відповідно до п.36.7. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. За таких обставин суд вважає можливим захистити права позивача та задовольнити його позовні вимоги в повноу обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати: судовий збір в розмірі 640 гривень, сплачений позивачем при зверненні до до суду з даним позовом (а. с. № 1) та витрати, пов'язані з розглядом справи в розмірі 395,40 гривень.

Outcome: approved