Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач у березні 2015 року звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя. Посилався на те, з 16 червня 2003 року по 10.09.2013 року перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] Під час перебування у шлюбі ними 24 жовтня 2009 року за спільні кошти було придбано торговий павільйон, який розташований на торгівельному майданчику сектору [NUMBER] КП «МТК Калинівський ринок», що по вул.Калинівській, 13-а в м.Чернівці. Вказане майно придбане шляхом укладання між відповідачкою та ПП Виробничо-комерційною фірмою «Верхбуд» договору підряду №121, після чого ними, у погоджений термін оплати послуг, було внесено на банківській рахунок підрядника 21 758 грн. В подальшому, 01 січня 2010 року, між відповідачкою та КП МТК «Калинівський ринок» укладено угоду №110 про отримання у платне користування торгівельного місця на території ринку. Оскільки на сьогоднішній день між ними не досягнуто згоди щодо поділу вказаного майна, просив визнати рухоме майно - торговий павільйон [NUMBER], який розташований на торгівельному майданчику сектору [NUMBER] КП «МТК Калинівський ринок», що по вул.Калинівській, 13-а в м.Чернівці об'єктом спільної сумісної власності подружжя «[PERSON]». Визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного торгового павільйону. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Під час розгляду справи представник позивача - адвокат Жар Ю.Г. позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову. Визнала, що за час перебування у шлюбі з позивачем [PERSON] ними було придбано спірний торговий павільйон. В той же час, оскільки павільйон продано, підстав для задоволення позову, на її думку, немає. Заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. У відповідності до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10 вересня 2013 року встановлено, що з 16 червня 2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Цим же рішенням суду їх шлюб було розірвано (а.с.6-8). 24 жовтня 2009 року між відповідачкою [PERSON] та ПП Виробничо-комерційною фірмою «Верхбуд» в особі директора Кузіна М.І. було укладено договір підряду №121 (а.с.9). Згідно п.п.2.1. Договору підряду робота підрядника полягає у встановленні на торгівельному майданчику сектору [NUMBER] КП «МТК «Калинівський ринок» торгівельний павільйон [NUMBER] відповідно до погодженої схеми розташування з адміністрацією КП «МТК «Калинівський ринок», а також 4-х метрової арки між рядами павільйонів, згідно затвердженого проекту реконструкції торгового сектору [NUMBER], наданого адміністрацією КП «МТК «Калинівський ринок». Відповідно до умов вказаного договору, підрядник зобов'язався виконати за дорученням замовника та у відповідності до умов вказаного вище договору роботу, а замовник зобов'язався прийняти цю роботу та оплатити її (п.п.1.1 Договору). Також судом встановлено, що за виконання робіт, передбачених договором підряду, на банківський рахунок підрядника внесено кошти у розмірі 21 758 грн. В подальшому, після приймання роботи з виготовлення торгівельного павільйону, 01 січня 2010 року між відповідачкою та КП МТК «Калинівський ринок» укладено угоду №110 про отримання у платне користування торгівельного місця на території ринку (а.с.10). Згідно ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається із положень ч.1 ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.69 вказаного вище Кодексу, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Так, в матеріалах справи відсутні докази наявності обставин, які б вказували, що павільйон [NUMBER] був придбаний за кошти, що належали відповідачці особисто або належність вказаного майна на праві приватної власності лише відповідачці встановлено будь-яким договором, що обумовлено ч. 3 ст. 368 ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку, що торгівельний павільйон [NUMBER] який розташований на торгівельному майданчику сектору [NUMBER] КП «МТК Калинівський ринок», що по вул. Калинівській, 13-а в м.Чернівці, є рухомим майном та відповідно до положень ст.ст.60,61 СК є об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON], оскільки придбаний подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі. До того ж, відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала, що за час перебування у шлюбі з позивачем, ними було придбано торговий павільйон [NUMBER], який є предметом вказаного позову. Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вбачається із ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, виходячи із принципу рівності часток кожного із співвласників спільного сумісного майна, суд вважає, що частка кожного із них складає по 1/2 торгового павільйону [NUMBER]. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved