Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 05 червня 2013 року відповідач за договором позики отримав у нього грошову суму - 14000 гривень, що підтверджується розпискою. Борг зобов'язався повернути до 30 травня 2014 року. Оскільки відповідач на неодноразові усні вимоги позивача вказану суму не повернув, ухиляється від добровільного вирішення спору, тому просить стягнути на його користь з відповідача суму боргу в розмірі 14000 гривень та сплачений при зверненні до суду судовий збір. В судовому засіданні позивач, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач до суду не з'явися, своїх заперечень чи пояснень по суті вимог не надав. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі укладено договір позики, відповідно до якого, відповідач отримав у нього грошову суму - 14000 гривень та зобов'язався їх повернути до 30 травня 2014 року. Про це була складена розписка (а.с. 15). Доказом, підтверджуючим укладення вказаного договору позивача між відповідачем є розписка, надана позивачем суду в оригіналі. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] виконав взяті на себе зобов'язання за вказаним договором, передавши суму грошових коштів відповідачу, а останній не виконав свого обов'язку, не повернувши позивачу суми позики в обумовлені терміни. Вважаючи неповерненим суму позики, суд виходить з наступного. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст.ст. 59, 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оскільки відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів того, що кошти за розпискою були повернуті, тому суд вважає доведеною ту обставину, що гроші позивачем відповідачу дійсно передавалися, а відповідачем у справі не надані суду прийнятні докази на підтвердження того факту, що в обумовлений строк борг був повернутий, тому сума боргу підлягає стягненню з відповідача в сумі 14000 гривень. Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню 243 гривні 60 копійок судового збору. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 625, 1049 ЦК України,

Outcome: approved