Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

Представник [PERSON] , що діє також в інтересах неповнолітнього [PERSON] - адвокат Коверга Г.В. звернулась в жовтні 2019 року До Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] , про усунення перешкод в користування власністю шляхом вселення, третя особа [PERSON] , в якому просить суд усунути перешкоди [PERSON] в користуванні належною їй 1/3 частиною квартири за адресою [ADDRESS] шляхом вселення до неї [PERSON] , [PERSON] [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що позивачу на праві власності належить 1/3 частина квартири за адресою [ADDRESS] на підставі договору дарування від 26.06.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. зареєстрованому у реєстрі за №2264. У володінні та користуванні позивача знаходяться 2 житлові кімнати, загальною площею 72,9 кв.м., житлової 22,9 кв.м. Під час перебування у шлюбі у вказане житло також був вселений колишній чоловік [PERSON] . Декілька років тому, відносини між позивачем та [PERSON] погіршилися, постійні сварки причинили виїзд їз неповнолітнім сином, [PERSON] була вимушена тривалий час винаймати приміщення для проживання себе та неповнолітнього сина. Шлюб між сторонами розірвано. Як зазначає позивачка, 7 жовтня 2018 року було прийнято рішення Малиновським районним судом м. Одеси по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] яке змінено Постановою від 29.08.2019 року Одеського апеляційного суду, яким апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] - задоволено частково. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 року в частині: визнання договору купівлі-продажу від 28 березня 2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] в частині купівлі- продажу 1/3 частки квартири [ADDRESS] , яку складали нежитлові приміщення, зазначені в технічному паспорті під літ. 11.8, 7.6, 5.5 площею 24,9 кв.м., частково недійсним в силу його фіктивності; визнано недійсним договір дарування від 26 червня 2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] щодо дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яку складали нежитлові приміщення, зазначені в технічному паспорті під літ. 11.8, 7.6, 5.5 площею 24,9 кв.м., в силу його фіктивності; визнання 1/3 частини квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю 1/3 подружжя - [PERSON] та [PERSON] та и розподілити в рівних частках по 1/6 частці; визнати права власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] , ШН [NUMBER] , як частку у спільному сумісному майні подружжя; визнання права власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] , як частку у спільному сумісному майні подружжя; та в частині розподілу спільного сумісного майна колишнього подружжя - скасувати, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені цих позовних вимог. В решті рішення залишити без змін. Відповідач змінив вхідні замки, та не пускає позивачку з сином до квартири. З квітня 2019 року [PERSON] неодноразово зверталась до правоохоронних органів, намагалась потрапити до квартири, однак відповідач добровільно відмовляється вселяти позивачку. Зважаючи на викладе, позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 15.10.2019 року позовна заява була залишена без руху. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 08.11.2019 року про справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні на 04.12.2019 року. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 23.12.2019 року по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.01.2020 року. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 14.01.2020 року (протокольною) відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження. В судовому засіданні [PERSON] не з`явилась, про місце, дату та час судового розгляду повідомлена належним чином. Представник позивачки в судове засідання не з`явилась, до канцелярії суду подала заяву, в якій просила суд справу слухати за їх відсутність, та вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, надав до суду відзив, в якому вказав, що в провадженні Малиновського районного суду перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину частково недійсним та поділ спільного майна подружжя. Наразі справа перебуває у касаційній інстанції, провадження по касаційній скарзі відкрито, однак у задоволенні клопотання про зупинення виконання Постанови Одеського апеляційного суду відмовлено. Згідно Постанови Одеського апеляційного суду [PERSON] є власницею 1/3 частини спірної квартири, а [PERSON] є власницею 2/3 частини. Тобто, [PERSON] є неналежним відповідачем по справі. Окрім того, зазначив, що справа відносно спірного об`єкту нерухомого майна перебуває на розгляді Верховного Суду. Також, в судовому засіданні пояснив, що за даною адресою проживає з 2007 року, пояснив що в нього був кредит, щоб його повернути він продав [PERSON] житлові приміщення. У нього залишились Технічні приміщення. Позивачка була прописана по Воронцовському провулку у м.Одесі, в якій вони проживали більш ніж 20 років. Пояснив, що квартира по [ADDRESS] має два різні виходи. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, пояснення до суду не подала. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 26.06.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. зареєстрованому у реєстрі за №2264 належить 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , ласником інших 2/3 частин квартири є третя особа [PERSON] , що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 118-121). Відповідно до експлікацій приміщень кватири за адресою: [ADDRESS] , квартира має загальну площу 72,9 кв. м., житлову площу 22,9 кв. м., складається з наступних приміщень: 1- коридор 2,9 кв.м, 2- коридор - 4,3 кв.м, 3-коридор 6,5 кв.м, 4-житлова 10,3 кв.м, 5 - кухня - 7,7 кв.м., 6 - житлова - 12,6 кв.м, 7 - підсобне - 11,8 кв.м, 8 - підсобне - 7,6 кв.м, 9- підсобне - 5,5 кв.м, 10-санвузол - 3,7 кв.м. (а.с.27-28). Частина квартири, що належить позивачу, складається з приміщень площею 24,9 кв.м.: 7 - підсобне - 11,8 кв.м, 8 - підсобне - 7,6 кв.м, 9- підсобне - 5,5 кв.м, що встановлено також постановою Одеського апеляційного суду від 29.08.2019 року по справі 521/4510/18 (а.с. 65-68). З плану квартири (а.с. 28) вбачається, що зазначені приміщення становлять відокремлену частину квартири, мають окремий вхід. Також судом встановлено, зазначені приміщення займає відповідач, який в період з 10 липня 1999 року по 11 квітня 2015 року перебував із позивачем в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.317 ЦК України - власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Приписами частини 1 статті 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до положень статей 391, 386 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. За таких обставин суд доходить висновку про доведеність факту чинення відповідачем перешкод позивачу в здійсненні ним права власності на належну йому 1/3 частину спірної квартири, у зв`язку із чим вважає вимоги про усунення таких перешкод законними та обґрунтованими. Спосіб захисту, обраний позивачем, шляхом зобов`язання відповідача не чинити йому перешкод володінні, користуванні та розпорядженні належною їй частиною квартири та вселення її разом з дитиною [PERSON] до спірної квартири відповідає змісту порушеного права та характеру порушення. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 768 гривні 40 копійок.

Outcome: approved