Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

Позивач, Управління соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації Вінницької області, звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь суму надмірно сплаченої грошової допомоги в розмірі 6188 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою та перебував на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації з 16.03.2015 по 05.10.2016. 04.10.2016 до управління надійшов запит особової справи з управління соціального захисту населення Новопсковської райдержадміністрації Луганської області на громадянина [PERSON] Особова справа була надіслана за місцем фактичного перебування внутрішньо переміщеної особи 06.10.2016 №2383/04. 16.09.2015 відповідач звернувся із заявою про призначення грошової допомоги внутрішньо переміщеній особі. Відповідно до рішення від 17.09.2015 йому була призначена грошова допомога з 16.09.2015 по 15.03.2016. При написанні заяви відповідач повідомив про відсутність у будь - кого з членів його сім'ї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10 - кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Відповідно до акту від 08.12.2016 №04-30/1 проведеної перевірки Управлінням Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області та отриманої від Мінфіну інформації було встановлено, що відповідач [PERSON] в період 01.09.2015 по 14.02.2016 мав депозитний рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 29000 грн. Ненадання достовірної інформації призвело до надмірної виплати державних коштів у вигляді грошової допомоги на суму 6188 грн. 10.11.2016 за №2708/04, 23.12.2016 за №3205/04 та 01.03.2017 за №565/04 відповідачу було направлено повідомлення та запропоновано повернути надмірно виплачені кошти на зазначену суму відповідно до чинного законодавства. Проте відповідач зазначену суму не повернув, тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Зважаючи на належне повідомлення сторін про дату, час та місце судового розгляду справи, суд відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши надані докази, суд дійшов таких висновків. Згідно з п. 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505 (далі - Порядок), грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Відповідно до п.6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505, грошова допомога не призначається у разі коли будь-хто з членів сімї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. З позову вбачається, що 16.09.2015 [PERSON] звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації Вінницької області із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. При цьому, в своїй заяві [PERSON] зазначив, що у будь - кого з членів його сім'ї на депозитному банківському рахунку кошти у розмірі, що перевищує 10 - кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, відсутні (а.с.28). [PERSON] був поінформований, що інформація, подана у цій заяві, а також документи, додані до неї, можуть бути перевірені органом соціального захисту населення для забезпечення цільового використання бюджетних коштів, про що свідчить його підпис у заяві (а.с.28). Підставою свого позову позивач зазначив те, що відповідач не надав достовірну інформацію при зверненні до УСЗН Літинської РДА Вінницької області із заявою про призначення йому виплати щомісячної адресної допомоги, повідомивши про відсутність у будь - кого з членів його сім'ї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Відповідно до пункту 11 вказаного Порядку, уповноважений представник сім'ї, якому призначено грошову допомогу, зобов'язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. В той же час, як зазначено в позовній заяві, відповідно до акту від 08.12.2016 №04-30/1 проведеної перевірки Управлінням Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області та отриманої від Мінфіну інформації було встановлено, що відповідач [PERSON] в період з 01.09.2015 по 14.02.2016 мав депозитний рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 29000 грн. Тому, як зазначає позивач, ненадання достовірної інформації призвело до надмірної виплати державних коштів у вигляді грошової допомоги на суму 6188 грн. 10.11.2016 за вих. №2708/04 (а.с.22), 23.12.2016 за вих. №3205/04 (а.с.23-24), 01.03.2017 за вих. №565/04 (а.с.25-26) позивач направляв відповідачу листи - претензії з вимогами повернути надміру перераховані суми грошової допомоги. На підтвердження вищезазначених обставин позивач надав суду копію акту №04-30/1 від 08.12.2016 ревізії законності призначення, нарахування та виплати усіх видів соціальної допомоги, пільг, субсидій та інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів в Управлінні праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації за період з 01.01.2014 по 31.10.2016, згідно якого за результатами ревізії було виявлено, що [PERSON] було зайво нараховано та виплачено адресну грошову допомогу за період з 01.09.2015 по 01.03.2016 на загальну суму 6188 грн., чим завдано збитки державному бюджету на відповідну суму (а.с.31-33). Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 78 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд не приймає зазначений вище акт в якості належного та допустимого доказу, з огляду на таке. Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації вимог до оформлення документів ДСТУ 4163-2003 відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і її проставлення. Таке завірення копії повинно бути скріплено печаткою установи. Надана копія акту не відповідає вимогам Закону, оскільки вона не підписана та не завірена належним чином та містить порожні фрагменти тексту. Також позивач надав до суду лист ПАТ «Державний ощадний банк України» від 09.01.2015 за №46-14/19-146 (вх. №62 від 15.01.2015) про стан депозитних рахунків фізичних осіб в установах АТ «Ощадбанк», в якому зазначено, що запитувана Управлінням інформація про стан банківських рахунків фізичної особи - клієнта банка не може бути надана, так як зазначена інформація становить банківську таємницю (а.с.27). Крім того, до суду не надано доказів наявності у відповідача депозитного рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів. Інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками відповідно до ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Особи, винні в порушенні порядку розкриття та використання банківської таємниці, несуть відповідальність згідно із законами України. Проте, позивачем не надано доказів правомірності та достовірності набуття інформації про наявність у відповідача депозитного рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідної суми коштів на вказаному рахунку. Суд також зазначає, що згідно позовної заяви відповідач перебував на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації Вінницької області з 16.03.2015 по 05.10.2016 та відповідно до рішення від 17.09.2015 з 16.09.2015 по 15.03.2016 отримував щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В той же час, позивачем не надано доказів перебування [PERSON] на обліку УСЗН Літинської районної державної адміністрації Вінницької області, тобто рішення про постановлення його на облік або про призначення виплати адресної грошової допомоги. Натомість, наявність лише зазначеної заяви [PERSON] не є належним та допустимим доказом того, що йому було призначено виплату допомоги та того, що він перебував на обліку в даному управлінні соціального захисту населення. Згідно ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 02.11.2017 участь представника позивача в судових засіданнях по даній справі було визнано обов'язковою, проте від позивача до суду повторно надійшла заява про розгляд справи без його участі, додаткових доказів чи пояснень до суду надано не було. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до п.10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України розумність строків розгляду справи судом є однією з основних засад цивільного судочинства. Згідно ст. 121 ЦПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що в розумний строк до суду не було надано достовірних доказів, достатніх для того, щоб суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, жодних клопотань про витребування доказів чи виклик свідків від позивача до суду не надходило. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, позивачем не надано доказів того, що [PERSON], перебуваючи на обліку в УСЗН Литівської РДА Вінницької області, надав недостовірну інформацію про відсутність у членів його сім'ї депозитних рахунків та неправомірно отримав щомісячну адресну грошову допомогувнутрішньо переміщеній особі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. З аналізу положень статті 1215 ЦК України слідує, що безпідставно набута допомога, надані фізичній особі як засіб до існування, підлягає поверненню лише за наявності одночасно двох підстав - це добровільність виплати за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. За відсутності хоча б одного із вказаних двох елементів повернення виплачених сум не проводиться. Проте, з боку [PERSON] недобросовісності при нарахуванні та виплаті сум допомоги встановлено не було. Оскільки судом не встановлено факту недобросовісного набуття [PERSON] отриманих коштів у розмірі 6188 грн, які є щомісячною адресною допомогою особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату комунальних послуг, призначеною йому УСЗН Літинської РДА Вінницької області, як не встановлено й наявності рахункової помилки, то відповідно до статті 1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає. Аналогічні висновки при застосуванні положень статті 1212, 1215 ЦК України були зроблені Верховним судом України в постанові від 22 cічня 2014 року, справа № 6-151 цс 13. Обставини, встановлені судом, не є достатніми підставами для стягнення з відповідача сум зайво нархованої та виплаченої адресної грошової допомоги. Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду не підтверджено факт неправомірного набуття відповідачем сум адресної грошової допомоги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України так як позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed