Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач у серпні 2015 року звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 06 березня 2013 року між КС «Буковинський Альянс» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3397, згідно якого спілка за рахунок залучених вкладів (внесків) членів спілки на депозитні рахунки надала відповідачу кредит у розмірі 11 500 грн. на засадах зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості. Для забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, між Банком та [PERSON] 06 березня 2013 року було укладено договір поруки. У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у відповідача [PERSON] станом на 17 серпня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 23\~283 грн. 09 коп. Просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 23\~283 грн. 09 коп., а також 243 грн. 60 коп. - сплаченого судового збору. Справа слухалась у відсутність сторін, які в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися судом про місце та час розгляду справи. Представник позивача [PERSON] надав заяву, в якій судове засідання просив провести у його відсутність. Позов підтримав у повному обсязі. У разі відсутності відповідачів, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Крім того, просив стягнути з відповідачів судові витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик їх до суду у розмірі 150 грн. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи через публікацію в пресі оголошення. Причину своєї неявки суду не повідомили. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що представник позивача не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідачів, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 06 березня 2013 року між КС «Буковинський Альянс» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3397 (а.с.6). Частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до умов договору, погоджених сторонами, спілка надала [PERSON] кредит у розмірі 11\~500 грн. на споживчі потреби (ремонт будинку) на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості зі сплатою 42% річних з кінцевим терміном повернення до 05 вересня 2014 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Спілкою та [PERSON] укладено договір поруки №3397, за умовами якого поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредитну, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків (а.с.8). Таким чином, судом достовірно встановлено, що між сторонами існували договірні зобовязання, які банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачу у користування кредитні кошти. У свою чергу, [PERSON] взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконав, у визначений в договорі строк кошти не повернув, чим порушив умови укладеного між сторонами договору та відповідно прострочив виконання взятих на себе зобовязань, що призвело до утворення заборгованості по сплаті кредиту, яка згідно із наданим позивачем розрахунком станом на 17 серпня 2015 року складає 23\~283 грн. 09 коп., з яких 6 436 грн. 80 коп. заборгованість за кредитом; 4 413 грн. 24 коп. заборгованість по сплаті відсотків; 8 232 грн. 69 коп. заборгованість по пені; 4 200 грн. 36 коп. інфляційне відшкодування згідно індексу інфляції (а.с.13). Відповідачі повідомлялися про наявну заборгованість та необхідність її погашення, однак залишили дану вимогу позивача без задоволення, що підтверджується листом-вимогою (а.с.11-12). Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч.1 ст.530 ЦК України)). Відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Оскільки відповідач [PERSON] не виконав взятих на себе зобовязань за кредитним договором, й відповідно не надав доказів своєчасного повернення кредиту та сплати процентів,\~\~суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими і\~\~такими, що підлягають задоволенню. Крім того, згідно із положеннями ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання (ст. 541 ЦК України). У разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обовязку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України). Враховуючи наведене, позичальник [PERSON] та поручитель [PERSON] несуть солідарну відповідальності за виконання вимог кредитного договору. Таким чином, суд вважає, що вказаний вище борг по кредитному договору підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача у повному обємі. Крім того, як розяснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі у своїй постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. У звязку із цим, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог судові витрати, понесені останнім у звязку із зверненням до суду з даним позовом.

Outcome: approved