Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивач у\~ травні 2017 року звернувся до Володарського районного суду Київської області\~ з названим позовом в якому зазначив, що 28.04.2012 року було укладено договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 500 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки.\~ [PERSON] не проводить оплату по кредитній лінії, тому станом на 28.02.2017 року виникла заборгованість\~ у розмірі 17347,27 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі\~ 17347,27 грн. за кредитним договором № б/н від 28.04.2012 року та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. У судове засідання представник позивача не зявився. В матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує ( а.с.38). Відповідач в судове засідання не зявилася про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. На адресу суду надійшла заява, якою вона просить розгляд справи провести за її відсутності. Подала до суду свої заперечення проти позову та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог\~ в повному обсязі, застосувавши позовну давність ( а.с.51). Суд ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позиції сторін викладені у відповідних заявах, що надійшли до суду, дослідивши матеріали справи\~\~ вважає , що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи\~ із наступних міркувань\~ . Судом встановлено, що 28.04.2012 року [PERSON] уклала договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Матеріали справи вказують , що [PERSON] починаючи з 27.11.2013 року не проводить оплату по кредитній лінії. Позивач у своїй позовній заяві вказує, що станом на 28.02.2017 року у відповідача виникла заборгованість перед ПАТ КБ « ПриватБанк» у розмірі 17347,27 грн.,\~\~ із яких : - 204,34 грн. - заборгованість за кредитом; - 12240,68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3600,00 - заборгованість за пенею та комісією; - 500,00грн. штраф ( фіксована частина); - 802,25 грн. штраф (процентна складова). Відповідач заперечуючи проти позову ( а.с.51), вказала, що дійсно вона оформила платіжну картку з кредитною лінією\~ у розмірі 500 грн., але вона повністю розрахувалася з позивачем та припинила користуватися кредитною карткою 27.11.2013 року коли і було здійснено нею останній платіж. При цьому\~ просить суд застосовувати\~ загальні правила позовної давності встановлені ЦК України та відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності. Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовної заяви, суд виходить із наступних міркувань. Так, згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит)\~ позичальникові в розмірах та\~ на\~ умовах, установлених\~ договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Отримання відповідачем коштів за договором № б/н від 28.04.2012 року стверджується позивачем у позовній заяві, визнається відповідачем та не потребує доведення. Відповідач проводила оплату за користування кредитною лінією включно по 27.11.2013 року, що знаходить підтвердження із дослідженого судом розрахунку заборгованості за договором № б/н від 28.04.2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 28.02.2017 ( а.с.4 , зворотня сторона а.с.4). Вважаючи, що повністю погашено кредит відповідач припинила проводити виплати і таким чином сума у розмірі 204,34 грн. залишилася не погашеною. На залишок боргу позивач нарахував відповідачу заборгованість по процентам за користування кредитом; заборгованість за пенею та комісією; штраф ( фіксована частина); штраф (процентна складова), однак звернувся до суду лише 03.05.2017 року пропустивши трьохрічний строк звернення до суду. За таких обставин є слушною позиція викладена позивачем у запереченнях щодо пропуску позивачем позовної давності. Отже, суд погоджується із позицією відповідача щодо застосування позовної давності, оскільки відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки\~\~ (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Отже підсумовуючи\~ вище викладене суд приходить до наступних висновків, статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, виходячи із наданого\~ розрахунку заборгованості ( а.с.4-5)\~ початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання тобто\~ починаючи з 27.11.2013 року. Суд також враховує правову позицію , викладену Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, згідно якої відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст.252255 ЦК. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Встановлені судом обставини справи вказують, що [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим з\~ починаючи з 27.11.2013 року у неї утворилася заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише \~ 03.05.2017 року, тобто поза межами встановленого законом строку. Аналізуючи таким чином зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що до позовних вимог необхідно застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed