Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк» звернувся в суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Мотивує заявлені вимоги тим, що 14.09.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № CVНМGL00000087, відповідно до умов якого, відповідач отримала грошові кошти у розмірі 85560,00 доларів США, з сплатою відсотків за користування кредитом, на строк до 11.09.2037 року. Вказують, що в забезпечення повернення кредиту за кредитним наведеним вище кредитним договором від 14.09.2007 року між [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] банк ПриватБанк та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно умов якого, відповідач [PERSON] виступив поручителем перед бПАТ КБ Приватанком за виконання кредитних зобовязань [PERSON], як солідарного боржника. Зазначають, що у звязку із порушенням відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитних зобовязань, станом на 22.01.2016 року в останньої утворилася заборгованість, яка становить 91732,61 доларів США. І відповідно складається: із заборгованості за кредитом в розмірі 71582,52 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 13577,30 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 566,39 доларів США; заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 6006,40 доларів США. Просять, заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості у зазначеній вище сумі і судових витрат задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк», за довіреністю [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити; у наданих суду поясненнях посилалася на обставини аналогічно викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи в порядку ст. 74 ЦПК України через засоби масового зв»язку, відомостей про поважність причини неявки в судове засідання, суду останнім повідомлено не було. Відповідач [PERSON] в її інтересах представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечували, в наданих суду поясненнях вказують на те, що позивачем було надано до позовної заяви, повідомлення від 15.12.2015 р. №30.1.0/2-733, в якому зазначається, що у пятиденний термін з дня отримання вказаного повідомлення відповідачами погасити заборгованість у розмірі 18928,14 доларів США за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а згідно позовних вимог предметом є стягнення з відповідачів солідарно заборгованості у розмірі 91732,61 доларів США, вказують, що відносно останньої вимоги до відповідачів жодних вимог не надходило. В поясненнях представник відповідача [PERSON] Н,В. посилався на те, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 16.07.2014 р. у цивільній справі №727/2084/14-ц було зобовязано Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк» провести перерахунок сплачених \~[PERSON] відсотків, додаткових комісій та штрафних санкцій, зарахувавши їх в рахунок погашення основної суми кредиту за кредитним договором №CVHMGL00000087 від 14.09.2007 р., та було вирішено стягнути судові витрати судовий збір в сумі \~243,60 грн. з \~[PERSON] акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» на користь держави. Рішення набрало законної сили 28.07.2014 року. Однак, із розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви, не вбачається, що Банком було проведено перерахунок сплачених відсотків, комісій та штрафних санкцій, та відсутні дані чи було враховано їх в рахунок погашення основної суми кредиту. При цьому пояснив, що відповідно до довідки від 14.03.2016 р. ПАТ КБ ПриватБанком заявлено суму боргу - 3784,07 грн., яка складається з судових витрат по рішенню у цивільній справі, рішення по якій було винесено не на користь позивача, а також заявлено стягнення суми пені за порушення строків проведення розрахунків за період із 14.09.2007 р. по 22.01.2016 р., незважаючи на те, що відповідно до вимог чинного закону до стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність тривалістю в один рік, що фактично Банком дотримано не було, а тому, просить застосувати позовну давність передбаченої для стягнення неустойки (штрафу, пені) та в задоволенні позовних вимог відмовити. Вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом, належними доказами по справі встановлено, що 14.09.2007 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» з відповідачем [PERSON] уклали кредитний договір № CVНМGL00000087, відповідно до укладеного договору відповідач отримала грошові кошти у розмірі 85560,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк до 11.09.2037 року (а.с.16-18). Між [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] банк ПриватБанк та [PERSON] в забезпечення повернення кредиту було укладено договір поруки за кредитним договором № CVНМGL00000087 від 14.09.2007 року, відповідно до якого відповідач [PERSON] виступив поручителем перед Банком за виконання зобовязань [PERSON], як солідарного боржника (а.с.19). Сума нарахованої позивачем заборгованості відповідача [PERSON] перед Банком станом на 22.01.2016 року становить 91732,61 доларів США., яка складається: із заборгованості за кредитом в розмірі 71582,52 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 13577,30 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 566,39 доларів США; заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 6006,40 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6-10). Судом також встановлено, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 16.07.2014 р. у цивільній справі №727/2084/14-ц було зобовязано Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк» провести перерахунок сплачених \~[PERSON] відсотків, додаткових комісій та штрафних санкцій, зарахувавши їх в рахунок погашення основної суми кредиту за кредитним договором №CVHMGL00000087 від 14.09.2007 р., та стягнуто судові витрати судовий збір в сумі \~243,60 грн. з \~[PERSON] акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» на користь держави. Рішення набрало законної сили 28.07.2014 р. Однак не зазначено доказів позивачем виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 16.07.2014 р. у цивільній справі №727/2084/14-ц, зокрема: чи проведено перерахунок сплачених \~[PERSON] відсотків, додаткових комісій та штрафних санкцій та чи зараховано їх в рахунок погашення основної суми кредиту за кредитним договором №CVHMGL00000087 від 14.09.2007 р., із розрахунку заборгованості (а.с.6-10) не вбачається, що було проведено такий перерахунок. Крім того, позивачем було надано до позовної заяви, повідомлення на адресу відповідачів [PERSON], [PERSON] від 15.12.2015 р. №30.1.0.0/2-733, відповідно до якого позивач вимагає від відповідачів у пятиденний термін з дня отримання вищезазначеного листа відповідачами погасити заборгованість у розмірі 18928,14 доларів США, у тому числі: заборгованості за кредитом в розмірі 1089,08 доларів США, 12079,76 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом; 506,77 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом та 5252,53 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, тобто станом на 15.12.2015 року заборгованість солідарна відповідачів складала суму 18928,14 доларів США, що суперечить розрахунку заборгованості станом на 22.01.2016 року, відповідно до якого заборгованість становить 91732,61 доларів США. Вищенаведені правовідносини, виходячи з сукупності досліджених по справі доказів, у системному звязку регулюються наступними вимогами закону. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст.536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (п.п.1.1, 2.2.1, 3.3 кредитного договору № CVНМGL00000087 від 14.09.2007 року), позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами щомісяця, в період з 15 по 19 число кожного календарного місяця то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Про те, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконує зобовязання належним чином позивачу було відомо з 06.05.2011 року, що вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.8), при цьому з дослідженого розрахунку видно, що відповідачем не вносилися суми на погашення за наданим кредитом, тобто з травня 2011 року, що фактично не заперечувалося і представником позивача [PERSON] Крім наведеного судом установлено, повідомлення про наявність заборгованості у відповідача [PERSON] ПАТ КБ ПриватБанком останній надходили на адресу м. Чернівці З. Космодемянської [ADDRESS], тобто на адресу за якою фактично [PERSON] не проживає (а.с. 12), що позбавило можливості відповідача [PERSON] знати про наявну в неї прострочену заборгованість. В судовому засіданні представник позивача пояснила, що Банку достеменно відома адреса відповідача [PERSON] як [ADDRESS]. Крім наведеного з дослідженого судом розрахунку вбачається нарахування ПАТ КБ ПриватБанком і заявлено до стягнення з відповідачів суми пені за порушення строків проведення розрахунків за період з 14.09. 2007 року по 22.01. 2016 року. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу). Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Разом з цим, домовленості сторін, судом не встановлено. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Згідно ст.267 ч.ч.3, 4 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до\~ст.267 ч.4 ЦК України,\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 19.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Судом установлено, що позивач звернувся до суду з позовом 11.02.2016 року (а.с. 2 4). Проти обставин нарахування пені і вимоги до стягнення нарахованої пені за період з 14.09. 2007 року по 22.01. 2016 року не заперечувала в судовому засіданні і представник позивача [PERSON], а також не заперечувалося останньою і того, що рішення суду від 16.07. 2014 року виконано з проведенням перерахунку коштів на відсотки і штрафні санкції, щодо перерахунку коштів на основну суму погашення заборгованості по кредиту заперечувала. Дані пояснення представника позивача є співмірними і з дослідженими доказами, а саме випискою наданою позивачем ( а.с. 65 - 78). Приймаючи до уваги, що відповідачем [PERSON], інтереси якої представляє [PERSON] заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, суд вважає з врахуванням вимог \~ст.267 ч.4 ЦК України, що слід застосувати строки позовної давності і\~в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~ Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, повно і всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши докази, надані відповідно сторонами в їх сукупності, виходячи з позиції представника позивача щодо задоволення позовних вимог за обраним способом захисту та системного аналізу співмірності заявлених вимог з вимогами закону, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то, відповідно до\~ст.88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed