Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позиція позивача. Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя . В порядку поділу просила визнати за нею право власності на 2/3 частини автомобіля марки Honda, модель Civic, загальний легковий седан-В, 2008 року випуску, номер кузову [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину автомобіля марки Honda, модель Civic, загальний легковий седан-В, 2008 року випуску, номер кузову [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Виділити [PERSON] в порядку поділу майна подружжя в натурі автомобіль та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію належної позивачу частки у спільному майні подружжя - автомобіля Honda, у розмірі 148 066 гривень 00 копійок, що становить 2/3 частину вартості даного автомобіля та стягнути судовий збір. Надалі позивачем проведено автотоварознавчу експертизу , відповідно до якої визначено ринкову вартість транспортного засобу , яка склала станом на час проведення експертизи 191064,55грн. У зв`язку з зазначеним адвокатом позивача суду надано клопотання та уточнено суми заявлені в позові , а саме просить стягнути 127376,36грн. компенсації , що становить 2/3 від 191064,55грн. загальної вартості автомобіля та доповнено вимогою про стягнення 3000грн. вартості проведення експертизи. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 травня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судовим наказом Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 липня 2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення аліментів з 11 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Постановою державного виконавця Кіровоградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 24 жовтня 2018 року відкрито виконавче провадження за № 57499866. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] є автомобіль марки Honda, модель Civic, загальний легковий седан-В, 2008 року випуску, номер кузову [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Зазначений автомобіль зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 01 квітня 2015 року. Зазначається, що вказаний автомобіль був придбаний подружжям у 2008 році, але у зв`язку з втратою документів відповідач повторно отримував свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 01 квітня 2015 року. Про зазначене свідчать особливі відмітки на свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу - дублікат. На обґрунтування обставин , щодо збільшення частки позивачки у поділі спільного сумісного майна подружжя адвокатом вказується, що з врахуванням інтересів малолітньої дитини , за умови , що розмір аліментів , які вона одержує, не достатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини , яка визнана дитиною з особливими освітніми проблемами внаслідок загального недорозвитку мовлення II-III рівня , якій поряд із загальними вимогами щодо індивідуального підходу вихователів дошкільного освітнього закладу , рекомендовані корекцій-розвиткові додаткові заняття з практичним психологом та логопедом не менше 3-х занять на тиждень з кожним фахівцем, що потребує значних матеріальних видатків у розмірі , щонайменше 9000грн./місяць. Позивач на даний час не працює, перебуває на утриманні нинішнього чоловіка, оскільки має приділяти значний час і зусилля на забезпечення лікування , розвитку малолітнього сина , виходячи з його особливих потреб. Вказується, що відповідач допускає нерегулярну сплату аліментів, розмір яких складає 850-890грн. в місяць, що є очевидно недостатнім для забезпечення потреб даної дитини. Адвокат посилається на ч.1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч.2 ст. 364, ч.3 ст. 370 ЦК України та ч.ч. 2 і 3 ст. 70, ч. 5 ст. 71 СК України , вказуючи , що саме такий поділ спільного майна подружжя належним чином захистить права співвласників та їх малолітньої дитини , а тому просить задовольнити позов повністю. В судове засідання представником позивача надано заяву про підтримання позову ( а.с. 192). Позиція відповідача . До судового засідання від відповідача надано заперечення проти позову та відзив на позовну заяву. Представником за довіреністю надано заперечення на додаткові обґрунтування і клопотання адвоката позивача. Загалом позиція відповідача вказує на те, що позов відповідач не визнає, фактично просить суд визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності. Посилається на ст. 70 СК України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади, рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо і один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Зазначено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесений позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації, а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 травня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 25 червня 2005 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис за № 270 - розірвано. Судовим наказом Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 липня 2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення аліментів з 11 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Постановою державного виконавця Кіровоградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 24 жовтня 2018 року відкрито виконавче провадження за № 57499866. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] є автомобіль марки Honda, модель Civic, загальний легковий седан-В, 2008 року випуску, номер кузову [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Зазначений автомобіль зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу . Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми Сімейного кодексу України . Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Придбання автомобіля подружжям у 2008 році, не заперечується відповідачем, що свідчить про безспірність статусу майна як спільного майна подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі 372/504/17 (провадження 14-325цс18). Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК). За відсутності таких умов присудження грошової компенсації може мати місце, зокрема, на підставах передбачених ст. 364 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та наявності згоди співвласника на одержання відповідної грошової суми. Так, відповідно до частин 1-2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таке ж право співвласників передбачено ч. 3 ст. 358 ЦК України, а саме, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він мас право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Зазначеною нормою передбачено, що обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов`язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність до згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку шодо задоволення позову. В порядку розподілу майна подружжя визнати право власності [PERSON] на автомобіль марки Honda, модель Civic, загальний легковий седан-В, 2008 року випуску, номер кузову [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість грошову компенсацію за 2/3 частини автомобіля Honda, модель Civic, загальний легковий седан-В, 2008 року випуску, номер кузову [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , у розмірі 148066 грн. При цьому , суд враховує , що вартість спільного майна - автомобіля, визначений експертним висновком та складає станом на час проведення експертизи 191064,55грн. відповідно на користь позивача суд стягує 127376,36грн. компенсації , що становить 2/3 від 191064,55грн. загальної вартості автомобіля. Суд прийшов до висновку , щодо збільшення частки позивачки у поділі спільного сумісного майна подружжя , з врахуванням інтересів малолітньої дитини , оскільки розмір аліментів , які позивач одержує, не достатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини , яка визнана дитиною з особливими освітніми проблемами внаслідок загального недорозвитку мовлення II-III рівня , якій поряд із загальними вимогами щодо індивідуального підходу вихователів дошкільного освітнього закладу , рекомендовані корекцій-розвиткові додаткові заняття з практичним психологом та логопедом не менше 3-х занять на тиждень з кожним фахівцем, що потребує значних матеріальних видатків у розмірі , щонайменше 9000грн./місяць. Суд врахував , що позивач на даний час не працює, перебуває на утриманні нинішнього чоловіка, оскільки має приділяти значний час і зусилля на забезпечення лікування , розвитку малолітнього сина , виходячи з його особливих потреб. Відповідач допускає нерегулярну сплату аліментів, розмір яких складає 850-890грн. в місяць, що є очевидно недостатнім для забезпечення потреб даної дитини. Нормами ч.1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч.2 ст. 364, ч.3 ст. 370 ЦК України та ч.ч. 2 і 3 ст. 70, ч. 5 ст. 71 СК України , регулюються спірні правовідносини сторін , такий поділ спільного майна подружжя не порушує права співвласників та захищає права їх малолітньої дитини на належне її матеріальне утримання з боку батьків. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідача в розмірі 1480,66грн.та стягує 3000грн. витрат за проведення експертизи. Враховуючи викладене та

Outcome: approved