Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона та відповідач 29.09.2014 року уклали договір за яким відповідач мав у продовж 15 банківських днів виконати роботи з утеплення фасаду її квартири за що вона мала сплатити відповідачу 7360 грн. На виконання умов договору вона 29.09.2016 року сплатила відповідачу визначений договором аванс в розмірі 6500 грн. Однак відповідач ухиляється від виконання умов договору, до виконання робіт не приступив та відмовляється повернути аванс. Вважає, що відповідач порушив умови зобовязання, а тому має повернути їй аванс, сплатити пеню в розмірі 3% за кожен день прострочення виконання робіт за період з 20.10.2016 року по 29.02.2016 року, а також 3/5 річних та інфляційні збитки за час прострочення виконання грошового зобовязання за той же період. Зазначила, що розмір пені становить 71175 грн., однак вона вважає за необхідне його зменшити до 5000 грн. Зазначила, що в наслідок дій відповідача їй завдано моральну шкоду. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь 6500 грн. авансу, 5000 грн. пені, 3 % річних у розмірі 264,40 грн., інфляційні збитки в розмірі 3198 грн., а також 1000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. Відповідач позов визнав частково та пояснив, що дійсно договір було укладено, але укладено не ним а його працівником, кошти в сумі 6500 грн. надійшли на його рахунок. Зазначив, що роботи не виконали, оскільки у нього були відсутні промислові альпіністи, а потім він по сімейним обставинам виїхав з м. Суми. Він згоден виконати передбачені договором роботи або повернути позивачу 6500 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази подані сторонами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається, що 29 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір за яким відповідач взяв на себе зобовязання провести роботи з утеплення фасаду на 23 кв.м. у продовж 15 банківських днів з часу внесення авансу. За умовами договору вартість робіт становила 7360 грн., з яких позивач 6500 грн. мала сплатити в якості авансу, а решту 860 грн. у продовж 2-х днів після виконання робіт. Як вбачається з копії квитанції (а.с. 5) та не заперечується відповідачем, позивач 29.09.2014 року сплатила відповідачу на виконання умов договору 6500 грн. авансу. У звязку з чим, відповідач мав у строк до 20 жовтня 2014 року виконати роботи визначені договором. В судовому засіданні позивач зазначили, що до цього часу відповідач взяті на себе зобовязання не виконав. Відповідач визнав той факт, що він не приступив до виконання робіт. При цьому, відповідач у судовому засіданні визнав той факт, що роботи не були виконанні з причин, що не залежали від позивача. Відповідно до ст. ст. 865, 866 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків - ч.2 ст.849 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 852, п.2 ч.1 ст. 872 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Як вбачається із змісту ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення й використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своєї особистої потреби мають право, зокрема, на захист своїх прав державою; належна кількість продукції й обслуговування; звертання до суду й іншим уповноваженим органам державної влади за захистом порушених прав. Згідно із ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків серед юридичних фактів, зокрема, є договори та інші правочини. За положеннями статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 653 ЦК України регламентовано, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» подано такі визначення: споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Відповідно до частини пятої статті 10 цього Закону у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що позивач за договором побутового підряду є споживачем послуг, а відповідач - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною пятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобовязання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобовязання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобовязання. Крім того, до моменту вчинення порушення пеня виконує забезпечувальну функцію, і, навпаки, з моменту порушення вважається мірою відповідальності. Судом встановлено, що за період визначений позивачем (з 20.10.2014 року по 29.02.2016 року) розмір пені за ставкою 3% за кожен день прострочення виконання зобовязання становить 97110 грн. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Отже, договір про надання послуг (зокрема, побутового підряду) є складним зобовязанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобовязань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу та виконати роботи, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обовязку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням. Саме до останнього виду грошових зобовязань належить укладений сторонами договір, оскільки ним установлена ціна договору. Крім того, слід зазначити, що ст. 625 ЦК України розміщена в розд. І Загальні положення про зобовязання книги 5 ЦК України , а тому поширює свою дію на всі зобовязання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору побутового підряду, є грошовим зобовязанням. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобовязання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Разом з тим, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобовязання. Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536, ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. Встановлено, що за період прострочення визначений позивачем розмір 3% річних становить 265,97 грн., а інфляційні збитки 3328,00 грн.. Відповідно до вимог ст. 10, 11 ЦПК України суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених позовних вимог, на підставі поданих ними доказів. Позивачем заявлений позов в якому вона самостійно, посилаючись на принцип розумності та справедливості, зменшила розмір пені до 5000 грн., визначила розмір 3% річних в сумі 264,40 грн., а інфляційних збитків в сумі 3198 грн. Наведені позивачем суми менші ніж визначено законом та обраховано судом, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд вважає необґрунтованими, оскільки ні договором укладеним між сторонами, ні законом таке відшкодування не передбачено. Зазначений висновок ґрунтується на вимогах ст. 611 ЦК України, відповідно до якої відшкодування моральної шкоди в разі невиконання зобовязання допускається, якщо такі наслідки передбачені законом або договором. Враховуючи наведені вище обставини та положення закону на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 6500 грн. авансу, 5000 грн. пені, 264,40 грн. 3% річних та 3198 грн. інфляційних збитків, а в задоволенні позову в іншій частині суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог. У звязку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial