Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Позивач ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 10 березня 2020 року у розмірі 49000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що між сторонами був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 49\~000,00 грн., які останній зобов`язувався повернути кошти до 31 грудня 2020 року. Однак, до цього часу, кошти не повернуті. В судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач проти позову заперечив, подав письмовий відзив, в якому зазначив, що фактично кошти в сумі 49\~000,00 грн. не отримував. Пояснив, що працював у позивача на посады торгывельного представника. Розписка ним була написана при працевлаштуванні на вимогу роботодавця як гарантія, що він не привласнить горшові кошти, отримані на торгівельних точках. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 8 липня 2021 року. Протокольною ухвалою головуючого від 8 липня 2021 року оголошено перерву в судовому засіданні до 6 серпня 2021 року. Протокольною ухвалою головуючого від 6 серпня 2021 року оголошено перерву в судовому засіданні до 21 вересня 2021 року у зв`язку з визнанням явки представника позивача обов`язковою. Протокольною ухвалою головуючого від 21 вересня 2021 року відкладено розгляд спарви до 27 жовтня 2021 року у зв`язку з неявкою представника позивача. Суд, вислухавши пояснення сторін,свідка, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 10 березня 2020 року між ТОВ «СТС-ГРУПП» та [PERSON] укладений договір грошової позики №3, згідно якого позивач передав відповідачу 49\~000,00 грн., які останній зобов`язувався повернути в строк до 31 грудня 2020 року (а.с.6-7). Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою про отримання грошових коштів, підписаною відповідачем та видатковим касовим ордером №1 (а.с.8-9) Відповідач у встановлений термін (та на час розгляду справи - також) позику не повернув. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до частин першої і третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Стаття 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідачем презумпція правомірності договору позики не спростована доказами. Виконання зобов`язання за договром позики повинно підтверджуватися належними та допустимими доказам, які визначені ст. 545 ЦК України. Поясненнями сторони та показами свідків не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Аналогічний правовиий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 2 вересня 2020 року у справі № 569/24347/18 та від 18 липня 2018 року у справі №143/280/17. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначаються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином судом встановлено, що право позивача порушене, відповідач належним чином не виконав умови договору, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп.

Outcome: approved