Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позивач та її представник з урахуванням уточнень від 13.11.2017 року просять суд усунути відповідача [PERSON] від права на спадкування за законом спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Також просять суд усунути відповідача [PERSON] від права на спадкування за законом спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати сторін - [PERSON] , яка проживала разом із чоловіком і [PERSON] . Відповідач є спадкоємцем першої черги. Під впливом погроз з боку відповідача, батько сторін - [PERSON] подав нотаріусу заяву про відмову від спадщини. За життя матері відповідач не піклувався ні про неї, ні про батька. Матір тяжко хворіла. Відповідач не надавав матеріальної допомоги на лікування матері, не спілкувався з батьками. Позивач вважає, що дії відповідача були спрямовані на те, щоб позбавити її взагалі від права на спадкування та усунути батька від спадкування після смерті матері. З цією метою відповідач утримує у себе оригінали правовстановлюючих документів та не надає їх нотаріусу, відповідач неодноразово спричиняв позивачці тілесні ушкодження і вона зверталася з цього приводу до правоохоронних органів. Батько за життя звертався до суду із позовною заявою про призначення додаткового строку на подання заяви про відкликання заяви про відмову від спадщини та подання заяви про прийняття спадщини. [INFO] помер батько. На час його смерті позивачка проживала разом із ним, займалась його похованням. Відповідач є спадкоємцем першої черги. В 2007 році батькові ампутували ногу, він отримав 2 групу інвалідності, пересувався в інвалідній колясці, з 2009 року отримав 1 групу інвалідності. Внаслідок ДТП, яке мало місце в 2012 році, батькові було ампутовано другу ногу. З 2007 року батько потребував постійного стороннього догляду, оскільки самостійно не міг себе обслуговувати. Відповідач ухилявся від надання батькові допомоги, не надавав гроші на придбання ліків, на проведення лікування та обстеження, не робив нічого для поліпшення стану здоров`я та житлових умов батька, хоча мав можливість надавати допомогу, так як проживав поруч. Батько та позивачка отримували допомогу як малозабезпечена сім`я. Позивач також посилається на те, що після ампутації батькові обох ніг, він не міг себе обслуговувати, потребував сторонньої допомоги від відповідача. Підставами для задоволення позовних вимог позивачка зазначила ч.1, ч.2 і ч.5 ст.1224 ЦК України. Відповідач та його представник проти позову заперечують в повному обсязі. Відповідач зазначив, що позивач навіть йому не повідомила, що батько помер. Зазначив що, після смерті мами позивачка не впускала його на поріг будинку, а тому у нього не було можливості допомагати батькові. Документи дійсно були у нього, так як це було бажання його матері. Зазначив, що в той час, коли батько хворів, відповідачеві необхідно було піклуватися за своєю сім`єю і своїми дітьми. Не заперечує, що мав можливість надавати допомогу батькові, але зазначає, що міг надавати фізичну допомогу, а не матеріальну. Представник [PERSON] в судових дебатах зазначила, що батько сторін по справі був забезпечений необхідним, допомоги не просив. Також зазначила, що батьки не були в безпорадному стані, що позивачка не надала докази того, що батько потребував допомоги. Вважає, що зібраними по справі доказами не доказано ухилення відповідача від надання допомоги батькам. Представник третьої особи - Четвертої Харківської державної нотаріальної контори до суду не з`явився, направив суду заяву про проведення судового розгляду у їх відсутності. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є дітьми [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про їх народження (т.1 а.с.7,8). [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] помер [INFO] (т.1 а.с.9,10). [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] і проживала разом із батьками за їх життя, які також були зареєстровані і проживала в зазначеному домоволодінні (т.2 а.с.12-18, т.3 а.с.60). Відповідач також був до 2005 року зареєстрований за вказаною адресою, в даний час зареєстрований в квартирі [ADDRESS] (т.1 а.с.13). Відповідно до копії спадкової справи №196/2006 після смерті [PERSON] (т.2 а.с.59-90) встановлено наступне: - з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися донька [PERSON] , син [PERSON] ; - батько сторін по справі - [PERSON] відмовився від спадщини по закону; - інших спадкоємців за законом не має; - заповіт спадкодавець не вчинив; - разом із спадкодавцем на час її смерті по [ADDRESS] були зареєстровані чоловік [PERSON] і донька [PERSON] ; - свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось; Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, 2, 5 ст.1224 ЦК України, на які посилається позивач у своїй позовній заяві як на підставу для задоволення позовних вимог, не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до виписки з медичної картки [PERSON] (т.3 а.с.38, 40,41,92), в червні-липні 2004 року вона проходила лікування з приводу хвороби - рак поперечної ободочної кишки. Позивачка та її представник не надали суду лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] або інші медичні документи стосовно причин смерті [PERSON] . Позивачка та її представник не надали суду належні та допустимі докази того, що відповідач [PERSON] умисно позбавив життя спадкодавця [PERSON] чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинив замах на їхнє життя. Так, позивач надала суду докази того, що 30.05.2016 року була внесена інформація до ЄРДР за ст.125 ч.1 КК України про те, що [PERSON] завдавав [PERSON] тілесні ушкодження в період з 2000 по 2009 рік (т.1 а.с.21). Згідно до витягу (т.1 а.с.243), 25.09.2018 року була внесена інформація до ЄРДР за ст.129 ч.1 КК України про те, що [PERSON] 05.06.2007 року погрожував їй вбивством. Також позивачка надала суду докази про її звернення до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій відповідача, надала копії документів про отримані нею тілесні ушкодження. Разом з тим, відсутні висновки правоохоронних органів, повідомлення про підозру відповідачеві, вирок суду, якими б підтверджувалися обставини того, що відповідач вчинив замах на життя спадкодавця [PERSON] чи будь-кого з можливих спадкоємців. Крім того, внесена до ЄРДР інформація за ст.129 ч.1 КК України стосується періоду 05.06.2007 року, тобто періоду після смерті матері. Постановою судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 25.03.2011 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи у відношенні [PERSON] за ст.125 КК України за заявою [PERSON] , так як не зазначено частину ст.125 КК України, не надано оригінал судово медичної експертизи, не зазначені докази і свідки (т.1 а.с.41). Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11.02.2010 року вказана постанова судді залишена без змін (т.1 а.с.42-44). Інформація, зазначена в даній постанові, стосується 21.06.2009 року, тобто періоду після смерті матері [PERSON] . Згідно до довідки, виписки з медичної картки, актів судово-медичного обстеження (т.2 а.с.210-220), у [PERSON] неодноразово в період з 2000 по 2009 рік були виявлені тілесні ушкодження, які з її слів їй спричинив її брат [PERSON] [PERSON] в 2005, 2009, 2012 роках неодноразово зверталася з заявами про порушення кримінальних справ стосовно [PERSON] за неправомірні дії по відношенню до неї, в порушенні кримінальних справ їй було відмовлено (т.2 а.с.202-205,207-208), що свідчить про недоказаність обставин, викладених у заявах [PERSON] . Таким чином, позивачка та її представник не надали суду належні та допустимі докази того, що відповідач [PERSON] умисно позбавив життя спадкодавця [PERSON] чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинив замах на їхнє життя, а тому відсутні підстави, передбачені ч.1 ст.1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Аналіз доказів по справі також свідчить про те, що відсутні підстави, передбачені ч.2 ст.1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Суду не надано належні, допустимі, достовірні і достатні докази того, що відповідач [PERSON] умисно перешкоджав своїй матері [PERSON] скласти заповіт на будь-яку особу. В своїх поясненнях [PERSON] зазначала про те, що відповідач забрав собі документи на домоволодіння, однак ці обставини були після смерті матері. Для посвідчення заповіту у [PERSON] були можливості. Зважаючи на те, що заповіт [PERSON] не посвідчувався, то відсутні підстави стверджувати, що відповідач умисно перешкоджав спадкодавцеві внести зміни до заповіту або скасувати заповіт. Досліджені в судовому засіданні докази підтверджують відсутність підстав, передбачених ч.5 ст.1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Для усунення від права на спадкування за даною нормою закону необхідно установити ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві і перебування спадкодавця в безпорадному стані, викликаному тяжкою хворобою або похилим віком. По справі відсутні достатні докази того, що [PERSON] ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві [PERSON] , що остання на час її смерті була в безпорадному стані. Суду не надано медичні документи та інші докази, які б свідчили про безпорадний стан [PERSON] . Приймаючи до уваги вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до копії спадкової справи №1162/2015 після смерті [PERSON] (т.2 а.с.91-132) встановлено наступне: - з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися донька [PERSON] , син [PERSON] ; - інших спадкоємців за законом не має; - заповіт спадкодавець не вчинив; - разом із спадкодавцем на час його смерті по [ADDRESS] була зареєстрована донька [PERSON] ; - свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось; - [PERSON] просила нотаріуса призупинити видачу свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з її зверненням до суду; Згідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У відповідності до вимог ст.89 ЦПК України, оцінивши докази по даній справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві [PERSON] , який через похилий вік і тяжку хворобу був у безпорадному стані. Такого висновку суд дійшов виходячи із наступного. [PERSON] помер [INFO] у віці 77 років (т.1 а.с.9). На час смерті [PERSON] був особою з ознаками інвалідності 1-А групи загального захворювання (т.3 а.с.103-104). Згідно до лікарського свідоцтва про смерть №377 (т.2 а.с.248), причиною смерті [PERSON] був перенесений в минулому інфаркт міокарда. Також до смерті призвела хронічна серцева недостатність. Відповідно до виписки із акту огляду МСЕК (т.3 а.с.50), [PERSON] з 12.10.2009 року безстроково встановлено 1 групу інвалідності в зв`язку з порушенням опорно рухового апарату. Зазначено, що він потребує постійний сторонній догляд. Обласний госпіталь для інвалідів в довідці від 16.03.2015 року (т.3 а.с.107) також зазначає про те, що [PERSON] потребує постійний сторонній догляд. [PERSON] неодноразово складалася індивідуальна програма реабілітації інваліда (т.3 а.с.61-90). Пояснення [PERSON] про те, що їх батько з 2007 року пересувався в інвалідній колясці, що після ДТП в 2012 році йому ампутували другу ногу, що він самостійно не міг пересувався і потребував постійного стороннього догляду, так як не міг себе обслуговувати, не спростовуються відповідачем. Свідок [PERSON] зазначив, що [PERSON] в період з 2013 по 2015 рік повідомляв йому, що син йому не допомагає, при цьому у нього на очах були сльози, інколи він з цього приводу плакав. Свідок [PERSON] пояснив, що в лікарні батька навідувала [PERSON] , яка його купала і одягала. Свідок спілкувався з [PERSON] після того, як йому було ампутовано обидві ноги. [PERSON] ніколи не розповідав йому про сина. Свідок [PERSON] пояснила, що при спілкуванні з [PERSON] останній пояснював, що йому хотілось, щоб і син йому допомагав, та був поруч. [PERSON] батькові не допомагав, хоча потрібні були саме чоловічі руки. У телерепортажі на телеканалі « Сімон » 3-4 грудня 2010 року, відеозапис якого був переглянутий в судовому засіданні, в коментарі зі слів [PERSON] було зазначено, що після операції від нього відвернувся навіть рідний син. В судовому засіданні 29.08.2015 року по справі 644/6893/15-ц, аудіо запис якого був наданий позивачем і який був прослуханий судом, [PERSON] зазначав, що його син що хоче, те і витворяє, нічого йому не дає. У телерепортажі на телеканалі «Сімон» в 2011 році, відеозапис якого був переглянутий в судовому засіданні, зазначається, що сім`ї [PERSON] відключили газ через борги. Згідно до копій довіреностей (т.2 а.с.19-23), батько позивачки в 2007, 2010, 2013 році уповноважував її управляти його майном, бути його представником в різних органах і вчиняти різні дії від його імені. В листі громадської організації «Креавита» (т.2 а.с.149-150) зазначено, що [PERSON] за період з 06.05.2011 року по 29.10.2015 року отримав 110 соціальних транспортних перевезень, за допомогою яких він відвідував медичні установи, юридичні та нотаріальні служби, органи державної влади та соціальні установи. В зазначених поїздках його супроводжувала [PERSON] . Згідно до довідки управління праці та соціального захисту населення (т.2 а.с.151-153), [PERSON] за період перебування на обліку за рахунок коштів державного бюджету забезпечувався технічними засобами реабілітації як інвалід 1-А групи загального захворювання з 13.11.2007 по 04.11.2015. Довідкою від 27.05.2016 року (т.2 а.с.154) підтверджується та обставина, що [PERSON] отримувала допомогу малозабезпеченим сім`ям, компенсацію непрацюючій особі, яка здійснює догляд за інвалідом 1 групи, компенсацію за соціальні послуги батькові [PERSON] , житлову субсидію. Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов (т.2 а.с.155-160,244), [PERSON] проживала разом із батьком [PERSON] , здійснювала за ним догляд. Будинок потребував ремонту, пандус був побудований за благодійні кошти, меблі були старі. 03.04.2012 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст.296 КК України за заявою батька [PERSON] за відсутністю складу злочину (т.2 а.с.206). При цьому [PERSON] у своїй заяві зазначав, що його син [PERSON] не допомагає йому. 23.07.2012 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст.ст.296,357 КК України (т.2 а.с.208). Опитаний [PERSON] пояснив, що з батьком він підтримував дружні стосунки до 2009 року, але вони погіршились після того, як його сестра [PERSON] подала до суду, після цього він не спілкується із своїми родичами. Відповідно до копій заяв, пояснень, скарг [PERSON] за 2012, 2014 рік на адресу правоохоронних органів (т.2 а.с.223- 243, т.3 а.с.23-29,42-47), його син [PERSON] неодноразово вчиняв неправомірні дії по відношенню до нього та його дочки [PERSON] , з 2007 року ніякої допомогу йому не надає, категорично відмовляється надавати йому допомогу, відмовляється надати [PERSON] документи на будинок для оформлення спадщини. Зазначив, що всю турботу і догляд здійснює його дочка, а син лише здатний конфліктувати. В своїй скарзі за 2014 рік на адресу комісії Харківської обласної ради (т.3 а.с.23-26), [PERSON] скаржиться на відсутність дій зі сторони працівників прокуратури по стягненню аліментів з рідного сина на батька інваліда без двох ніг. Комісією МСЕК 17.09.2013 року (т.2 а.с.244) встановлено, що постійний догляд за [PERSON] здійснює лише його дочка [PERSON] і лише вона надає йому постійну допомогу. Будинок має лише часткові зручності, унітаз не придатний для використання, каналізаційна мережа відсутня, туалет знаходиться на вулиці, техніка для прання білизни відсутня. В своїх зверненнях на адресу Харківського міського голови (т.3 а.с.30-31) позивач [PERSON] зверталася з метою надання допомоги її батькові [PERSON] . Своїм листом від 09.09.2010 року (т.3 а.с.48) управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевської райради клопотало перед головним управлінням про забезпечення інваліда 1 групи [PERSON] кріслом колісним з електроприводом. Заявки щодо забезпечення засобом для пересування направлялися неодноразово (т.3 а.с.54-59). [PERSON] у зв`язку з ампутацією на рівні тазостегневого суглобу в 2014 році було виділено засіб для пересування (т.3 а.с.52,53) Згідно до публікації в газеті «Слобідський край» за 12.08.2014 року (т.3 а.с.91), [PERSON] зверталася до першого заступника голови Харківської обласної ради з приводу піклування про батька інваліда, у якого немає обох ніг. Вона просила допомогти переобладнати ванну кімнату та кухню, просила вирішити проблему зсуву ґрунту. В листі територіального центру надання соціальних послуг від 09.06.2016 року (т.3 а.с.109-110) зазначено, що з 05.03.2015 року по 29.05.2015 року [PERSON] знаходився на соціальному обслуговуванні, користувався послугами перукаря, швачки, отримував гуманітарну і благодійну допомогу у вигляді одягу, який був у користуванні, памперсів, ліків, так як потребував допомогу (т.3 а.с.118-123,125-130). Аналіз досліджених судом доказів свідчить про те, що спадкодавець [PERSON] через похилий вік і тяжку хворобу був у безпорадному стані. Після ампутації ніг [PERSON] не міг пересуватися, не міг особисто задовольняти свої життєві потреби, так як не міг ходити. При цьому суд враховує його вік і стан здоров`я - перенесений в минулому інфаркт міокарда, хронічну серцева недостатність, висновок МСЕК про те, що він потребує постійний сторонній догляд. Таким чином, безпідставними є посилання представника відповідача про те, що батько позивачки не був у безпорадному стані. Також є безпідставними твердження представника відповідача щодо того, що батько сторін по справі був забезпечений необхідним, допомоги не просив і не потребував. Зазначені вище докази свідчать про те, що [PERSON] потребував як матеріальної допомоги, так і побутової допомоги, потребував допомоги по особистому догляду за ним, допомоги по домогосподарству, а також потребував турботи зі сторони обох своїх дітей. Про ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві [PERSON] свідчать як численні звернення і пояснення самого [PERSON] , про які було зазначено вище в аналізі доказів, так і інші зазначені вище докази. Пояснення відповідача про те, що позивач навіть йому не повідомила про смерть батька, пояснення про те, що після смерті мами позивачка не впускала його на поріг будинку, а тому у нього не було можливості допомагати батькові, в своїй сукупності також свідчать про те, що відповідач визнає обставини того, що він не допомагав батькові. Відповідач та його представник в обґрунтування причин ненадання допомоги спадкодавцеві [PERSON] зазначають, що позивачка не впускає його до будинку для надання допомоги. Вказані посилання не підтверджені належними і допустимими доказами. Відповідач з цього приводу не звертався до суду, до правоохоронних чи житлових органів, не надавав батькові матеріальну допомогу, не уповноважував інших осіб для вирішення побутових труднощів спадкодавця. Пояснення відповідача про те, що в той час, коли батько хворів, відповідачеві необхідно було піклуватися за своєю сім`єю і своїми дітьми, не свідчать про поважність причин не надання допомоги спадкодавцеві. Твердження відповідача в судовому засіданні про його можливість надавати батькові фізичну допомогу, а не матеріальну, також свідчать про спроможність відповідача надавати допомогу спадкодавцеві. Відповідач та його представник надали докази про розмір пенсії відповідача. 15.05.2019 року до суду надійшла довідка ГУ ПФ України в Харківській області (т.2 а.с.179-182) про те, що відповідач [PERSON] перебуває на обліку і отримує пенсію за вислугу років. Згідно до відомостей ГУ ДФС у Харківській області (т.2 а.с.184-185), відповідач [PERSON] в період з 01.01.2000 року по 31.12.2015 року мав доходи за участь у виборчих комісіях. При цьому суд враховує, що відповідач мав можливість надавати батькові матеріальну допомогу в межах наявних у нього коштів, але він не надавав ніяку матеріальну допомогу. Позивач [PERSON] в 2015 році отримувала допомогу по безробіттю (т.3 а.с.95), а також як малозабезпечена сім`я (т.3 а.с.96-98). В 2016 році [PERSON] здавала своє майно на зберігання і не забирала його в зв`язку з тяжким матеріальним станом (т.3 а.с.99). Позивач [PERSON] також отримувала не значні доходи, але матеріально утримувала батька. Суд також бере до уваги, що спадкодавець [PERSON] з урахуванням близьких родинних відносин з відповідачем та особливостей його безпорадного стану потребував саме допомогу відповідача [PERSON] як рідного сина. Приймаючи до уваги вищевикладене, тривалість не надання відповідачем допомоги спадкодавцеві, потребу спадкодавця в отриманні допомоги саме від [PERSON] , що відповідач мав реальну можливість надавати допомогу спадкодавцеві, суд дійшов до висновку про те, що відповідач [PERSON] ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві [PERSON] . З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України суд задовольняє позовні вимоги в частині і усуває [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Розглядаючи дану справу суд бере до уваги, що підстави, передбачені ч.1 і 2 ст.1224 ЦК України для усунення відповідача від спадкування після смерті батька відсутні, так як суду не надано належні та допустимі докази того, що відповідач [PERSON] умисно позбавив життя спадкодавця [PERSON] чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинив замах на їхнє життя, що відповідач [PERSON] умисно перешкоджав своєму батькові скласти заповіт на будь-яку особу. Так, згідно до звукозапису одночасного допиту [PERSON] і нотаріуса Козелько М.М. від 16.06.2016 року, який був прослуханий судом, нотаріус пояснила, що [PERSON] їй повідомляв, що він не буде посвідчувати заповіт, а буде посвідчувати лише довіреності. При цьому він себе погано почував, стогнав від болю. Та обставина, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 13.05.2019 року (т.3 а.с.1-6) було задоволено позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] і визнано за нею право власності на Ѕ частку житлового будинку по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її матері [PERSON] та [INFO] батька [PERSON] , не спростовує висновки суду. Подання зазначеної позовної заяви [PERSON] не свідчить про те, що вона визнала за відповідачем право на спадкування частки батька, так як вона не є юридично обізнаною, на час подання позову потребувала юридичної допомоги адвоката, ніколи не визнавала за відповідачем право на спадкування частки батьків. Разом з тим суд, який розглядав її позов про визнання права власності, мав можливість зупинити розгляд справи до вирішення даної справи, рішення по якій вплине на рішення суду по справі про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Інші заперечення і посилання учасників судового розгляду, що стосуються позовних вимог, є такими, що не спростовують висновки суду. При цьому суд враховує, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). При подачі позову [PERSON] сплатила судовий збір - 551.21 грн., при поданні апеляційної скарги на ухвалу суду [PERSON] сплатила 282.61 грн., а всього її судові витрати склали 833.82 грн. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що суд частково задовольняє позов, суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати - 416 грн.91 коп.

Outcome: partial