Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач у листопаді 2017 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилось від [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є донькою [PERSON], яка померла 24 вересня 2016 року. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], яка належала їй відповідно до договору дарування квартири від 04.02.2010 року. Єдиним спадкоємцем є позивач по справі, яка своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак 13.06.2017 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій внаслідок відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач вказує, що не може знайти оригінали документів, оскільки її матір не залишила відомості про те, де вона тримала документи. Крім того, внаслідок ситуації, яка склалась в м.Донецьку, хвороби матері, переїзду до нового місця проживання, позивач не дізналась у матері де знаходяться документи на квартиру. Позивач вказує, що вона була власником вказаної вище квартири , а потім подарувала її матері, тому у неї залишились копії правовстановлюючих документів. Визнання права власності на вказане житло, що залишились від [PERSON], померлої 24 вересня 2016 року необхідно позивачу для реалізації свого набутого права на спадщину. Позивач, в судове засідання не прибула, надала до суду заяву в якій просила суд розглянути справу за її відсутністю, заявлені вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих причин, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, \~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON] (а.с.6) 24 вересня 2016 року [PERSON] померла (а.с.7). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта (а.с. 62-63), [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування від 04.02.2010 року, тож після її смерті відкрилася спадщина у вигляді зазначеної вище квартири. Із змісту позову вбачається, що на момент відкриття спадщини позивач постійно проживала разом з матірю. Отже, вважається, що вона фактично прийняла від померлої матері спадщину у вигляді вказаного вище житла. За життя, [PERSON] яка є матірю позивача по справі, зазначене нерухоме майно нікому не спадкувала. Єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] за законом першої черги є її донька, тобто позивач по справі. Позивач по справі звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини від померлої 24 вересня 2016 року матері [PERSON], але їй було відмовлено в оформленні спадщини внаслідок відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Даний факт підтверджено постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 13.06.2017 року (а.с. 10). Отже, після смерті [PERSON] позивач по справі фактично прийняла спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] за законом першої черги від померлої матері, не відмовлялася від неї. Згідно матеріалів спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] після смерті [PERSON] (а.с. 48-60) до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини окрім позивача ніхто не звертався, заповіт [PERSON] не складався. З огляду на це суд зазначає наступне. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. В частині 1 статті 1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. ст.\~ 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. \~Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У відповідності до норм ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд доходить висновку, що відсутність у позивача по справі правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, не може бути для позивача по справі перешкодою у прийняті спадщини, оскільки зазначене майно вона фактично прийняла від своєї померлої матері, від спадщини не відмовлялася. Інших спадкоємців на час розгляду цієї справи судом не встановлено, заповіт [PERSON] не складався. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved