Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивач свої вимоги обгрунтовує тим, що 09.12.2003р. банк і відповідач уклали кредитний договір № SUKWPК 00000824 згідно якого банк надав кредит відповідачу в розмірі 53300 грн. під 28,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.12.2006 р. Однак відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків і станом на 04.02.2016р. має заборгованість в сумі 235957,63 грн., яка складається: - 13733,98 грн. - заборгованість за кредитом; 34702,97 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; - 187520,68 грн. - заборгованість по пені. Посилається на ст.ст. 526,527,530,1054 ЦК і просить стягнути вказану суму заборгованості і судові витрати. Позивач на розгляд справи не зявився, подав відповідну заяву про її розгляд без його участі. В судовому засіданні відповідач і його представник вимог позову не визнали і пояснили, що вказаного боргу відповідача перед позивачем не існує, оскільки цей же спір був розглянутий Конотопським міськрайсудом 14.03.2013р. і в його задоволенні було відмовлено в звязку із пропуском позовної давності. Вказане рішення суду вступило в силу і є обовязковим для всіх органів, підприємств, організацій. А предявляти позов шляхом збільшення позовних вимог за рахунок додаткових вимог вони вважають безпідставним так як вони є похідними від основного боргу. Тим більше, що [PERSON] ще в 2006р. повністю погасив борг перед банком, тільки за давністю часу підтверджуючий документ про це був втрачений. В звязку із тим, що позивач предявив вимоги за період до 04.02.2016р. включно, який включає і період по якому судом уже прийнято рішення, вони просять відмовити в задоволенні вимог позову за весь предявлений позивачем період за пропуском строку звернення до суду, не заперечуючи проти величини заборгованості. Вислухавши сторону відповідача та перевіривши матеріали справи, а також матеріали справи № 577/332/13 за позовом ПАТ КБ Приват Банк до [PERSON] про стягнення 152776,48 грн. за цим же кредитним договором, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк і [PERSON] 09.12.2003р. був укладений кредитний договір № SUKWPК 00000824 згідно якого банк надав кредит відповідачу в розмірі 53300 грн. під 28,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.12.2006 р. (л.с.10-16). І за період з 09.12.2003р. по 04.02.2016р., згідно представленого розрахунку, мається вказана заборгованість відповідача перед банком. (л.с.8-9). Відповідно представленого розрахунку боргу остання проплата по кредиту відповідачем була здійснена 21.07.2006р. (л.с.9 оборот). І відповідач клопоче перед судом про відмову у вимогах позову за пропуском строку звернення до суду. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору він набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до виконання сторонами зобовязань по ньому. Вказане положення умов договору не може розцінюватися як конкретна умова, оскільки відповідно до вимог ст. 252 ЦК строк визначається роками, місяцями , тижнями , днями або годинами. По умовах договору кредит надавався по 08.12.2006р. І таким чином у вказану дату закінчився строк його дії. Після вказаної дати починає витікати термін на звернення до суду за захистом порушених прав. Згідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності встановлений у три роки. Відповідно до положень ст. 267 ч.4 ЦК сплив строку позовної давності, про застосування якого заявлено стороною відповідача, є підставою для відмови в задоволенні вимог позову. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 Про судове рішення у цивільній справі установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Позивач клопотання про поновлення строку за зверненням до суду за захистом свої прав не заявляв. Відповідно до рішення Конотопського міськрайонного суду від 14.03 2013р. по справі № 577/332/13 за позовом ПАТ КБ Приват Банк до [PERSON] про стягнення 152776,48 грн. за кредитним договором № SUKWPК 00000824 , тобто за тим же самим договором і між тими ж сторонами судом відмовлено в задоволенні вимог позову у звязку із пропуском строку позовної давності. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 23.04.2013р. апеляційна скарга банку була відхилена, а рішення місцевого суду було залишено без змін.(л.с.45-48). Позивач свої вимоги в цьому позові, на відміну від позову по якому прийняте рішення суду 14.03.2013р., додатково обгрунтовує посиланням на ст.ст. 629, 631 ч.1, 1054 ЦК і не розмежовує періоди і суми відшкодування. А відповідач не надав суду доказів про погашення боргу перед позивачем . При таких обставинах у вимогах позову слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Ухвалою суду від 22.03.2016р. в забезпечення вимог позову заборонено на період розгляду справи відчужувати житло відповідача квартиру №3 в м. Конотопі по вул. Лазаревського ,10, яка втрачає силу після вступу рішення в силу в звязку із чим немає ніяких підстав вирішувати питання щодо цієї заборони.

Outcome: dismissed