Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач у вересні 2014 року звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 21041,95 грн. та компенсацію заподіяної моральної шкоди в розмірі 8000,00 грн. В позові зазначала, що згідно наказу від 12.04.1993 року №49 її було прийнято на роботу копіювальником ГСКБ у складі БВО по жниварках, наказом №39/10-02 від 24.04.2013 року її було звільнено з роботи за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Проте в порушення ст.ст.47,116 КЗпП України у день звільнення відповідачем не було проведено повного розрахунку, розмір заборгованості на дату звільнення становив 16159,81 грн. Згідно з рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області по справі №310/9312/13-ц стягнуто з ПАТ «Бердянськсільмаш» на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 12659,81 грн. Повністю фактичний розрахунок з нею був здійснений 11 липня 2014 року, тобто з часу звільнення, а саме з 24.04.2013 року по 11.07.2014 року була затримка коштів на 305 днів. Таким чином, на підставі ст.117 КЗпП України сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язний сплатити на її користь за час затримки розрахунку, складає 21041,95 грн. (305 х 68,99= 21041,95). Невиплата відповідачем належних їй грошових сум призвело до порушення її прав і законних інтересів, що призвело до моральних страждань. Виходячи із загальних завдань цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого розгляду цивільних справ, достатньою сатисфакцією буде стягнення з ПАТ «Бердянськсільмаш» на її користь заподіяної моральної шкоди в розмірі 8000,00 грн., враховуючи, що заборгованість по зарплаті з'явилася з серпня 2012 року. У зв'язку з відсутністю розрахунку у неї виникло скрутне матеріальне становище, вона вимушена була прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Їй потрібні були кошти на ліки, продукти харчування, оплату комунальних послуг, на утримання дочки. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала повністю та пояснила по суті заявлених позовних вимог. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, причину неявки не повідомив, тому суд відповідно до положень ст.ст.169, 224-226 ЦПК України за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач працювала у відповідача в період з 12.04.1993 року по 24.04.2013 року спочатку копіювальником, а пізніше за переводами техніком-конструктором, охоронцем, оператором котельної. Звільнена з роботи згідно наказу №39/10-02 від 24.04.2013 року за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Зазначене підтверджується записами в трудовій книжці. Судом також встановлено, що в інтересах позивача до суду зверталася Бердянська міжрайонна прокуратура із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. Бердянським міськрайонним судом Запорізької області 23 серпня 2013 року видано судовий наказ №310/9312/13-ц про стягнення з ПАТ «Бердянськсільмаш» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в сумі 12659,81 грн. Згідно виписок ПАТ КБ «Приватбанк», на картку [PERSON] 24.01.2014 року надійшла сума заробітної плати - 10601,77 грн. як стягнення з ПАТ «Бердянськсільмаш» за виконавчим документом №310/9312/13-ц від 29.10.13р. Остаточна сума заборгованості по заробітній платі в розмірі 1995,97 грн. поступила на картку позивача 11 липня 2014 року, як вбачається з довідки ПАТ КБ «Приватбанк» №1063778 від 21.08.2014 року У зв'язку з цим державним виконавцем відділу ДВС Бердянського МРУЮ Марчевською О.М, 28.07.2014 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з повним фактичним виконанням судового наказу №310/9312/13-ц, виданого 29.10.2013 року. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, отже , працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Виходячи із середнього заробітку позивача за день, який становив, згідно довідки ПАТ «Бердянськсільмаш» №99121 від 22.03.2014 року, - 68,99 грн., стягненню підлягає середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 24 квітня 2013 року по 10 липня 2014 року за 304 робочих днів затримки в розмірі 20972 грн. 96 коп. (68 грн. 99 коп. х 304 робочих днів.). Тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, оскільки нарахування позивачем середнього заробітку, включаючи й день фактичної виплати, є помилковим. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач, посилаючись на те, що через невиплату остаточного розрахунку, змушена була прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, в порушення вимог, передбачених ст.60 ЦПК України, не надала суду жодного доказу у підтвердження цих обставин, крім копії свідоцтва про народження дитини. Суд зважає на таку обставину, що після звільнення з роботи у квітні 2013 року, лише через 4 місяці було звернення до суду Бердянського міжрайонного прокурора із заявою про видачу судового наказу в її інтересах, хоча для самосійного звернення звільненого працівника не було ніяких перешкод, оскільки судовий збір не сплачується, а зразки заяв є на дошці оголошень. Крім цього, як вбачається з копії довідки ПАТ «Бердянськсільмаш» №36505 від 09.08.2013 року, після звільнення позивача з роботи відповідачем на протязі 4-х місяців частково були здійснені виплати заборгованості по заробітній платі: а саме: 30.04.2013р. - 1120,00 грн., 29.05.2013р.- 380,00 грн., 07.06.29013р. - 1000,00 грн., 12.07.2013р. - 1000,00 грн. До того ж, як встановлено судом, у січні 2014 року позивач отримала майже всю заборгованість по заробітній платі, лише залишок її в сумі 1995,97 грн. було погашено у липні 2014 року. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в сумі 8000,00 грн., тому в їх задоволенні слід відмовити. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн., оскільки позивач звільнена від його сплати при поданні позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial