Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

позивач та її представник просять суд змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 07.11.2018 року у цивільній справі № 368/1359/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів, та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, обґрунтовуючи позов наступним. 12.07.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського РУЮ у Київській області за № 148 було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. У спільному шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося і рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 20.10.2014 року шлюб було розірвано. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 20.10.2014 року дочку було вирішено залишити проживати разом з нею. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 04.11.2014 року з відповідача було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду - 29.09.2014 року, і до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 07.11.2018 року розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини було збільшено, та стягнуто з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 400,00 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку. Проте, на теперішній час донька, потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з тим, що у неї збільшилися потреби в навчанні, лікуванні, утриманні, і кошти, які стягнуті рішенням суду є недостатніми для забезпечення нормального рівня життя дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, за змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Разом з тим, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. З урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2019 році, швидкими темпами зростання цін, значного зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утримання дитини, попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню. При цьому, аліменти слід визначити у ј частці від доходу відповідача, і такий розмір аліментів забезпечить дитині збереження певного матеріального рівня утримання. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розмір аліментів у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, є тим мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати доньці та який не призведе до порушення його прав та інтересів. Її дочка - це дитина з особливими потребами, яка має інвалідність. Тому її дитина потребує підвищеної уваги та належного забезпечення. Окрім цього, на сьогодні відповідач взагалі ніяким чином не приймає участі у вихованні дитини, та не бере участі у додаткових витратах на дитину. Всі речі, необхідні для дитини вона купує самостійно, оплачує рахунки за комунальні послуги та ін. Тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом про збільшення розміру аліментів на дитину. Враховуючи зміст статей 181, 142 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду не вважається незмінним. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеною за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом, присудження, ст. 192 СК Україна тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Від сплати судового збору звільнена згідно п.п. 3 п.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів відмовити, мотивуючи наступним. Відповідач не погоджується з позовними вимогами позивача та визначеним нею розміром аліментів на утримання дитини, оскільки підстав для стягнення аліментів з відповідача в такому розмірі немає, а також визначений позивачем розмір не є реальним та не відповідає матеріальним можливостям відповідача. Дійсно згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, виходячи з положень ст. ст. 180, 181 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина. Відповідач не заперечує проти обов`язку допомагати позивачу утримувати спільну дитину. Відповідач на виконання рішень Кагарлицького районного суду Київської області від 04.11.2014 р. та від 07.11.2018 р. регулярно сплачує аліменти визначеному рішеннями розмірі та на даний час немає заборгованості по сплаті аліментів. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилаючись на ст. 192 Сімейного кодексу України зазначила, що дочка потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з тим, що у неї збільшились потреби у навчанні, лікуванні, утриманні, і кошти які стягнуті рішенням суду є недостатніми для забезпечення нормального рівня життя дитини. Отже, фактично позовна заява позивача є позовною заявою про збільшення розміру аліментів та не є позовною заявою про зміну способу стягнення аліментів. Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України 05.02.2014 р. року ухвалено постанову в справі №6-143цс13, в якій зроблено правовий висновок: «З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)». Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Виходячи з положень ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України підстави для зміни розміру аліментів наступні: ?зміна матеріального або сімейного становища стягувача аліментів; ?зміна матеріального або сімейного становища платника аліментів; ?погіршення або поліпшення стану здоров`я стягувача аліментів; ?погіршення або поліпшення стану здоров`я платника аліментів. Отже, позивач повинна довести, що погіршився матеріальний стан чи стан здоров`я саме позивача, а не дитини. Позивачем не додано до позовної заяви жодного доказу на підтвердження погіршився матеріального стану чи стану здоров`я саме позивача, а також не надано жодного доказу, що дочка потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з тим, що у неї збільшились потреби у навчанні, лікуванні, утриманні. Тому, твердження позивача про необхідність збільшення розміру аліментів є безпідставними та нічим не підтвердженими. Відповідач ніколи не відмовлявся надавати допомогу на утримання своєї дитини, однак відповідач немає змоги сплачувати на користь позивача аліменти в тому розмірі, який вона визначила. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 ППВСУ №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач на даний час не працевлаштований, проте має нерегулярний та непостійний дохід, з якого може сплачувати аліменти в раніше визначеному розмірі. Встановлення більшого розміру аліментів повністю виключає можливість сплати відповідачем аліментів, визначених в позовній заяві позивачем. Отже, матеріальний стан відповідача не дозволяє сплачувати позивачу аліменти в розмірі 1/4 доходів, тому у разі стягнення аліментів у вказаному розмірі відповідач залишиться в скрутному становищі. Це зокрема пояснюється тим, що позивачу достовірно відомо, але суду дана обставина позивачем не повідомляється, на утриманні відповідача знаходиться малолітня дитина від іншого шлюбу, а саме дочка [PERSON] , [INFO] . Отже, враховуючи матеріальний стан відповідача він не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання спільної з позивачем дочки [PERSON] в розмірі 1/4 доходів, оскільки такий розмір аліментів поставить його в скрутне матеріальне становище. Відповідачу також потрібно забезпечувати своє життя та жити своєї дружини, яка на даний час перебуває у декретній відпустці та єдиний дохід який вона утримує це допомога на дитину в розмірі 860 гривень щомісяця. Крім цього, на утриманні позивача перебувають також батьки пенсіонери та батько відповідача є інвалідом 2 групи. Отже, насправді на даний час у відповідача змінилось сімейне становище як платника аліментів, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України є підставною для зменшення розміру аліментів. Проте, відповідач не звертається до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, оскільки розмір аліментів в сумі 1400 гривень це саме той розмір, який Відповідач має змогу сплачувати. Таким чином у разі, стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від всіх доходів, такий розмір аліментів призведе до скрутного матеріального становища відповідача та залишить його без засобів існування. Слід також, враховувати положення ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи те, що у відповідача двоє дітей, то відповідно до ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України розмір аліментів на двох дітей становить 1/3 частина від всіх доходів, тобто на одну дитину 1/6 частина. Суд, вислухавши сторони та вивчивши письмові докази, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимогах, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912), що набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач - [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.07.2008 року, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського РУЮ у Київській області, актовий запис № 148, та був розірваний рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 20.10.2014 р. Від даного шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 04.11.2014 року було вирішено питання аліментів, а саме: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду - 29.09.2014 року і до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку, а в решті позову відмовлено. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 07.11.2018 року було вирішено питання зміну розміру аліментів, а саме: збільшено розмір аліментів та щомісячно стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Рокитне Київської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 400,00 (одну тисячу чотириста) гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття та починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, а в решті позову відмовлено. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дає змогу дійти висновку, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Що стосується підстав зазначених у позові, так і у відповіді на відзив і наданих даних у вступному слові для зміни розміру стягнення аліментів, то слід зазначити наступне. При розгляді цивільної справи № 368/1359/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів дитина сторін [PERSON] мала інвалідність, але на даний час інвалідність відсутня, що було підтверджено, як відсутністю письмових доказів, так і сказаного позивачем в судовому засіданні. Що стосується виписки із медичної картки амбулаторного хворого, то у вказаній виписці зазначено, що дитина знаходиться на обліку як часто хворіюча дитина, та зазначено якими хворобами - гострими респіраторними захворюваннями та бронхітом, але вказані хвороби зустрічаються як у дорослих, так і у дітей. Крім того, вказані хвороби є загальновідомими та поширеними. Що стосується спеціального харчування для дитини, то такими даними суд не володіє, оскільки виписка із медичної картки амбулаторного хворого нічого не зазначає з приводу даного твердження. Що стосується того, що відповідач користується автомобілем марки PEUGEOT RCZ, вартістю 16 000,00 у.о., при цьому надавши фото з інтернету подібного автомобіля, то слід зазначити наступне. Фото подібного автомобіля із інтернету не може бути належним та допустимим доказом того, що відповідач має у користуванні автомобіль марки PEUGEOT RCZ. Що стосується твердження, що дочка сторін є дитиною з особливими потребами, то з наданих до суду документів не зрозуміло з якого саме зроблено такий висновок. Окрім того, позивачем не надано будь - яких належних та допустимих доказів того, які витрати робить сама позивач та джерело їх походження. Щодо твердження про надання допомоги батькам, оскільки вони є пенсіонерами та потребують допомоги, то позивачем не надано будь - яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного факту. Самі по собі посвідчення інваліда 2 групи серії [NUMBER] на [PERSON] так і пенсійне посвідчення № [NUMBER] на [PERSON] не може свідчити твердження позивача про надання матеріальної допомоги своїм батькам. Що стосується наданих доказів, то серед них є докази, які бралися до уваги при винесені рішення по справі № 368/1359/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів, а саме: довідку № 130 від 09.10.2018 р. Що стосується підстав зазначених у відзиві на позов, так і наданих даних у вступному слові щодо заперечення зміни розміру стягнення аліментів, то слід зазначити наступне. При розгляді справи № 368/1359/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів було встановлено, що 23 травня 2017 року відповідач [PERSON] уклав шлюб з іншою жінкою, який був зареєстрований Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Київській області, так і те, що 29 січня 2018 року від даного шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] . Що стосується того, що відповідач на даний час не працевлаштований, проте має нерегулярний та непостійний дохід, з якого може сплачувати аліменти в раніше визначеному розмірі, то ніякими належними та допустимими доказами не підтверджено вказане твердження, тому оцінити матеріальне становище відповідача суд не може оцінити. Що стосується того, що розмір на одну дитину необхідно визначити у розмірі - 1/6 частина з урахуванням того, що відповідач має двоє дітей, то слід зазначити наступне. Відповідач в дійсності має двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На утримання [PERSON] , [INFO] , з відповідача стягнуто аліменти, а що стосується іншої дитини, то відповідач проживає з нею і офіційно ніяких аліментів на її утримання не стягуються. Окрім того, сума аліментів в 1/6 частці від всіх доходів, може бути меншою від суми яка стягується на даний час з відповідача. Щодо твердження про надання допомоги батькам, оскільки вони є пенсіонерами та потребують допомоги, то слід зазначити наступне. Самі по собі пенсійне посвідчення на [PERSON] , так і пенсійне посвідчення № [NUMBER] на [PERSON] не може свідчити твердження відповідача про надання матеріальної допомоги своїм батькам. Окрім того, довідка з УСЗП [PERSON] про отримання нею допомоги при народженні першої дитини не може слугувати в повній мірі матеріальне становище відповідача. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 викладено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. У статті 192 СК України тільки вказано на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, відповідно до статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, пов`язаних з обов`язком батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення для справи. Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. При цьому для збільшення або зменшення розміру аліментів достатньо однієї з вказаних обставин, наприклад, зміни сімейного стану. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У правовій позиції Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі за № 6-143цс13 колегія суддів дійшла висновку про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», статті 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно правової позиції Верховного Суду України в справі № 6-143 цс 13 вбачається, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Тобто, згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. У сукупності вищенаведеного, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для зміни способу стягнення, що присуджені з відповідача на користь позивача, тому позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed