Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивач Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківський прав та стягнення аліментів, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки всіх видів її доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які перераховувати на особистий рахунок малолітніх дітей у відділенні Державного ощадного банку України. Стягнути з відповідача судовий збір. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на обліку служб у справах дітей Оржонікідзевського району знаходяться малолітні діти [PERSON], 2013 року народження, та [PERSON], 2010 року народження, як діти, що перебувають у складних життєвим обставинах, у зв'язку з тим, що їх мати ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Відомості про батька дітей записані зі слів матері. Відповідач по справі не працює, веде аморальний спосіб життя, пиячить. Її діти знаходяться під наглядом бабусі. В судовому зсіданні представники позивача за довіреністю [PERSON], [PERSON] позов підтримали, надали суду пояснення по суті позову. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, зазначила, що від обов'язків матері не ухиляється, на даний час спиртними напоями не зловживає, вихованням дітей вона займається разом з бабусею, надала суду довідку з КП «Харківблагоустрій» про те, що вона з 01.06.2016 року працює двірником. Сама за станом здоров,я є інвалідом третьої групи. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їх правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 10.09.2015 року, актовий запис № 1586, відповідач по справі [PERSON] є матір'ю дитини. Згідно витягу з Державного реєстру акті цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, відомості про батька внесені за вказівкою матері. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 10.09.2015 року, актовий запис № 443, відповідач по справі [PERSON] є матір'ю дитини. Згідно витягу з Державного реєстру акті цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, відомості про батька внесені за вказівкою матері. Статтею 150 СК України, яка закріплює обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, а також зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Окрім того, стаття 12 Конвенції про права дитини зобов'язує держав-учасниць (якою є Україна) забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, і цим поглядам має приділятися належна увага згідно з віком дитини та зрілістю. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитино повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON], 2010 року народження, [PERSON], 2013 року народження, підготовленого Управлінням служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради 17.02.2016 року № 101, установа, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON], 2010 року народження, [PERSON], 2013 року народження. В підтвердження необхідності позбавлення відповідача батьківських прав позивачем надано суду відповіді з дитячої поліклініки, навчального закладу, центру соціальних служб, згідно який [PERSON] вихованням дітей займається не в повній мірі, зловживає спиртними напоями, її діти недоглянуті. Так, зокрема згідно відповіді КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 16» № 437 від 20.04.2015 року, [PERSON] є інвалідом 3 групи, не працює, за станом здоров'я не має можливості здійснювати догляд за дітьми, рідко відвідує дитячу поліклініку, зловживає алкогольними напоями. Відповідно до відповіді КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 407 Харківської міської ради № 107/01-30 від 06.05.2015 року, [PERSON] мешкає разом з матір'ю, її виховання здебільшого займається мама. На погане ставлення матері дитина не скаржиться. Згідно довідки серії 12ААА № 126846 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, виданої [PERSON], вона є інвалідом третьої групи. У відповіді КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня 3» № 01-21/3801 від 10.05.2016 року, зазначено,що [PERSON] у період з 30.03.2016 року по 19.04.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: легка розумова відсталість з емоційно-вольовими порушенням. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, показала, що вона є бабусею малолітніх дітей. Дітьми займається свідок, оскільки відповідач влаштувалась на роботу. Зараз відповідач не зловживає спиртними напоями. Відповідач стала на шлях виправлення та дітям з матір'ю буде краще. Згідно ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не бере до уваги висновок комісії Управлінням служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради 17.02.2016 року оскільки даний висновок носить лише рекомендаційний характер та такий є немотивований та не обгрунтований, а тому з урахуванням сукупності всіх обставин, сам по собі не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Проаналізувавши дійсні обставини справи, враховуючи стан здоров'я відповідача, її поведінку на даний час, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні об'єктивні та безсумнівні докази винної поведінки відповідача та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками стосовно дітей, а отже й відсутні підстави позбавлення її батьківських прав. За обставинами, встановленими судом вбачається, що відповідач не втратила інтересу до малолітніх дітей, намагається виконувати свої батьківські обов'язки, проте не в достатній мірі. У зв'язку з цим, суд приходить до висновку про необхідність попередження відповідача про зміну ставлення до виховання дітей. Разом з тим, відповідно до вимог закону та п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», відповідача слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання її дітей, оскільки, на думку суду, її участь в розвитку та вихованні дітей за минулий період та в даний час є недостатньою. На Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради необхідно покласти контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків.

Outcome: dismissed