Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 17 листопада 2001 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося і вони з відповідачем не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо. Зазначила, що вона зареєструвала відповідача у належній їй на праві власності квартирі [ADDRESS]. Однак відповідач у березні 2014 року залишив вказану квартиру та став мешкати в іншому місці. Зазначила, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає їй в оформленні субсидії. Тому просить розірвати шлюб, відновити їй дошлюбне прізвище та зняти відповідача з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS]. В судовому засідання позивач позов підтримала та зазначила, що факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується наявність у неї оригіналів квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані суду докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 17 листопада 2001 року сторони вступили в шлюб, якій зареєстрований у Сумському міському відділі РАГС Сумського обласного управління юстиції за актовим записом № 1438. В звязку з погіршенням відносин між сторонами, втратою почуттів та відсутністю взаєморозуміння сімя розпалася. Сторони не підтримують шлюбних стосунків і проживають окремо. Вказані висновки суду підтверджуються поясненнями позивача у судовому засіданні. Крім того, вони підтверджуються копією свідоцтва про народження та повідомленням довідкового бюро про місце реєстрації позивача та відповідача. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї є неможливе, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до вимог ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено судом, позивач при укладанні шлюбу змінила прізвище з «Цимбал» на «Темченко» (а.с. 9). За таких обставин, суд вважає можливим після розірвання шлюбу змінити прізвище позивачу на дошлюбне «Цимбал» Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом було встановлено, позивач на підставі договору дарування від 21 квітня 2001 року є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 12) У вказаній кватирі з 20 червня 2001 року зареєстрований відповідач, з яким позивач 17.11.2001 року зареєструвала шлюб. З пояснень позивача вбачається, що вони з відповідачем разом проживали однією сімєю у спірній квартирі до березня 2014 року. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України - Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.\~ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Оскільки такі вимоги позивачем не заявлялися, підстав на даний час у суду для зняття відповідача з реєстраційного обліку у спірній квартирі відсутні, а тому у задоволенні позову в цій частині належить відмовити за необґрунтованістю вимог. У звязку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені на сплату судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial