Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач у вересні місяці 2017 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти у розмірі 2000 грн щомісяця утримання неповнолітнього сина [PERSON], 2008 року народження, стверджуючи, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо утримання неповнолітньої дитини. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача позов визнав, але посилався на тяжке матеріальне становище і просив стягнути з нього аліменти в розмірі 1\\4 частини від його доходів. Суд вислухав сторони, вивчив надані документи і встановив наступне: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 2010 року - рішення Київського райсуду м.Одеси про розірвання шлюбу - від 15.09.2010 року. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] - актовий запис про народження №1170, вчинений 24.07.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м.Одесі. Після розірвання шлюбу малолітній син залишився проживати з матір'ю. Позивач пояснила, що з часу розірвання шлюбу до травня місяця 2015 року відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини. В травні 2015 року сторони дійшли згоди щодо розміру і порядку виплати аліментів і відповідач щомісяця перераховував аліменти позивачці на утримання сина. З січня по червень 2017 року [PERSON] сплачував щомісяця аліменти в розмірі 2000 грн. Оскільки відповідач з липня місяця 2017 року аліменти на дитину не сплачує, не надає з цього питання будь-яких пояснень, позивачка звернулась до суду з цим позовом. На обґрунтування своїх вимог позивачка надала виписку з свого рахунку в банку «Південний» за період з 2010 року по вересень 2017 року. Відповідач підтвердив наявність домовленості з позивачкою щодо сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 2000 грн. Разом з тим, [PERSON] заявив, що фактично він має іншу сім'ю і 2000 грн для нього є великою грошовою сумою і він щомісяця згоден сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1\\4 частини від своїх доходів. При вищенаведених обставинах суд вважає позов [PERSON] про стягнення аліментів таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: ст.180 СК визначає « батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Суд встановив і сторони визнали, що з червня місяця 2017 року батько не приймає участі в утриманні дитини, що за домовленістю сторін, батько приймав участь в утриманні дитини в грошовій формі з травня 2015 року по червень 2017 року і відповідач сплачував аліменти на утримання дитини, сума аліментів збільшувалась з 1200 грн до 2000 грн. в 2017 році. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.3 ст.181 СК України. Оскільки між сторонами існувала домовленість щодо розміру аліментів, відповідач свої зобов'язання за цією домовленістю виконував упродовж 2 років, а до судового засідання будь-яких доказів щодо неможливості і надалі виконувати ці зобов'язання не надав (відсутні докази наявності у відповідача інших утриманців), суд стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в сумі 2000 грн з дня звернення до суду з цим позовом і до досягнення дитиною повноліття. Правовідносини, які виникли між сторонами з приводу стягнення аліментів з батька на утримання неповнолітніх дітей, регулюються ст.ст.180, 181, 182,184 СК України.

Outcome: approved