Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві позивач вказав, що 06.07.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № MKH7GA00000035, відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит в розмірі 4 950,00 доларів США, на термін до 05.07.2017 року, а [PERSON] зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Позивач зазначив, що [PERSON] взяті на себе зобовязання по договору належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 09.03.2016 р. має заборгованість перед банком в сумі 2 582,87 доларів США, що за курсом 26,49 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.03.2016 року складає 68\~420,28 грн., з яких: 1 826,28 доларів США заборгованість за кредитом, 305,69 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 90,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом та 228,92 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, також штрафи відповідно до договору 9,44 доларів США (фіксована частина) та 122, 54 (процентна складова) яку і просить стягнути позивач на свою користь. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в повному обсязі з підстав наведених нею у письмових запереченнях, які містяться в матеріалах справи, зокрема просила суд відмовити у задоволенні стягнення штрафних санкцій та зменшити розмір неустойки за кредитним договором, а також було подане клопотання про розстрочення виконання рішення суду на 60 місяців. Заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 06.07.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № MKH7GA00000035, відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит в розмірі 4 950,00 доларів США, на термін до 05.07.2017 року, а [PERSON] зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Банк умови кредитного договору виконав, надавши відповідачу кредит. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання по договору належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 09.03.2016 р. має заборгованість перед банком в сумі 2 582,87 доларів США, що за курсом 26,49 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.03.2016 року складає 68\~420,28 грн., з яких: 1 826,28 доларів США заборгованість за кредитом, 305,69 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 90,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом та 228,92 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, також штрафи відповідно до договору 9,44 доларів США (фіксована частина) та 122, 54 (процентна складова) яку і просить стягнути позивач на свою користь. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства України. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Правові наслідки невиконання зобовязання визначені ст. 611 ЦК України, за якою у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як зазначено у правовій позиції, яка була викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15 цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).\~ Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Оскільки сторонами у 5.4 договору визначено, що при порушення позичальником строків платежів по будь якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250,00 грн. 5 % суми позову. Тобто сторонами у договорі штрафні санкції передбачені також за порушення позичальником строків платежів, що відповідно до вищезазначеної правової позиції Верховного Суду України та наведених вимог закону є неприпустимим, оскільки є подвійною відповідальністю за одне і те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором. З урахуванням викладеного, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 9,44 доларів США штрафу (фіксована частина) та 122,54 доларів США - штрафу (процентна складова), є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Що ж стосується заборгованості по комісії за користування кредитом суд зазначає наступне. Як зазначено у правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від\~16\~листопада\~2016\~року у справі № 6-1746цс16\~(постанова від 16.11.2016 року), положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так,\~що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час\~укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10\~травня 2007 року №\~168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Відтак нарахування позивачем 90,00 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом є незаконним, тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Щодо стягнення пені в іноземній валюті, слід зазначити наступне. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.08.2017 року у справі 6-2667цс16 відповідно до\~статті 192 ЦК України\~законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною першою\~статті 533 ЦК України\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина третя\~статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Таким чином, розмір пені пов'язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні. У відповідності до п. 4.1 кредитного договору, в якому визначено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом позичальник сплачує банку пеню у розмірі визначеному в п. 2.2.2, 2.2.3 цього договору, за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит виплат видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати. Зазначений пункт договору не відповідає нормам діючого законодавства. Позивачем пеню нараховано у валюті доларах США у розмірі 228,92 доларів США, що не відповідає вимогам закону та вищезазначеній правовій позиції, відтак в цій частині також відсутні підстави для задоволення позовних вимог. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що обґрунтованими є позовні вимоги лише щодо стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованості по кредитному договору від 06.07.2007 року № МКН7GA00000035 станом на 09.03.2016 року в загальній сумі 2 131,97 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09.03.2016 року 26,49 грн. складає 56 475,89 грн. (пятдесят шість тисяч чотириста сімдесят пять гривень 89 копійок), з яких: 1 826,28 доларів США заборгованість за кредитом, 305,69 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Суду надана заява представника відповідача [PERSON] у якій вона зазначає, що [PERSON] не в змозі матеріально погасити суму заборгованості одним платежем, оскільки тривалий час хворіє, лікування потребує витрачання значної суми коштів від її доходів, вона є пенсіонером за віком, тому просить суд розстрочити суму боргу, які підлягатиме сплаті на користь позивача за рішенням суду на 5 років. З урахуванням скрутного матеріального стану відповідача [PERSON] та з урахуванням принципів розумності та обовязковості судових рішень, та у відповідності до ст. 267 ЦПК України суд вважає за можливе задовольнити заяву відповідача та розстрочити виконання рішення суду шляхом сплати по 941,26 гривень щомісяця протягом 60 (шістдесяти) місяців з дня набуття рішення законної сили, а в останній місяць підлягає сплаті залишок заборгованості в сумі 941,55 грн. (девятсот сорок одна гривня 55 копійок). У відповідності із статтею 141 ЦПК України витрати із сплати судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial