Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Савіхіна Анастасія Миколаївна, що діє на підставі довіреності № 8332-К-Н-О від 01 серпня 2017 року, звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № НАН0D40303760 від 14 жовтня 2010 року у розмірі 164900 гривень 57 копійок та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 14 жовтня 2010 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № НАН0D40303760, згідно умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 29419 гривень 84 копійок на термін до 11 жовтня 2013 року, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленими договором. Відповідно до укладеного договору, погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов`язань відповідач повинен сплачувати банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. У зв`язку з тим, що [PERSON] були порушені зобов`язання, встановлені договором, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, комісією а також іншими витратами відповідно до умов договору, у відповідача станом на 20 червня 2019 року виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 25630 гривень 28 копійок; заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 6598 гривень 36 копійок, заборгованість за комісією за користування кредитом у розмірі 1866 гривень 01 копійка; заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором у розмірі 122715 гривень 42 копійки; штраф (фіксована частина) - 250 гривень 00 копійок; штраф (процентна складова) - 7840 гривень 50 копійок. Оскільки позичальником [PERSON] так і не були повернені кошти за кредитним договором, представник позивача змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення зазначених коштів у судовому порядку. Ухвалою від 29 серпня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. У прохальній частині позову представник банку зазначає, що розгляд справи може відбутися без участі їх представника за наявності наданих доказів по справі, у разі неявки у судове засідання відповідача не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач у судові засідання, що були призначені на 18 вересня 2019 року, 18 листопада 2019 року та 19 грудня 2019 року, 23 січня 2020 року, 24 лютого 2020 року та 08 квітня 2020 року не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з даними поштових відділень судова повістка на 18 листопада 2019 року повернулась на адресу суду з відміткою про неможливість вручення - «інші причини, що не дали змогу виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». Судові повістки на 19 грудня 2019 року, 23 січня 2020 року та 08 квітня 2020 року згідно з повідомлення про вручення поштового відправлення були отримані відповідачем особисто завчасно, а саме: 26 листопада 2019 року, 18 січня 2020 року та 14 березня 2020 року. Крім того, про день, час та місце розгляду справи у судовому засіданні, що було призначено на 08 квітня 2020 року [PERSON] повідомлявся шляхом розміщення судового оголошення на офіційному вебсайті судової влади України (https://nv.hr.court.gov.ua/sud2028/pres-centr/11/902280/). Причини неявки відповідача суду не відомі, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надавав.Відзив на позовну заяву відповідно до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України [PERSON] також не подав. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач будучи завчасно належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, повторно, без зазначення причин свого неприбуття, не з`явився у судове засідання, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З матеріалів справи судом встановлено, що 14 жовтня 2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитно - заставний договір № НАН0D40303760. Згідно договору Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 29419 гривень 84 копійок на термін до 11 жовтня 2013 року. Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримавши кошти зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку встановленому кредитним договором. Крім мотивів, викладених вище, суд також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 357/12292/16-ц, в якій зазначено, що неоспорювання кредитного договору, часткове його виконання відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України свідчить про правомірність цього правочину. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття умов цього договору. 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Приватбанк» змінив тип товариства з публічного на приватне без зміни їх організаційно-правової форми: приватне акціонерне товариство. Оскільки відповідно до змісту абзацу 3 частини 2 статті 5 Закону України від 17 вересня 20088 року № 514 - IV «Про акціонерні товариства» (із змінами та доповненнями) зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням, ураховуючи, що банком здійснено відповідну державну реєстрацію зміни назви юридичної особи, відсутні юридичні підстави для залучення до участі у справі їх правонаступника, а тому в ході розгляду цього судового провадження слід враховувати нове найменування позивача: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Укладеним між сторонами договором № НАН0D40303760 передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Так. згідно пункту 2.1. Договору банк зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах, встановлених в цьому договорі, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за використання кредитом, а також інші платежі відповідно до умов Договору. Відповідно до пункту 4.4 Договору погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до статті 17.8 Договору. За користування наданим кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дня погашення кредиту позичальник сплачує проценти за ставкою, зазначеною у статті 17.1.6 Договору. Нарахування процентів здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти нараховуються на непогашену частину Кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними коштами , виходячи з 360 днів у році (пункт 4.1 Договору). Відповідно до пункту 4.3 Договору позичальник сплачує банку винагороду у розмірах і у строк, що зазначені у статті 17.1.8 даного Договору. Якщо згідно статтею 17.1.7 Договору передбачена щомісячна сплата винагороди, то вона встановлюється у фіксованому розмірі і сплачується щомісячно від дня списання коштів з кредитного рахунку до дати погашення. При порушенні позичальником строків погашення заборгованості (пункти 17.1.8, 17.8 Договору) понад 30 днів, вся заборгованість за кредитом згідно пункту 17.1.5 Договору вважається простроченою. На залишок простроченої заборгованості позичальник сплачує пеню у розмірі зазначеному у пункті 14.2 Договору. При цьому відсотки за користування кредитом не сплачуються. Судом встановлено, що позивач виконав усі взяті на себе зобов`язання, наддавши відповідачу кредит у розмірі 29419 гривень 84 копійок. Проте, відповідачем [PERSON] були порушені зобов`язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку із порушенням [PERSON] виконання зобов`язань за кредитним договором від 14 жовтня 2010 року відповідач станом на 10 червня 2019 року має заборгованість у розмірі 164900 гривень57 копійка, яка складається з наступного: -25630 гривень 28 копійок - заборгованість за тілом кредиту; -6598 гривень 36 копійок - заборгованість за відсотками за користування; -1866 гривень 01 копійка - заборгованість за комісією за користування кредитом; -122715 гривень 42 копійки - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; -штраф у виді фіксованої частини у розмірі 250 гривень 00 копійок та штраф у виді процентної складової у розмірі 7840 гривень 50 копійок. Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався та у встановленому законом порядку не спростовано. Вирішуючи даний спір суд виходить з положень Цивільного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини. Так, відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України укладений між сторонами по справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язав (частина 2 статті 11 Цивільного кодексу України). Положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання кредитно - заставного договору від 14 жовтня 2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. У свою чергу, відповідач не надав суду доказів щодо звернення до банку з письмовою заявою про припинення договору у зв`язку із його виконанням. Приписи частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти, належні йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. При цьому, згідно вимог статтей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України у встановлений строк. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України). Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені положеннями статті 611 Цивільного кодексу України. Так, згідно вищевказаної норми права, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідно до яких відповідач отримавши від банку кошти у кредит, своїх зобов`язань з їх повернення і сплати процентів за користування грошима належним чином не виконав. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25630 гривень 28 копійок - підлягають задоволенню, оскільки відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, підтверджені належними доказами. Разом з заборгованістю за тілом кредиту стягненню підлягає заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 6598 гривень 36 копійок та заборгованість за комісією за користування кредитом у розмірі 1866 гривень 01 копійка. Оскільки, заборгованість з відповідача стягується в судовому порядку, що свідчить про неналежне виконання останнього своїх зобов`язань за договором, тому наявні підстави для стягнення з [PERSON] штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору. Вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та штрафом, підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (стаття 546 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України з урахуванням положень статті 3 Цивільного кодексу України щодо загальних засад цивільного законодавства та пункту 4 частини 5 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процес в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, передбачено право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Із розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов`язання. Враховуючи викладене, суд,

Outcome: partial