Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13.03.2008 року [PERSON] 13.03.2008 року отримала кредит у розмірі 10000,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Доводи мотивовані тим , що відповідачка [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою позивачем додано до позовної заяви. Також, вказується, що при укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої, договором приєднання є договiр , умови якого встановленi однiєю iз сторiн у формулярах або iнших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору вцiлому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання за договором та угодою виконав у повному обсязі надав кредит у розмірі , визначеному договором. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500,0 грн.+5% від суми позову. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином , в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В той же час , відповідачка [PERSON] не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Це відображено у розрахунку заборгованості за договором, який надано суду . Таким чином, в порушення умов кредитного договору та ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала Відповідачка [PERSON] станом на 30.05.2014 року має заборгованість за договором 35738,67 грн., яка складається з наступного: - 9 759,92 грн. - заборгованість за кредитом - 22 970,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом - 3 008,20 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 17226,78 грн., яка була задоволена судовим наказом Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.07.2010 року з відповідачки [PERSON] на користь позивача ПАТ комерційний банк «Приватбанк», різниця становить - 18511,89 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,0 грн. штраф \\ фіксована частина \\ - 925,59 грн. - штраф \\ процентна складова \\ . Таким чином, заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 19937,48 грн., яка і має підлягати до стягнення. Просили суд стягнути з відповідачки [PERSON] на їхню користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.03.2008 року в сумі 19937,48 грн. , а також судовий збір у розмірі 243,60 грн. 17 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору № б\\н від 13.03.2008 року нікчемним., який ухвалою суду обєднано з даним позовом в одне провадження. Свої доводи [PERSON] мотивує тим , що Банк не надав їй повної та детальної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, а крім того , допустив порушення вимог ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої кредитодавець зобовязаний перед укладенням договору про надання споживчого кредиту повідомити споживача у письмовій формі про: -особу та місцезнаходження кредитодавця -про мету для якої споживчий кредит може бути витрачений -форми його забезпечення -наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в том числі між зобовязаннями споживача -тип відсоткової ставки -орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформленням договору про надання кредиту -строк , на який кредит може бути одержаний -варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги -податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право або відомості про те , від кого споживач може одержати докладнішу інформацію -переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Також, вказує, що умови договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу \\ ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». \\ Також, банком не надано підтверджень укладання договору на обслуговування банківського рахунку, що є порушенням чинного законодавства в інших нормативно правових актів, в тому числі «Інструкції про порядок відкриття, використання та закриття рахунків у національній та іноземній валютах», затвердженої постановою Правління НБУ № 492 від 12.11.2003 року. Вважає, що надання коштів за заявкою від 13.03.2008 року відповідає всім ознакам споживчого кредиту і правовідносини між нею та банком регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Про своє порушене право вона дізналася 30.10.2014 року в приміщенні суду при наданні позовної заяви з вимогами, а тому , строк звернення з даною заявою не пропущений. В судовому засіданні представник ПАТ комерційний банк [PERSON] підтримала позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» , а в позовних вимогах [PERSON] просила суд відмовити за відсутністю підстав. Представник [PERSON] [PERSON] підтримала позовні вимоги [PERSON], а в позовних вимогах ПАТ КБ «Приватбанк» просила відмовити. Заслухавши пояснення представників ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] та [PERSON] [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає до задоволення, а в позовних вимогах [PERSON] має бути відмовлено, виходячи з наступних підстав. За обставинами справи , встановлено , що між сторонами було укладено кредитний договір № б/н від 13.03.2008 року відповідно до якого [PERSON] 13.03.2008 року отримала кредит у розмірі 10000,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Таким чином, між сторонами 13.03.2008 року виникли кредитні правовідносини. У заяві від 13.03.2008 року зазначено, що [PERSON] ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з довідкою про умови кредитування, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Тобто, своїм підписом [PERSON] підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк», а також погодилася з тим, що ця заява з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг. Таким чином , [PERSON] підтвердила, що вся інформація є правильною та зобов'язалася про всі зміни повідомляти в банк не пізніше 15 днів з моменту їх виникнення та вона не заперечує проти інформування її про стан її платіжної картки за допомогою е-мейл або смс. Відповідно до заяви пам'ятка клієнта оформляється та є невід'ємною частиною договору лише у випадках оформлення і видачі платіжної картки за кредитною схемою. У відповідності до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5.04.2001 року та Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 року за № 223, платіжна картка це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків, через банківські автомати, а також здійснення інших операцій,передбачених відповідним договором. Залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням платіжної картки, можуть застосовуватися дебетова, дебетова-кредитна та кредитна платіжні схеми. Дебетова схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням платіжної картки в межах залишку коштів, які обліковуються на його рахунку. Під час застосування дебетово-кредитної схеми користувач здійснює платіжні операції з використанням платіжної картки в межах залишку коштів, які обліковуються на його рахунку, а в разі їх недостатності або відсутності за рахунок наданого банком кредиту. Кредитна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії. Згідно п.2 Умов та правил надання банківських послуг для здійснення операцій за кредитною схемою передбачено сплату позичальником обов'язкового мінімального платежу. Таким чином, в даному випадку кредитний договір, який укладений 13.03.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] не передбачає оформлення і видачу платіжної картки за кредитною схемою. В даному випадку діє дебетово-кредитна схема, оскільки позивач мав можливості поповнювати рахунок власними коштами та розраховуватись ними, без витрачання коштів саме кредитної лінії, відповідно не видавалась позивачеві пам'ятка, як окремий документ. Кредитна платіжна картка № 4149625323392074 була видана [PERSON], про що свідчить наявність ксерокопії, наданої [PERSON] та її представником до матеріалів справи. Договір від 13.03.2008 року, укладений між сторонами, не є договором споживчого кредитування, оскільки кредит не надавався на споживчі цілі, а тому, правовідносини не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Як встановлено та вказано вище, кредитний договір складається із заяви, Умов та правил надання банківських пслуг, а також Тарифів, тобто, довідки про умови кредитування та [PERSON] ознайомилася в повному обсязі з усіма умовами кредитного договору, про що свідчить ії підпис у заяві від 13.03.2008 року. В судовому засіданні, встановлено, що позивач ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за укладеним кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. В той же час, відповідачка [PERSON] не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Так, станом на 30.05.2014 року [PERSON] має заборгованість - 35 738,67 грн., яка складається з наступного: -9 759,92 грн. - заборгованість за кредитом -22 970,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом -3008,20 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 17 226,78 грн., задоволена судовим наказом Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.07.2010 року, з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк», різниця становить - 18511,89 грн. Сума, яка підлягає до стягнення з [PERSON] становить 19 937,48 гривень. Відповідно до ст.ст. 526,530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином та в установлений договором строк. Таким чином , узагальнюючи вищенаведене , суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими та підтверджені документально , а тому , підлягають до задоволення. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON], то суд має зазначити наступне. Правова природа кредитних правовідносин врегульована параграфом 2 глави 71 ЦК, Законом України «Про банки і банківську діяльність» та іншими нормативно правовими актами. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ глава 52 ЦК України. Згідно до ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст. 628 ЦК зміст договору становлять умови \\ пункти \\, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. \\ ст. 638 ЦК України \\ . Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору вцілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 203, ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною \\ сторонами \\ вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, і зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Таким чином, підставою недійсності правочину є недодержання стороною \\ сторонами\\ вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. У своїй зустрічній позовній заяві [PERSON] посилається, як на правову підставу своїх вимог на ст.230 ЦК України , яка визначає правові наслідки вчинення правочину під впливом обману. А тому , суд має зазначити , що правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел, особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те , що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман має місце також і тоді , якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Позивач , як сторона , яка діяла під впливом обману , повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається , що мала місце помилка. Обман стосовно мотиву, тобто , внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Зокрема , обман щодо фінансового становища контрагента , як мотиву правочину, не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Суд вважає, що позивачка [PERSON] за зустрічним позовом ніяким чином не підтвердила та не довела в судовому засіданні , як сам умисел ПАТ КБ «Приватбанк» - обставини навмисного цілеспрямованого введення її, як сторони за договором, в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину, так і сам факт обману та істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману. Позивач [PERSON] також не надала суду будь - яких підтверджуючих даних про те, що її було введено в оману при укладенні кредитного договору від 13.03.2008 року чи примушено до отримання кредитних коштів за несправедливими чи невигідними для неї умовами. За обставинами справи , встановлено, що з часу укладення договору 13.03.2008 року, з волі обох сторін ними визначено у договорі всі істотні умови, в тому числі щодо суми кредитного ліміту, плати за користування кредитними коштами, строку та порядку повернення цих коштів, відповідальність сторін у випадку порушень зобов'язань по договору та інші, позивачка [PERSON] сплачувала кошти на погашення кредитної заборгованості, що підтверджується розрахунком. Так, встановлено ,що останній раз погашення боргу було здійснено 4.02.2012 року в сумі 300 гривень. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа \\ кредитодавець \\ зобовязується надати грошові кошти \\ кредит \\ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України \\ справа №6-11173св10\\, застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому , до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Крім того , суд враховує і ту обставину, що позивачем [PERSON] пропущено строк позовної давності , відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Встановлено, що [PERSON] власноручно підписала кредитний договір 13.03.2008 року , достовірно знала про всі умови цього договору, частково виконувала умови цього договору, остання виплата за договором нею здійснена 4 лютого 2012 року в сумі 300,0 грн., проте, до суду звернулася із зустрічним позовом тільки 17 березня 2016 року. Враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення даного позову. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до наданої представником позивача квитанції розмір судового збору складає 243,60 грн., який і підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 19937,48 грн, а також 243,60 грн. судового збору, а в позовних вимогах [PERSON] має бути відмовлено. На підставі ст.ст.11, 60, 213-215, 88 ЦПК України,

Outcome: approved