Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернувся до Заводського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на таке. 11.05.2015 року [PERSON] уклала з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредитний договір №150511-151618 та отримала кредит в розмірі 1600, 00 гривень. Відповідно до умов договору відповідачка зобов'язувалася повернути отримані грошові коти в розмірі 1600,00 гривень та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 960, 00 гривень, що разом складає 2560,00 гривень, у строк до 09.06.2015 року. Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а саме 08.08.2015 року сплатила лише відсотки за його користування в сумі 1600,00 гривень. Зобов'язання щодо повернення отриманих грошових коштів в розмірі 1600, 00 гривень та сплати процентів не виконала. Згідно з договором, у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту, до позичальника застосовуються штрафні санкції у виді неустойки - пені. Сума заборгованості разом із процентами та пенею станом на 07.07.2017 року складає 25248,00 гривень (сума основного боргу - 1600, 00 гривень, 960,00 гривень - проценти за договором, 22688,00 гривень - пеня за договором), яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на доводи, викладені у позові. Окрім того, зазначила, що кредитний договір між позивачем та відповідачкою було укладено 11.05.2015 року у письмовій формі, який складався із Заяви-анкети для отримання кредиту та Умов надання та обслуговування кредитів. Отримання відповідачкою суми кредиту в розмірі 1600, 00 гривень підтверджується видатковим касовим ордером. Також позивач пояснила, що [PERSON] є постійним клієнтом ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та цей був її десятий за рахунком займ. За попередніми договорами заборгованості не має. Відповідачка та її представник у судовому засіданні позов не визнали, заперечували факт укладення з позивачем будь-яких договорів. Зокрема, відповідачка зазначила про викрадення у неї паспорту громадянина України разом з ідентифікаційним кодом в період 2014-2015 року. За спливом деякого часу паспорт їй підкинули до поштової скриньки невідомі особи. 17.07.2015 року за місцем реєстрації була знята. До ТОВ «Служба миттєвого кредитування» ніколи не зверталася, надані для огляду представником позивача фотознімки з її зображенням на фоні ТОВ є сфальсифікованими. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки та її представника, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами 11.05.2015 року договору №150511-151618, [PERSON] отримала кредит у розмірі 1600, 00 гривень строком на 30 днів до 09.06.2015 року та зобов'язувалась повернути кредит у розмірі 1600, 00 гривень та сплатити проценти в розмірі 960, 00 гривень. Вказану суму отримала відповідно до видаткового касового ордеру від 11.05.2015 року (а.с.5). Відповідно до Заяви- анкети для отримання кредиту від 11.05.2015 року відповідачка [PERSON], ознайомившись з Умовами надання та обслуговування кредитів, просила надати їй кредит на особисті потреби у розмірі 1600,00 гривень, строком на 30 днів до 09.06.2015 року та сплатити проценти в сумі 960 гривен, розмір процентів 2% за кожен день користування кредитом, при виникненні заборгованості зобов'язувалась сплатити неустойку в розмірі, що передбачена розділом 4 Умов (а.с.4, 5). Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Закону сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України. Як встановлено судом, договір, що укладений між сторонами, складається з Заяви-анкети для отримання кредиту та Умов надання та обслуговування кредитів у ТОВ «Служба миттєвого кредитування», затверджених наказом №51 від 11.10.2014 року (п.1.3. Умов а.с.8). Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Положеннями ч.1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] висловила свою згоду на укладання договору саме в такій формі та зазначила, що вона ознайомлена з Умовами надання та обслуговування кредитів. Отже, на підставі наданих письмових доказів судом встановлено, що між сторонами був укладений договір, відповідно до умов якого, сторонами були прийняті на себе взаємні права та обов'язки. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Свої зобов'язання за договором та угодою банк виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, що підтверджується видатковим касовим ордером від 11.05.2015 року (а.с.5). Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, пенею. Судом встановлено , що 08.08.2015 року [PERSON] сплачено позивачу суму 1600, 00 гривень. У той же час, відповідно до п.3.2. Умов, при внесені суми, що є недостатньою для погашення кредиту повністю, кошти зараховуються в наступному порядку: 1.сума неустойки, 2.проценти за кредитом, 3.сума кредиту. Отже, станом на 07.07.2017 року у [PERSON] наявна заборгованість в сумі 25248,00 гривень (сума основного боргу - 1600, 00 гривень, 960,00 гривень - проценти за договором, 22688,00 гривень - пеня за договором), відповідно до наданого розрахунку (а.с.13). Таким чином зобов'язання за договором відповідачка не виконала. Статтями 14 та 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 2 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що у зв'язку з невиконанням позичальником вимог зазначеного кредитного договору у позивача виникло право вимагати від відповідачки виконання зобов'язань по кредитному договору, який остання ігнорує. При цьому обґрунтованими є доводи відповідача щодо застосування позовної давності (відзив а.с.97). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином, суд вважає за можливе стягнення з відповідача пені за останній рік, а саме, враховуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, відповідно до якого пеня складає 32,00 грн в день, тобто усього в сумі 11712, 00 гривень (32,00грнх366днів). Щодо стягнення основної суми боргу в розмірі 1600,00 гривень та процентів розмірі 960,00 гривень,відповідно до договору, суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. При вирішенні спору по суті суд враховує вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачкою [PERSON] та її представником не подано суду жодного доказу, що спростовують доводи позивача і надані останнім докази в обгрунтування позовних вимог. Доводи щодо непідписання Заяви-анкети для отримання кредиту та видаткового касового ордеру від 11.05.2015 року суд також вважає неслушними, оскільки належними доказами не підтверджуються. Правом щодо заявлення клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи відповідачка та її представник не скористалися. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що відповідач в порушення умов договору кредит не повернула, а тому позовні вимоги про стягнення виниклої заборгованості є обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню, враховуючи можливість стягнення пені лише за останній рік. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судові витрати у розмірі 912,11 грн.

Outcome: partial