Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Позиція представника позивача: Представник позивача [PERSON] - адвокат Мелех Д.О., звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди завданої смертю батька та стягнути витрати на правничу допомогу 10 000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 22.06.2019 на 272 км пікет 5 станції Цибулеве в с. Михайлівка Кропивницького району Кіровоградської області електровоз ЧС-4 № 075, який обслуговував поїзд № 80 під керуванням машиніста [PERSON] , наїхав на громадянина [PERSON] , внаслідок чого, останній загинув на місці пригоди. 22.06.2019 за фактом настання цієї події було винесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019120310000271 та розпочато досудове розслідування. Слідством проведено судово-медичну експертизу та встановлено, що [PERSON] загинув внаслідок наїзду вищевказаного потягу. Уважає, що внаслідок втрати свого батька, [PERSON] заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в 150 000 грн. Ухвалою від 31.08.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання (а.с.25-26). 22.09.2020 та 01.12.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити у позовних вимогах у повному обсязі (а.с. 37-44, 88-89). Ухвалою від 21.12.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.93-95). Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. При цьому, представник позивача вказав, що подасть до суду, у строк визначений ЦПК України заяву щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу та відповідні докази. Позиція відповідача: Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, виходячи з наступного. 22.06.2019 на 272 км пікет 5 станції Цибулеве в с. Михайлівка Кропивницького району Кіровоградської області електровоз ЧС-4 № 075, який обслуговував поїзд №80 під керуванням машиніста [PERSON] , наїхав на громадянина [PERSON] , внаслідок чого, останній загинув на місці пригоди. Відповідач жодним чином не визнає факт заподіяння шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між подією та заподіянням шкоди, оскільки, як встановлено досудовим розслідуванням, причиною настання наслідків у виді смерті [PERSON] є невідповідні вимогам «Правил безпеки громадян на залізничному транспортні України» дії останнього. Корім того, також з достовірністю встановлено, що у момент пригоди, яка сталась за участю [PERSON] , останній перебував у стані алкогольного сп`яніння. Крім того зазначив, що обставини на які покладається позивач, є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до справи. Тому, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового та майнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача. Просив у позові відмовити в повному обсязі. Установлені судом фактичні обставини та оцінка суду. 22.06.2019 на 272 км пікет 5 станції Цибулеве в с. Михайлівка Кропивницького району Кіровоградської області електровоз ЧС-4 № 075, який обслуговував поїзд № 80 під керуванням машиніста [PERSON] , наїхав на громадянина [PERSON] , який був батьком позивача [PERSON] (а.с. 13, 14-15). Згідно лікарського свідоцтва про смерть №3098/48 від 22.06.2019 [PERSON] помер [INFO] у віці 80 років, причина смерті, пішохід травмований при зіткненні з поїздом (а.с.10-11). Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завданій фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. При цьому згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до постанови слідчого від 31.07.2019 кримінальне провадження № 12019120310000271 від 22.06.2019 закрито, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Слідчим установлено, що в діях машиніста [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, а причиною смерті [PERSON] стало порушення останнім вимог п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» № 54 від 19.02.1998, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України № 193 затверджених наказом Міністерства транспорту України 2633 від 24.03.1998 (а.с. 13). Відповідно до вимог частини 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як зазначається в Ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.05.2016 року по справі №607/18544/14-ц шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа №336/3665/16-ц). Відповідно до правової позиції висловленої у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року №61-10154св18 (справа №355/812/17) вбачається, що власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. У вказаному кримінальному провадженні №12019120310000271 слідчим не встановлено обставин непереборної сили або умислу потерпілого. Тобто, судом установлено, що настання смерті [PERSON] відбулось внаслідок необережності самого потерпілого, а не у зв`язку із бажанням вчинення самогубства. Суд відхиляє доводи представника відповідача з приводу відсутності правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки смерть [PERSON] наступила внаслідок його необережності та нехтування «Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України», а також у зв`язку з перебуванням останнього в стані алкогольного сп`яніння, так як вже вище зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. Тобто, з наведеного необхідно зробити висновок, що законодавством України презюмується обов`язок власника джерела підвищеної небезпеки відшкодувати завдану шкоду, в тому числі і моральну. Окрім цього, не заслуговують на увагу також і доводи представника відповідача з приводу відсутності підстав для задоволення позову, оскільки [PERSON] у своїй заяві та поясненнях, які надавала слідчому в рамках кримінального провадження, та вони були оголошені за клопотанням представника відповідача в судовому засіданні, вказувала, що немає жодних претензій до відповідача, виходячи з такого. У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що на той час (коли дізналась про смерть батька) вона знаходилась в шоковому стані, а тому не могла належно усвідомлювати свої дії. Окрім цього, з її слів, працівник поліції погрожував їй у невидачі тіла батька, якщо вона не напише таку заяву та пояснення (з приводу відсутності будь-яких претензій, в тому числі і до відповідача), а тому вимушена була таке написати. Окрім цього, суд відзначає, що особа на власний розсуд користується своїми правами, в тому числі і на звернення до суду з метою захисту своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Таким чином, суд не може прийняти вказані вище заяву та пояснення [PERSON] , як такі, які позбавляють її права звернутись до суду і вимагати відшкодування заподіяної їй шкоди та у свою чергу можуть слугувати підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно з якою враховується характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також інші обставини, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно із ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд ураховує, що шкода позивачу завдана смертю її батька, спричинила та буде спричиняти позивачу протягом усього життя душевні страждання. Зазначені обставини істотно змінюють життя позивача. Відновити становище, яке існувало до смерті батька у житті позивачу не можливо. При цьому, суд також приймає до уваги, що у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю батька позивача є особиста груба необережність саме [PERSON] , який у нічний період доби, знаходився на залізничній колії, перебував у стані алкогольного сп`яніння, а отже однією з причин загибелі є грубе порушення померлим правил поведінки на залізничній колії. Також суд враховує і вік [PERSON] , якому на момент загибелі було 80 років. Наведене вище у своїй сукупності дає підстави для зменшення суми відшкодування. Ураховуючи, що позивач просить стягнути на відшкодування моральної шкоди 150 000 грн. та з урахуванням зазначених вище обставин, суд приходить до висновку, що стягненню підлягає сума у розмірі по 50 000 грн., що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає до стягнення з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 840,80 грн.

Outcome: partial