Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття особи з реєстрації місця проживання за адресою [INFO]. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником вказаної квартири, відповідачка зареєстрована в ній, користуються належним позивачу майном, відповідачка [PERSON] втратила право власності на вказану квартиру відповідно до рішення Апеляційного суду Одеської області від 09.09.2014 р., а відтак й право користування нею, право користування квартирою членів його родини\~ було похідним від права власності на квартиру [PERSON] Ухвалою суду від 02.03.2017 року позов представника [PERSON] в частині вимог про визнання [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири за адресою м.Одеса, вул. Овідіопольська дорога, 3, буд. 73, кв. 30.за клопотанням представника позивача залишено без розгляду . Представник позивача у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву від 10.11.2017 року, в якій вимоги позову підтримала у повному обсязі, просила розгляд справи провести у її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка та її представник у судове засідання не зявилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Заяв та клопотань про порядок розгляду справи до суду не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. \~ У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи згоду позивача та відсутність відповідача, суд постановляє заочне рішення. \~ Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття особи з реєстрації місця проживанняз огляду на наступне. Як встановлено судом з матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності від 01.08.2007 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради згідно інвестиційного договору від 15.12.2006 року ; акту прийому-передачі квартири, що підтверджується копією вказаного свідоцтва , право власності [PERSON] було зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до договору міни від 15.08.2007 року,між [PERSON], [PERSON],\~ з одного боку та [PERSON], з іншого боку, був укладений договір про міну належних їм на праві власності обєктів нерухомого майна, згідно умов якої [PERSON] та [PERSON] передали належні їм на праві власності квартири № 28,30,46 в будинку 73 по вул. Овідіопольська дорога, 3 в місті Одесі в обмін на належне [PERSON] домоволодіння, що розташоване за адресою: м.Одеса, вул. Садиковська, 22. Як вбачається з рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27.09.2007 року, вказаний договір міни визнано дійсним, визнано за\~ [PERSON] та [PERSON]\~ право спільної власності на домоволодіння, що розташоване в м.Одесі по вулиці Садиковській, 22, визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] 3 в м.Одесі, визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] 3 в м.Одесі.На підставі зазначеного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27.09.2007 року, за [PERSON] 21.11.2007 року було зареєстровано право власності на спірну квартиру, що підтверджується довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте, Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09 вересня 2014 року у справі №2-8238/2007, рішення Приморського районного суду м. Одеса від 27 вересня 2007 року скасовано, у задоволенні позову про визнання договору міни дійсним та визнання права власності було відмовлено, та зазначено, що договір міни є неукладеним і не створюють прав і обов'язків для сторін. Зазначене рішення набрало законної сили і є обов'язковим для виконання на всій території України. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, з моменту скасування рішення Приморського районного суду м.Одеси, яке стало правовою підставою для реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON], останній втратив право користування нею. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Право користування житлом членів сімї власника, є похідним від права власності на відповідне житло й втрачається ними у разі втрати власником права власності на нього. Таким чином, суд вважає можливим усунути [PERSON], перешкоди у користуванні майном, шляхом позбавлення [PERSON] права користування квартирою №30 в будинку №73 по вулиці Овідіопольська дорога,3 в місті Одеса та зняття з реєстрації місця проживання. Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 [PERSON] України. У відповідності до ч. 1 даної статті кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому, згідно з статтею 8 [PERSON] України «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується.» Європейською Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод п. 1 ст. 8 передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Однак, позивач не має можливості користуватися своїм власним майном, так як відповідач своїми діями фактично перешкоджає в реалізації позивачем закріплених на конституційному рівні прав - прав володіння, користування. Покладення обовязку припинити дію, яка порушує право, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу можливе щодо триваючого правопорушення, вчиненого іншою особою, яким створюються перешкоди в здійсненні субєктивного права. Зокрема, застосовується у справах за позовами про усунення перешкод власнику в користуванні своїм майном. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод. Верховний Суд України, розглядаючи справу № 6-709цс16 (постанова від 16 листопада 2016 року) дійшов до наступних висновків: « зазначена норма матеріального права (ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь- яким шляхом. який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в спосіб, визначений законом або договором. З урахуванням положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~\~ від 04.11.1950р., суд може захистити право особи у визначений позивачем спосіб, якщо такий спосіб є ефективним, тобто таким, що є адекватним змісту порушеного права, характеру порушення та наслідкам, які це порушення потягло за собою. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття особи з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 640грн.

Outcome: approved