Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований у якості члена його сімї відповідач, який є сином його дружини. З лютого 2016 року відповідач у квартирі поз поважних причин не мешкає та не бере участі в утриманні житла. Тому посилаючись на положення ст. 405 ЦК України визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі. Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Третя особа сповіщена про час та місце розгляду справи, але її представник до суду не зявився. Відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи, але до суду не зявився. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази подані сторонами, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Судом було встановлено, позивач на підставі Свідоцтва про право власності на житло на Свідоцтва про право на спадщину за законом є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі на постійній основі зареєстрований в якості члена сімї власника відповідач, який є пасинком позивача. Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтв та довідкою про склад зареєстрованих осіб.. Також встановлено, що відповідач у продовж тривалого часу, більше ніж один рік, у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин, що підтверджується поясненнями свідків у судовому засіданні. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач це її чоловік, а відповідач син. На початку 2016 року син в черговий раз зявився до квартири, у якій вона мешкає разом з чоловіком, та пожив пару місяців. Наприкінці квітня 2016 року син забрав сімейні кошти та залишив квартиру. Спочатку відповідач відповідав на дзвінки та обіцяв повернути гроші, а потім перестав спілкуватися. Через деякій час зявилися дівчина, яка представилася дружиною сина та забрала літні речі сина. Потім зателефонував син і сказав, що прийде хлопець та забере зимові речі. Цей хлопець прийшов та забрав зимові речі сина. Де зараз перебуває відповідач вона не знає, перешкод у користування квартирою відповідачу ніхто не чинить. Через реєстрацію відповідача у квартирі, вона з чоловіком не можуть оформити субсидію. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є сусідкою позивача та мешкає у 18 квартирі. Відповідача не бачила більше року, останній раз бачила наприкінці травня початку червня 2016 року. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положенням ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. \~ Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України - Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності, а тому вимоги позивача в даній частині підлягають задоволенню.

Outcome: approved