Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивач у вересні 2014 року звернулася до Бердянського міськрайонного суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього аліменти на свою користь на утримання сина, [PERSON], [INFO], в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до повноліття дитини. В позові зазначала, що 17.09.2004 року Бердянським відділом РАЦС Бердянського МУЮ був зареєстрований їх шлюб з відповідачем, актовий запис №444. Від шлюбу [INFO] року народився син, [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося, внаслідок чого рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11.08.2014 року її шлюб з відповідачем розірвано, рішення набрало законної сили 22.08.2014 року. Дитина проживає з нею, а тому звернення до суду є єдиним можливим способом захисту матеріального становища сина. Відповідач є приватним підприємцем, має мінливий дохід. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов із зазначених у ньому підстав, доповіли по його суті та просили задовольнити повністю. Втім на запитання суду позивач пояснила, що на сьогодні вона витрачає на дитину на місяць приблизно 1000,00 грн., проте ця сума не є постійною і може бути більшою в залежності від необхідності витрат. Додатково пояснила, що на даний час вона не працює, оскільки до розлучення вони разом з чоловіком займалися підприємницькою діяльністю, проте буде шукати роботу. Відповідач та його представник позов визнали частково, в письмових запереченнях просили суд визначити розмір аліментів в сумі 450 грн. на місяць, а в усних поясненнях суду відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 550 грн., посилаючись на те, що він займається підприємницькою діяльністю, проте це лише сезонна робота: влітку торгівля з лотків сувенірами, його дохід за третій квартал становив 2700 грн. Проте він буде знаходити інші джерела доходу. Просив врахувати, що він сплачує кредит, який брався на ремонт квартири, в якій залишилася проживати позивач. Заслухавши сторони, їх представників, вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбу в період з 17.09.2004 року по 11.08.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, копією рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 серпня 2014 року про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, який на даний час проживає з позивачем, що не заперечувалося відповідачем, тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають значення. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»N 2402-III від 26.04.2001р. передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що позивач на даний час не працює. Відповідач є фізичною особою-підприємцем, як вбачається з наданої податкової декларації за 2014 рік, займається роздрібною торгівлею поза магазинами та сума його доходу за звітний період склала 2700 грн., тобто має мінливий нерегулярний дохід. Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує, що позивач на даний час не працює, однак є працездатною та має намір найближчим часом працевлаштуватися. Оскільки відповідач займається підприємницькою діяльністю, яка має сезонний характер, фактично визнав позовні вимоги в сумі 550 грн., суд вважає можливим стягнути з нього аліменти в розмірі 600,00 грн., задовольнивши позов частково, що становитиме майже 50% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік». Суд враховує при цьому, що в обґрунтування розміру аліментів, належних до стягнення на її користь, позивач не надала відповідних доказів щодо фактичних щомісячних витрат на дитину в розмірі 4000,00 грн., щоб суд міг пропорційно врахувати обов'язок обох батьків щодо участі в утриманні дитини в рівній мірі та задовольнити її позов повністю в розмірі 2000,00 грн. За відсутності цього позов належить задовольнити частково на суму 600,00 грн., яких, на думку суду, на даний час буде достатнім для задоволення потреб дитини з урахуванням і обов'язку матері щодо матеріального утримання сина. Суд не приймає до уваги посилання позивача на несення нею витрат на дитину, пов'язаних із заняттям спортом, оскільки вони стягуються відповідно до положень ст.185 СК України, проте з цих підстав вимоги не заявлялися та докази щодо фактичних витрат, викликаних особливими обставинами, позивачем суду не надавалися. Не враховувалося судом і посилання відповідача на його обов'язок щодо погашення кредиту, який, з його слів, брався на ремонт квартири, оскільки суду не надано самого кредитного договору, з якого було би видно, на які цілі він видавався банківською установою, а з дослідженої судом роздруківки щодо руху коштів по картці вбачається, що фактично картка є універсальною, кредитні кошти на якій відповідачем використовуються для задоволення повсякденних потреб: як то поповнення мобільного телефону, покупку продуктів харчування, товарів та на оплату послуг, заправку автомобіля на АЗС тощо, що не позбавляє його можливості зняти з неї кошти на виплату аліментів на утримання дитини в разі необхідності в. При постановленні рішення про стягнення аліментів у визначеному розмірі суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст. 192 СК України чи стягнення додаткових витрат на дитину згідно із ст.185 СК України. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати при поданні позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial