Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадиров В. В. звернувся до суду з позовом до відповідачів, у якому просив суд: - у рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 226527,05 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру: [ADDRESS], шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта банк»; - зобов'язати відповідача Державну реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру: [ADDRESS] за позивачем ПАТ «Дельта банк»; - припинити право власності іпотекодавця відповідача [PERSON], в тому числі право володіння, користування та розпорядження зазначеною квартирою; - припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані у квартирі [ADDRESS]; - виселити з спірної квартири іпотекодавця [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою; - стягнути на користь позивача ПАТ «Дельта банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441,00 грн. з відповідача [PERSON] В обґрунтування позову вказано, що 26.10.2007 АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11241403000, згідно з яким відповідач [PERSON] отримав від банку кредит у сумі 149600 доларів США, зобов'язуючись повернути його до 26.10.2008 або достроково зі сплатою 12,90 % річних за користування кредитом. Для забезпечення виконання грошових зобов'язань відповідач передав в іпотеку нерухоме майно - власну квартиру [ADDRESS], про що укладено договір іпотеки № 68249 від 26.10.2007. У зв'язку з неналежним виконанням умов договору про надання споживчого кредиту у відповідача як позичальника утворилася заборгованість, що станом на 26.06.2013 становила суму у розмірі 226527,05 доларів США, що за курсом Національного банку України складало 1810630,71 грн. /т. І а. с. 3-9/. Представник позивача Пономаренко Ю. В. у судовому засіданні позов підтримала позов та просила задовольнити у повному обсязі, з підстав наведених у ньому, на питання суду, зазначила, що не вважає за необхідне уточнювати або доповнювати обґрунтування позову і його вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Линник Я. В. у судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити його. Відповідач [PERSON] особисто не з'явився у судове засідання, його представник, який був повідомлений належним чином про судове засідання, що підтверджується його розпискою про повідомлення про час і дату наступного судового засідання, також не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив, заяви, клопотання не надходили суду /т. ІІІ а. с. 77/. Від відповідача Державної реєстраційної служби України представник не з'явився у судове засідання, повідомлений належним чином про час, дату і місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення /т. ІІІ а. с. 82/. Треті особи у справі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання, про час, дату і місце проведення якого повідомлялися належним чином, не з'явилися, проте судова повістка повернулася до відправника без вручення адресату за закінченням встановленого строку зберігання /т. ІІІ а. с. 83/. За вказаних обставин, суд на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень представника позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи, у відсутність сторони відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, які вважає достатніми для правильного вирішення справи. Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача, думку представника третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 26.10.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11241403000, згідно з умовами якого [PERSON] отримав кредит у сумі 149600 доларів США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі у строк до 26.10.2008 або достроково із сплатою 12,90 % річних за користування кредитом /т. І а. с. 18-24/. Згідно з пунктом 1.1. договору іпотеки № 68249 від 26.10.2007, у відповідності до ст. 18 Закону України «Про іпотеку» та у зв'язку із тим, що іпотекою забезпечується повернення кредиту, наданого іпотекодержателем для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір іпотеки укладено одночасно з договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В. 26.10.2007 за реєстровим № з-5656, вартістю 755950 грн. /т. І а. с. 41-44/. Таким чином, з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту, відповідач [PERSON] як іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно: однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 25,80 кв. м., житловою площею 15,10 кв. м., обтяження на яку зареєстровано іпотекодержателем у порядку, передбаченому законом у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна тау Державному реєстрі іпотек. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УкрСиббанк». 08.12.2011 ПАТ «УКРСИББАНК» право вимоги передано ПАТ «Дельта Банк», за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у тому числі відносно позичальника [PERSON] /т. І а. с. 63, 66-69/. Оскільки позичальником [PERSON] умови договору про надання споживчого кредиту № 11241403000 від 26.10.2007 не виконувалися належним чином, станом на 26.06.2013 утворилася заборгованість у розмірі 226527,05 доларів США, що за курсом Національного банку України становить суму у розмірі 1810630,71 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 139160,86 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України складає 1112312,75 грн., і заборгованості по процентам за користування кредитом - у розмірі 87366,19 доларів США, яка за курсом Національного банку України становить суму у розмірі 698317,96 грн. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 610, 612 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з частиною 1 ст. 585 ЦК України одним із видів застави є іпотека - застава нерухомого майна. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Разом з тим, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, проаналізувавши положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України, можна зробити висновок, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення вимог кредитора на виконання забезпечених іпотекою зобов'язань шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 02.11.2016 у справі № 6-2457цс16 та висловлено правовими позиціями у постановах від 26.10.2016 (справа 6-1625цс16), від 14.09.2016 (справа № 6-1219цс16), які є обов'язковими для врахування судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права, що встановлено частиною 1 ст. 360-7 ЦПК України. Згідно з умовами пунктів 5.1-5.2 договору іпотеки № 68249 від 26.10.2007, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку», або шляхом отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підстав договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» /т. І а. с. 42/. Судом встановлено, що сторонами не укладався окремий договір у відповідності до умов пунктів 5.1-5.2 договору іпотеки № 68249 від 26.10.2007, що свідчить про те, що іпотекодавець не надавав своєї згоди на позасудове врегулювання у спосіб передачі права власності на майно іпотеки іпотекодержателю, що у протилежному випадку було б підставою для реєстрації права власності за іпотекодержателем, отже позов про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру: [ADDRESS], шляхом передачі іпотекодержателю у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта банк» у рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості - не підлягає задоволенню, як і решта вимог позову, які є похідними від першої. На підставі положень статті 88 ЦПК України, судові витрати, у разі відмови у задоволенні позову, не відшкодовуються позивачеві.

Outcome: dismissed