Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач ТОВ «Таста-Ліскі Трубодеталь» звернулося до Калінінського районного суду м. Донецька з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої підприємству працівником. Позивач у позовній заяві посилався на те, що до складу товариства з обмеженою відповідальністю «Таста-Ліскі Трубодеталь», крім інших відокремлених підрозділів, входить Донецька філія. 03.09.2007 року наказом Генерального директора ТОВ №93/к на посаду завідуючого Донецьким філіалом призначено [PERSON]. При призначенні на посаду, відповідно до ст. 135-1 Кодексу про працю України, з останнім було укладено письмовий договір про повну матеріальну відповідальність. У зв'язку із змінами в штатній структурі (скорочення штату) підприємство 01.01.2009 року з [PERSON] повторно укладено догорів про повну матеріальну відповідальність. Донецька філія ТОВ являє собою складське приміщення, обладнане відповідно до потреб її діяльності комп'ютером, оргтехнікою. [PERSON] був єдиним працівником цієї філії, тобто він виконував обов'язки керівника філії та завідуючого складом. Відповідно до розділу 7 Положення про створення та діяльність Донецької філії керівник несе встановлено чинним законодавством відповідальність за діяльність філії; самостійно відповідає по зобов'язаннях, які виникають з угод, укладених керівником філії від імені філії без узгодження з ТОВ «Таста-Ліскі Трубодеталь», або у разі перевищення повноважень. Згідно з п.1 Договору про повну матеріальну відповідальність від 01.01.2009 року працівник ([PERSON].), який виконує роботу з керування складом, безпосередньо пов'язану із збереженням, продажем, відпуском, перевезенням переданих йому матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей, у зв'язку з викладеним зобов'язується: а) турботливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства та вживати заходів для попередження збитків; б) вчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, які загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; в) вести облік, складати та передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки ввірених йому матеріальних цінностей. Приміщення складу являє собою приміщення у будівлі, обладнано електороосвітленням, стан дверей, вікон, даху задовільний. Склад зачиняється на 2 замки та здається під охорону орендодавця. За період існування Донецької філії крадіжок майна зі складу, випадків зламу дверей, вікон та інших ознак проникнення до приміщення не було. Будь яких зауважень щодо стану приміщення Донецької філії з боку відповідних контролюючих органів, від самого [PERSON] не надходило. Наведене свідчить про те, що керівництво ТОВ, відповідно до вимог ч. 1 ст. 131 Кодексу законів про працю України, забезпечило [PERSON] умови, необхідні для нормальної діяльності філії, забезпечення повного збереження ввірених останньому матеріальних цінностей тощо. Трудова діяльність [PERSON] полягала в замовленні та отриманні товарно-матеріальних цінностей зі складу ТОВ в м. Києві, здійсненні обліку цих ТМЦ на складі Донецької філії, оформленні руху ТМЦ на складі, відвантаженні продукції контрагентам за умови її попередньої оплати покупцем. У травні поточного року, в зв'язку з хворобою [PERSON], для забезпечення діяльності Донецької філії було призначено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, які зберігалися на складі цієї філії. У ході інвентаризації виявлено суттєві розбіжності між обліковими даними ТОВ та наявними на складі Донецької філії товарно-матеріальними цінностями. Зокрема, виявлено нестачу на суму 39 928,65 грн. та надлишки на суму 18 997,05 грн. [PERSON] не зміг надати звітних документів щодо продажу та відвантаження недостаючих товарно-матеріальних цінностей. Наведене сталося внаслідок неналежного виконання обов'язків з боку [PERSON], чим підприємству заподіяно збитків на суму 20931,60 гривень. На неодноразові вимоги керівництва ТОВ про відшкодування спричинених збитків [PERSON] відповів категоричною відмовою. Просив суд на підставі ст.ст. 16, 1166 ЦК України, ст.ст. 130, 131, 134 Кодексу законів України про працю стягнути з [PERSON] заподіяні ним ТОВ «Таста-Ліскі Трубодеталь» збитки в розмірі 20931,60 гривень, судові витрати. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі і дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність за участю його представника. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і в обґрунтування своїх заперечень пояснив, що заявлений позов є безпідставним, шкода, яка виникла у позивача внаслідок дій відповідача жодним доказом не підтверджено. Відповідно до пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні, підставою для задоволення позовних вимог є договір про повну матеріальну відповідальність від 01.01.2009 pоку, що передбачено п. 1 ст. 134 КЗпП України. Окрім того, про те, що предметом даного спору с саме притягнення відповідача до повної матеріальної відповідальності, а не обмеженої, свідчить її розмір, визначений позивачем у позові, який у дорівнює розміру недостачі, яка, нібито, була виявлена позивачем у ході інвентаризації. Однак, у зв'язку із невизнанням відповідачем підпису на вказаному договорі, ухвалою від 13.03.2013 року була призначена почеркознавча експертиза, перед якою було поставлено питання: чи виконано підпис від імені [PERSON] у договорі Б/Н від 01.01.2009 року про повну матеріальну індивідуальну відповідальність тією особою, від імені якої він зазначений. Висновком почеркознавчої експертизи № 4910/02/4911/03, який надійшов до суду 06.12.2013 pоку, було встановлено, що спірний підпис на вказаному вище договорі про повну матеріальну індивідуальну відповідальність виконано не відповідачем. Просив суд задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача матеріальних збитків у розмірі 20931,60 гривні відмовити у повному обсязі; стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати на проведення почеркознавчої експертизи у даній справі у розмірі 588 гривень. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і представлені в суд докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 3 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ст. 60 ч.ч. 1, 4 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Відповідно до положень ст. 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Відповідно до положень ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Відповідно до положень ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до положень ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Судом встановлено, що до складу товариства з обмеженою відповідальністю «Таста-Ліскі Трубодеталь», крім інших відокремлених підрозділів, входить Донецька філія, про що є Положення про створення та діяльність Донецької філії ТОВ «Таста-Ліскі Трубодеталь». Відповідно до глави 5 Положення філія має у господарському віданні майно, що передано ТОВ «Таста-Ліскі Трубодеталь». Відповідно до глави 6 Положення керівним органом Філії є Керівник Філії, що призначається на посаду генеральним директором ТОВ «Таста-Ліскі Трубодеталь». Керівник Філії затверджує поточні плани діяльності Філії і заходів, що є необхідними для вирішення її завдань; подає на затвердження ТОВ «Таста-Ліскі Трубодеталь» місячний та річний звіти про діяльність Філії; забезпечує виконання рішень ТОВ «Таста-Ліскі Трубодеталь»; приймає рішення щодо інших питань поточної діяльності Філії. Відповідно до глави 7 Положення Керівник несе встановлену чинним законодавством України відповідальність за діяльність Філії. 03.09.2007 року наказом Генерального директора ТОВ «Таста-Ліскі Трубодеталь» №93/к на посаду завідуючого Донецьким філіалом призначено [PERSON], що підтверджено копією наказу та відомостями трудової книжки [PERSON] У травні 2012 року в Донецькій Філії ТОВ «Таста-Ліскі Трубодеталь» було призначено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, які зберігалися на складі цієї філії. У ході інвентаризації виявлено розбіжності між обліковими даними ТОВ та наявними на складі Донецької філії товарно-матеріальними цінностями. Зокрема, виявлено нестачу на суму 39 928,65 гривень та надлишки на суму 18 997,05 гривень, чим підприємству заподіяно збитків на суму 20931,60 гривень. 31.08.2012 року наказом Генерального директора ТОВ «Таста-Ліскі Трубодеталь» № 45/К [PERSON] був звільнений 31.08.2012 року із займаної посади у зв'язку із втратою довір'я згідно п.2 ст. 41 КЗпП України. Твердження позивача, що [PERSON] виконував обов'язки керівника філії та завідуючого складом, суд до уваги не приймає, оскільки позивач не надав доказів, того що відповідач крім посади Керівника - завідуючого Донецької Філії ТОВ «Таста-Ліскі Трубодеталь» займав ще й посаду завідуючим складу Філії. Як вбачається з позовної заяви та відповідно до пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні, підставою для задоволення позовних вимог є договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.01.2009 pоку, який укладений між ТОВ «Таста-Ліскі Трубодеталь» та працівником складу № 5 м. Донецька, Донецької Філії завідуючим філією [PERSON] на підставі п. 1 ст. 134 КЗпП України. У зв'язку із невизнанням відповідачем укладення з ним зазначеного договору та підпису на вказаному договорі, ухвалою суду від 13.03.2013 року була призначена почеркознавча експертиза, перед якою було поставлено питання: чи виконано підпис від імені [PERSON] у договорі Б/Н від 01.01.2009 року про повну матеріальну індивідуальну відповідальність тією особою, від імені якої він зазначений. Відповідно до Висновку почеркознавчої експертизи № 4910/02/4911/03 від 25.11.2013 року підпис від імені [PERSON] в договорі Б/Н від 01.01.2009 року про повну матеріальну індивідуальну відповідальність виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. З огляду наведеного, позивачем не доведено і документально не підтверджено факту укладання з відповідачем договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, який став би підставою для задоволення позовних вимог, а наявний в матеріалах справи договір про повну матеріальну індивідуальну відповідальність від 01.01.2009 року не є належним доказом та підставою для притягнення відповідача до повної матеріальної відповідальності згідно із ст. ст. 134. 135-1 КЗпП України. Крім того, при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівника гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника, що також не було доведено позивачем при судовому розгляді. Відповідно до ст. 60 ЦП К України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених ними позовних вимог, вони є голослівними та не підтверджені жодним доказом. Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. Відповідно до положень п. 2 ст. 86 ЦПК України кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи. Так, відповідачем, як стороною, якою було заявлено почеркознавчу експертизу по даній справі, було внесено плату за її проведения у розмірі 588 гривень про що свідчить рахунок № 348 від 2.04.2013 року, виданий Донецьким НДІ судових експертиз та квитанція № 1137638-1 від 17.09.2013 року. Відповідно до вимог п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, па користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до положень п. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до положень и. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, у тому числі, витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз. Таким чином, оскільки суд у задоволенні позовних вимог відмовив, тому понесені відповідачем судові витрати на проведення почеркознавчої експертизи, у сумі 588 гривень суд вважає за необхідним стягнути з позивача на користь відповідача.

Outcome: approved