Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивач через свого представника звернулася до суду з позовом до відповідача і просить стягнути з останнього відсотки від суми позики на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 137 634,39 грн, інфляційні втрати у розмірі 242 246,40 грн, 3% річних в розмірі 23 760,00 грн та судовий збір. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 11 червня 2010 року вона з відповідачем уклали договір позики, згідно умов якого позивач надала у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 264 000,00 грн, а останній зобов'язувався повернути їх у повному обсязі до 12 жовтня 2010 року. Проте вищезазначені кошти відповідач не повернув, тому виконавчим написом нотаріуса від 06.04.2012 з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] борг у розмірі 264 000,00 грн. Однак виконавчий напис нотаріуса не виконується та борг позивачу не повернуто, тому остання просить стягнути на свою користь відсотки від суми позики на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 137 634,39 грн, інфляційні втрати у розмірі 242 246,40 грн, 3% річних в розмірі 23 760,00 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 11 червня 2010 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, згідно умов якого позивач надала у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 264 000,00 грн, а останній зобов'язувався повернути їх у повному обсязі до 12 жовтня 2010 року (а.с.5-6). Виконавчим написом приватного нотаріуса КМНО Остапчук Н.В. від 06.04.2012 у зв'язку з неповерненням боргу з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] борг у розмірі 264 000,00 грн (а.с.7). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. На даний час виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні і кошти боржником не сплачено. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З урахуванням вищенаведеного та ст. 625 ЦК України, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача в межах трирічного строку позовної давності інфляційних втрат у розмірі 242 246,40 грн та 3% річних в розмірі 23 760,00 грн у відповідності до розрахунку позивача, який підтверджується розрахунками суду за період з 31.10.2013 року по 31.10.2016 року. В задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків від суми позики на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 137 634,39 грн. суд вбачає необхідним відмовити, оскільки сторони є фізичними особами, і суду не надано доказів, що під час укладення договору позики відповідач був ознайомлений з обліковою ставкою НБУ чи-то даний розмір погоджувався сторонами при укладенні правочину. До того ж спосіб захисту майнового права та інтересу позивача забезпечений ст. 625 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати в сумі 2 660,06 грн, які підтверджуються долученою до справи квитанцією про їх оплату (а.с.2). На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 527, 625 ЦК України,

Outcome: partial