Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач -\~Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості у розмірі 7226,03 грн. за кредитним договором № б/н від 02.09.2011 року (а.с. 3-4). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.09.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, яким було оформлено картку із встановленням кредитного ліміту у розмірі 10 000 грн. на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 14 листопада 2014 року позичальник [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14.11.2014 року та на дату смерті заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором № б/н від 02.09.2011 року становить - 7226,03 грн., яка складається з наступного: 7062,29 грн. - заборгованість за кредитом; 163,74 грн. - заборгованість за відсотками. На підставі ст. 1282 Цивільного кодексу України банк направив до спадкоємців [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON] вимогу про погашення боргу спадкодавця за кредитом, однак, зазначена вимога не була виконана спадкоємцями. У звязку з чим позивач просить стягнути борг [PERSON] у розмірі 7226,03 грн. з її спадкоємців - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали відзив на позовну заяву в якому просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на наступне. Відповідачі зазначають, що дійсно, 02.09.2011р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н згідно умов якого була відкрита пенсійна картка із встановленням кредитного ліміту та надано кредитні кошти у розмірі 10 000 грн. 14 листопада 2014 року позичальник [PERSON] померла. Після смерті позичальника, з метою належного інформування ПАТ КБ «ПриватБанк» про дану обставину, було здійснено візит до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Європейська, 15 та предявлено оригінал свідоцтва про смерть серія 1-КЕ №278565 від 14.11.2014 року копію якого було зроблено співробітником ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом фотозйомки. Таким чином, на думку відповідачів, позивач був належним чином повідомлений про те, що позичальник - [PERSON] померла. Також, обізнаність позивача з приводу смерті позичальника свідчить і той факт, що починаючи з грудня 2014 року до моменту предявлення позову пеня у звязку із простроченням внесення платежів не нараховувалася. Крім того відповідачі зазначають, що відповідно до п. 1.1.3.2.7 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку смерті клієнта фізичної особи після отримання відповідних відомостей (копія свідоцтва про смерть), з метою недопущення використання картрахунків третіми особами, заборгованість по кредитам померлого клієнта банку обраховує на спеціальних внутрішніх рахунках та здійснює інформування спадкоємців та нотаріусів про заборгованість клієнта. Отже, на думку відповідачів, в сукупності вищевказані докази свідчать про обізнаність позивача щодо смерті позичальника - [PERSON]. Відповідачі зазначають, що у відповідності до ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги, а відтак строк для пред'явлення вимог до спадкоємців повинен обраховуватися саме з грудня 2014 року. Як вбачається зі змісту позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк», пропустивши вищевказаний строк, 25.10.2016 року направив на адресу Чутівської державної нотаріальної контори претензію кредитора на яку в подальшому було отримано відповідь в якій зазначалось, що із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON], [PERSON], [PERSON] на адресу яких тільки 25.07.2017 року було направлені претензії кредитора. Усе вищезазначене свідчить про порушення ПАТ КБ «ПриватБанк» шестимісячного строку для предявлення вимоги спадкоємцям, який сплив у травні 2015 року. Окрім цього, відповідачі зазначають, що ПАТ КБ «Приватбанк» було порушено строк позовної давності. З огляду на те, що позивачу було достеменно відомо про смерть позичальника у листопаді 2014 року, даний позов подано після спливу строку позовної давності, який з урахуванням терміну передбаченого ст. 1281 Цивільного кодексу України, сплив в листопаді 2017 року. Жодних клопотань від ПАТ КБ «Приватбанк» щодо поновлення пропущеного строку не подано. Позивач - ПАТ КБ «Приватбанк» подав до суду відповідь на відзив в якому зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. 14.11.2014 року позичальник [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14.11.2014 року. Позивачем 25.10.2016 року була направлена претензія кредитора до Чутівської державної нотаріальної контори. 08.02.2017 року позивачем було отримано відповідь Чутівської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємця померлого [PERSON], які звернулись із заявами про прийняття спадщини є [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 25.07.2017 року до спадкоємців [PERSON], [PERSON], [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред'явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Щодо строку позовної давності, то відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Позивач зазначає, що банк та [PERSON] уклали кредитний договір, який складається: із Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів і складає між Банком та Позичальником договір про надання банківських послуг. Згідно даного договору [PERSON] отримала кредитну картку «Універсальна» № 5168755334810799 зі строком дії до останнього дня 07.2017 року, що підтверджується довідкою про строк дії карти. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до пунктів 2.1.1.2.11, 2.1.1.12.5. Умов та Правил надання банківських послуг граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього дня такого місяця. Позивач вважає, що оскільки, строк дії картки до 07.2017 року, то відповідно і строк пред'явлення вимоги до позичальника починається саме з 07.2017 року та з урахуванням ч. 2 ст. 1281 ЦК України спливає 07.2020 року. Отже, банк звернувся з позовом до суду 29.03.2018 року, таким чином, строк пред'явлення кредиторських вимог до спадкоємців померлого не пропущено. У звязку з чим, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не зявився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Враховуючи, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась у звязку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 02.09.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого [PERSON] отримала кредитну картку «Універсальна» № 5168755334810799 зі строком дії до 07.2017 року із встановленням кредитного ліміту у розмірі 10 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. (а.с. 7) Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, однак [PERSON] свої зобовязання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом належним чином не виконала, у звязку з чим у горохової [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором б/н від 02.09.2011р., яка згідно розрахунку, наданого позивачем, становить 7226,03 грн. та складається з: 7062,29 грн. - заборгованість за кредитом; 163,74 - заборгованість за відсотками. (а.с. 5-6) Статтею 509 ЦК України\~передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2\~ст. 1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 2.1.1.7.6 встановлено, що у разі порушення строків платежів, передбачених даним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному договорі з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії. Штраф враховується на окремому рахунку і підлягає сплаті першочергово. Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Як було встановлено вище, ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, однак [PERSON] належним чином свої договірні зобовязання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом належним чином не виконала, у звязку з чим в останньої утворилась заборгованість за кредитним договором. Згідно з свідоцтвом про смерть серії 1-КЕ № 278565 виданого Виконавчим комітетом Чапаївської сільської ради Чутівського району Полтавської області, [PERSON] померла 14 листопада 2014 року, про що складений актовий запис №33 (а.с. 33). ПАТ КБ «ПриватБанк» 11.10.2016 року направило до Чутівської державної нотаріальної контори письмову претензію кредитора в порядку\~ст. 1281 ЦК України. (а.с. 37) Відповідно до довідки № 02-14/71 від 27.01.2017 року, виданої Чутівською державною нотаріальною конторою, претензія кредитора після смерті [PERSON], яка померла 14.11.2014 року, долучена до спадкової справи №02/2015 року. Заяви про прийняття спадщини подали: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (відповідачі по справі). Свідоцтва про право на спадщину не видавались. (а.с. 38) 17.07.2017 року позивачем на адресу відповідачів було направлено лист-претензію, згідно якого позивач предявив свої вимоги про стягнення заборгованості [PERSON] за договором б/н від 02.09.2011р. (а.с. 40-42) Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Згідно зі ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. При цьому, за змістом цієї статті ЦК України не зобов'язує учасників спадкових правовідносин з'ясовувати наявність усіх боргів, які мав спадкодавець за життя, та всіх кредиторів, які мають право вимоги за такими боргами. Єдиним обов'язком правонаступника є повідомлення кредиторів спадкодавця про відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1281 ЦК України), і лише якщо правонаступник знає про наявність таких кредиторів і має їхні координати. Посилання в ст. 1281 ЦК України про необізнаність пред'явлення кредиторами претензій до спадкоємців не означає, що кредитори зобов'язані повідомляти спадкоємців про наявність вимог спадщини безпосередньо. Таке повідомлення може бути зроблено через нотаріальну контору, згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій. Згідно вимог ч. 2 ст.1281 ЦК України позивач зобов'язаний протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. \~ \~ \~ \~Оскільки визначені ч.ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України строки є преклюзивними строками, сплив яких згідно із законом припиняє існування права вимоги кредитора внаслідок нездійснення ним свого права, тому у позивача станом на день звернення до суду було вже відсутнє матеріальне право на задоволення позовних вимог, що є підставою для відмови у позові. Поняття «строк пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред'явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов'язанням, а також припинення такого зобов'язання. Такий правовий висновок викладений у постанові [PERSON] Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18. \~ \~ \~ \~Аналогічні правові висновки також містяться в Постанові Верховного Суду України від 12.04.2017, в справі № 6-2962цс16, в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року № 6-33цс15 та в постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2018 року № 14-53 цс 18. Згідно матеріалів справи, після смерті [PERSON] 19.01.2015 р. була заведена спадкова справа №02/15 згідно якої заяви про прийняття спадщини 19.01.2015р. подали [PERSON] та [PERSON], а 07.04.2015р. [PERSON] 09.06.2015р. державним нотаріусом Чутівської державної нотаріальної контори було направлено запит в компетентні органи та повідомлено, що спадкоємцями після померлої 14.11.2014р. [PERSON] є її діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив, що 18.11.2014р. вони разом із дружиною [PERSON] та [PERSON] звернулися до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» за адресою Європейська, 9 та повідомили про смерть [PERSON] предявивши відповідне свідоцтво про смерть. При цьому представник банку сфотографував зазначене свідоцтво про смерть і сказав, що банк припинить нарахування відсотків та будь які дії із кредитною карткою [PERSON] Більше нічого представник банку не сказав. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останнє нарахування відсотків за користування кредитом позивачем було здійснено 03.11.2014р. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що банк повідомляв боржника [PERSON], а також після її смерті спадкоємців, відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про наявність боргу перед Банком та обов'язку його погасити. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» достеменно міг знати про смерть [PERSON] та наявність в неї спадкоємців відповідачів по справі вже у червні місяці 2015 року. Разом з цим, згідно матеріалів справи ПАТ КБ «ПриватБанк» направив до державної нотаріальної контори вимогу кредитора лише 11.10.2016р., а претензію спадкоємцям [PERSON] відповідачам по справі була направлена лише 17.07.2017 року. Ч. 4 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Враховуючи наведені норми та обставини справи встановлені судом, суд приходить до висновку, що шестимісячний строк для пред'явлення позивачем вимог до спадкоємців боржника, встановлений ст.1281 ЦК України, вже минув на момент звернення із даним позовом до суду. Оскільки кредитор пред'явив свої вимоги до спадкоємців з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, які є присічними, що згідно з ч. 4 даної статті позбавляє позивача права вимоги до [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо в позові відмовлено, судові витрати покладаютьсь на позивача.

Outcome: dismissed