Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

ПрАТ«Страхова компанія «ВУСО» звернулось з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 49000,00 грн. та витрати з оплати судового збору. Вимоги мотивує тим, що між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ5902767, згідно умов якого страховик зобов'язується відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля а/м Кіа Magentis - [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]. 22.03.2016 року за адресою: м. Київ, вул. Народного Ополчення сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Кіа Magentis, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], автомобіля BMW, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля Toyota, державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить ТОВ «Компанія Альмагест Груп», під керуванням [PERSON] У результаті ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно з постановою Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 р. по справі № 757/23597/16-п, винною особою в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП «Порушення водіями правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових споруд чи іншого майна», є [PERSON] Тому [PERSON] є особою, відповідальність якої застрахована за Полісом № АІ5902767, у зв'язку з чим зобов'язаний неухильно виконувати обов'язки відповідно до укладеного договору. Згідно умов договору страхування ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило ТОВ «Компанія Альмагест Груп» страхове відшкодування в сумі 49 000 грн., виплата якого була здійснена у відповідності до статті 25 Закону України «Про страхування» на підставі заяви ТОВ «Компанія Альмагест Груп» та страхового акту № 7302-24 від 28.11.2016 р. Строк дії Договору № АІ5902767 один рік - з 26.04.2015 р. по 25.04.2016 р. Проте, у п. 8 договору передбачена особлива умова використання забезпеченого ТЗ, а саме ТЗ міг використовуватися протягом календарних місяців, які не викреслені у договорі, з квітня по вересень включно. Всупереч умовам договору застрахований транспортний засіб використовувався в період, не передбачений договором. Отже, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до відповідача щодо відшкодування завданої шкоди в розмірі 49 000 грн. 00 коп., відповідно до ч. 38.1.1 п. «д» ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В судове засідання представник позивача не з'явився, представником позивача Петрук М.С. до суду подано заяву про розгляд справи без участі представника ПрАТ«Страхова компанія «ВУСО», в заяві вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, надали суду письмові заперечення, у яких зазначено, що позов є безпідставним, оскільки відповідач не був учасником ДТП з автомобілем, по якому позивач здійснив страхове відшкодування, тобто страховий випадок відсутній. Більше того, між позивачем та відповідачем, взагалі, відсутні будь які правовідносини, оскільки договір страхування між ними не укладався, автомобіль відповідача не є забезпеченим транспортним засобом, а тому і правові підстави для пред'явлення регресного позову у позивача відсутні. Суд, вислухавши відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки «Кіа», реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] з 06.06.2015р. (а.с.10). Постановою Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2016р. [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (а.с. 13). Постанова не оскаржена та набрала законної сили (а.с. 13 зв.). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно вищевказаної постанови Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2016р., [PERSON] 22.03.2016 року о 20 год. 45 хв. в м. Києві на вул. Народного Ополчення, 9, керуючи автомобілем марки «Кіа», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER], порушив п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, а саме: під час виїзду з прилеглої території при повороті ліворуч не переконався в безпеці маневру, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «БМВ», державний реєстраційний знак [NUMBER] (водій [PERSON]). В матеріалах справи міститься копія листа Печерського районного суду м. Києва адресованого [PERSON], у якому вказано, що з метою уникнення сумнівів і протиріч при виконанні постанови суду від 16.06.2016р. по справі №755/23597/16-п необхідно зазначити, що місце події -вул. Паркова в м. Києві замість вул. Народного Ополчення, 9 та додати автомобіль марки «Тайота», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням воді [PERSON], як такий що отримав механічні пошкодження в результаті дорожньо-транспортної подій, яка сталась з вини [PERSON] (а.с. 14). Позивач посилається на те, що на підставі заяви ТОВ «Компанія Альмагест Груп» про настання події, що має ознаки страхового випадку власника автомобіля марки «Тайота», державний номерний знак [NUMBER], водієм якого був [PERSON] (а.с. 15), позивачем 28.11.2016 р. виплачено ТОВ «Компанія Альмагест Груп» страхове відшкодування в розмірі 49000,00 грн. (а.с. 36, 37). Відповідно до ст. ст. 212, 213 ЦПК України, рішення ґрунтується на досліджених наявних в справі доказах. Однак, суд критично оцінює долучену до позову копію листа Печерського районного суду м. Києва, оскільки у постанові Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2016 р. будь які відомості щодо третього учасника дорожньо-транспортної пригоди відсутні, крім того суду не надано інших належних та допустимих доказів, що підтверджують участь автомобіля «Тайота», державний номерний знак [NUMBER], в зазначеній дорожньо-транспортній пригоді, до того ж обставини пошкодження в ДТП 22.03.2016 року автомобіля «Тойота» відповідачем заперечуються та не визнаються. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого відноситься шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ч. 1 ст. 979 ЦК України). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Позовні вимоги ґрунтуються з посиланням на поліс обов'язкового страхування № АІ/5902767 від 24.04.2015 р. (а.с. 8). Однак, як убачається із вказаного полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5902767, даний договір страхування був укладений між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та страхувальником [PERSON], за яким забезпечений транспортний засіб «КІА», державний номерний знак [NUMBER], строк дії полісу з 26.04.2015р. до 25.04.2016р. включно (а.с. 8). Проте, як зазначено вище, під час дорожньо-транспортної пригоди відповідач керував автомобілем КІА, реєстраційний номер якого [NUMBER], який відмінний від реєстраційного номеру забезпеченого полісом транспортного засобу, про що також зазначено у постанові суду. З пояснень відповідача, договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з позивачем ним не укладався. Крім того, подія ДТП за участі відповідача відбулася 22.03.2016 року, тобто в період дії вищевказаного поліса № АІ/5902767від 24.04.2015 року. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). За вимогами ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням зазначеного посилання позивача на положення п. «д» ч. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставними, оскільки вказана норма закону визначає право страховика після виплати страхового відшкодування подати регрес ний позов, якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування), що на спірні правовідносини не поширюється, тому застосована бути не може. Враховуючи викладене суд приходить висновку про недоведеність позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, тому позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача в сплаченому розмірі.

Outcome: dismissed