Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач у липні 2012 звернувся до Московського районного суду м. Харкова суду з позовом до відповідача [PERSON] та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №2135 від 26.04.2007 року у сумі 8660,31 грн., залишок процентів у сумі 19361,84 грн., інфляційна складова та 3% річних у сумі 16244,83; а усього 44266,98 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем був укладений 26.04.2007 року кредитний договір №2135.Згідно з п.1.1. вказаного Договору кредитна спілка надала позичальнику кредит у розмірі 10000 грн. Отримання грошових коштів підтверджується первинними бухгалтерськими документами. Відповідно до п.2.1 Договору позичальнику було надано право щомісячно сплачувати спілці нараховані проценти та частину кредиту в термін та розмірах, передбачених рекомендованим графіком платежів ( додаток №1 Договору). Розмір та порядок нарахування процентів за кредитним договором передбачено п.2.3 Договору. Однак, всупереч договірним зобов'язанням,у встановлені рекомендованим графіком термін, позичальником не повернуто належні грошові кошти, в результаті чого сума кредиту зменшувалась, а проценти нараховувались на фактичний залишок суми кредиту за кожний день користування кредитом. Останній платіж за кредитним договором відповідачем був сплачений 23.03.2011 року. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.12.2012 року позов було задоволено у повному обсязі. За заявою відповідача вказане заочне рішення ухвалою того ж суду від 25.06.2013 року було скасовано і ухвалою від 28.08.2013 року справа була направлена за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Харкова. Ухвалою суду від 07 жовтня 2013 року справа прийнята у провадження та призначена до слухання. В судове засідання сторони не з'явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутність. Позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач надала суду письмові заперечення , в яких просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що заборгованість виникла не з її вини, оскільки позивачем у грудні 2008 року було закрите відділення кредитної спілки у м. Харкові , тому вона була позбавлена можливості виконати борг. На вказані заперечення позивачем були надані суду додаткові пояснення , в яких позивач просив визнати доводи відповідача, вказані нею у запереченні, не обґрунтованими та позов задовольнити. Суд дослідивши м матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений 26.04.2007 року кредитний договір №2135 ( а.с.9). Згідно з п.1.1 вказаного Договору кредитна спілка надала позичальнику кредит у розмірі 10000 грн. Отримання грошових коштів підтверджується первинними бухгалтерськими документами. Відповідно до п.2.1 Договору позичальнику було надано право щомісячно сплачувати спілці нараховані проценти та частину кредиту в термін та розмірах, передбачених рекомендованим графіком платежів ( додаток №1 Договору). Розмір та порядок нарахування процентів за кредитним договором передбачено п.2.3 Договору. Однак,всупереч договірним зобов'язанням,у встановлені рекомендованим графіком термін позичальником не повернуто належні грошові кошти, в результаті чого сума кредиту зменшувалась, а проценти нараховувались на фактичний залишок суми кредиту за кожний день користування кредитом. Останній платіж за кредитним договором відповідачем був сплачений 23.03.2011 року. Відповідно до п.3.2 Договору у разі порушення строків сплати кредиту нараховується пеня в розмірі 0,5% від суми остаточної заборгованості за кожний прострочений день. Згідно розрахунку позивача станом на 07 липня 2012 року ( на день складення позовної заяви ) заборгованість за тілом кредиту становить 8660,31 грн., за процентами становить 19361,84 грн., за встановленою рішенням кредитного комітету пенею - 0 грн., що складає 28022,15 грн. Ст.525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. В порушення вимог закону боржник в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов'язань , у встановлені строки заборгованість не повернув , чим спричинив позивачу збитки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконовутися належним чином відповідно до умов договору або закону Відповідно до ст..530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно укладеного між сторонами договору термін виконання зобов'язання починається з моменту підписання та до повного його виконанню сторонами. Відповідно ст..611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки , встановлені договором або законом. Відповідно до ст..623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. У відповідності до ст..625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Тому, сума індексу інфляції та 3% річних, згідно розрахунку позивача, становить 16244,83грн. Ст..629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно .1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах , встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, приймая до уваги, що відповідач порушив виконання умов договору, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних сума, яка підлягає стягненню з відповідача згідно розрахунку позивача, становить 44266,98 грн.( а.с.4-5,7). При цьому суд не може погодитися з доводами позивача, що її вини в несплаті кредиту не має, так як вона намагалася вирішити питання щодо сплати заборгованості за договором кредиту як шляхом переговорів так і письмово, але не мала можливості це зробити у зв'язку з тим, що позивач змінив свою юридичну адресу, про що її не повідомив, тому вона не знала та не могла знати про існування іншого місця реєстрації , оскільки закриття у грудні 2008 року відділення кредитної спілки « Аккорд» у м. Харкові жодним чином не перешкоджало відповідачеві сплатити усю суму боргу на розрахунковий рахунок, визначений розділом 10 кредитного договору (реквізити кредитодавця), які не змінилися. Відповідач була обізнана про суму заборгованості за кредитним договором, просила відстрочити платежі. Вона також у своєму листі від 26.01.2013 року, направленому на адресу позивача, сама підтвердила, що в телефонному режимі її попереджали про закриття відділення. Крім того, 23.03.2011 року (тобто вже після закриття відділення) вона сплатила на банківські реквізити позивача суму боргу в розмірі 300 грн. Крім того, відповідно до ст..537 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса в разі : відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання або ухилення його від прийняття, що відповідачем також виконано не було. Тому, на підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача у повному обсязі. Так як справа доведена до суду з вини відповідача, то відповідно до ст..88 ЦПК України з нею підлягає стягненню удовий збір,сплачений позивачем . На підставі викладеного та

Outcome: approved