Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач та її представник просять суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача грошові кошти в сумі 24\~000 грн. в звязку з продажем [PERSON] автомобіля «FIAT DOBLO», 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу ТСЦ6341/2/2548 від 02.04.2016 року. Свої вимоги обґрунтовують тим, що позивач з 04.06.2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Під час перебування у шлюбі позивач та відповідач [PERSON] придбали вказаний автомобіль. З лютого 2016 року позивачка та відповідач [PERSON] припинили спільне проживання та шлюбні відносини, а 21.07.2016 року рішенням суду їх шлюб було розірвано, рішенням суду було встановлено факт окремого проживання сторін з лютого 2016 року. 02.04.2016 року відповідач [PERSON] за письмовою згодою позивача здійснив продаж вказаного автомобіля відповідачу [PERSON] за 48\~000 грн. Враховуючи викладене, позивач заявляє про стягнення ? частини грошових коштів, які належать їй за відчуження спільного сумісного сімейного майна. Представник позивача зазначає, що просить суд стягнути з відповідачів кошти солідарно у звязку з тим, що не має відомостей про оплату. Позивач в судове засідання не зявилась надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та за участю її представника. Крім того позивач надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що під час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON] ними був придбаний автомобіль «FIAT DOBLO». Після розлучення з [PERSON] він повідомив, що для продажу вказаного автомобіля потрібна згода позивача. Позивач прибула до сервісного центру та надала свою письмову згоду на продаж автомобіля, покупцем у договорі купівлі-продажу був зазначений батько колишнього чоловіка [PERSON] Будь-яких грошових коштів відповідачі з приводу проданого автомобіля позивачу не передавали (а.с. 73). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що дійсно вказаний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, цей автомобіль було придбано в 2013 році під час зареєстрованого шлюбу з позивачкою. Шлюбні відносини з позивачем припинили 04.02.2016 року, а у липні 2016 року розлучилися. 02.04.2016 року відповідач [PERSON] продав автомобіль «FIAT DOBLO» своєму батьку [PERSON] за 48000 грн., договір оформили у сервісному центрі, власником авто зараз є батько відповідача [PERSON] Зазначає, що з позивачем у них відносини не склалися та вони вирішили розділити автомобіль. Дружина надавала згоду на продаж, по документах вартість автомобіля складає 48\~000 грн. Відповідач [PERSON] передав 48\~000 грн. Після переоформлення автомобіля позивач [PERSON], його батько [PERSON] та колишня дружина [PERSON] сіли до автомобіля і він передав позивачу 2 250 доларів за половину автомобіля. Відповідачі хотіли, щоб позивач написала розписку про отримання коштів, однак вона не захотіла. Чотири людини в автомобілі бачили факт передачі коштів позивачу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову також заперечував та пояснив, що гроші за проданий автомобіль «FIAT DOBLO» вони у машині передали позивачу, а саме [PERSON] передав особисто позивачу 2250 доларів. Судом встановлено, що 04.06.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ № 160050 (а.с.28). Під час шлюбу, а саме 21.09.2013 року подружжя [PERSON] та [PERSON] придбали транспортний засіб «FIAT DOBLO», 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER], що підтверджується копією технічного паспорту САТ 293822 (а.с.67), а також документами, наданими із сервісного центру (а.с.58-60). Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21.07.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням суду встановлено, що з лютого 2016 року сторони мешкають окремо (а.с.30). Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №ТСЦ6341/2/2548 від 01.04.2016 року, [PERSON] передав у власність [PERSON] транспортний засіб «FIAT DOBLO», 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER], ціна транспортного засобу складає 48\~000 гривень (а.с.62). На зворотному боці договору мається запис [PERSON] про відсутність у неї заперечень проти продажу вказаного автомобіля, запис датовано 02.04.2016 року. Крім того відповідач [PERSON] 02.04.2016 року звертався до начальника Регіонального сервісного центру №6341 з заявою про проведення перереєстрації автомобіля «FIAT DOBLO», 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER] на нового власника за договором купівлі-продажу (а.с.59) та з заявою № 34756 від 02.04.2016 року про здійснення перевірки за електронними обліками Державтоінспекції (а.с.60). В подальшому 14.11.2016 року [PERSON] звернулася до Регіонального сервісного центру в Харківській області Міністерства внутрішніх справ із запитом надати відомості щодо відчуження вказаного автомобіля. На зазначений запит Регіональний сервісний центр надав відповідь, що транспортний засіб «FIAT DOBLO», 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER], 02.04.2016 року перереєстровано на імя [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №ТСЦ6341/2/2548 від 02.04.2016 року (а.с.29). Таким чином, купівля-продаж вказаного автомобіля відбулася 02.04.2016 року, а не 01.04.2016 року, як зазначено в договорі. Ці обставини не оспорюють і сторони. 20.12.2016 року позивач звернулася до відповідачів з вимогою про сплату грошових коштів від продажу автомобіля «FIAT DOBLO», 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER] в розмірі 24\~000 грн. та надання відомостей про розрахунок за продаж вказаного автомобіля (а.с.32-35). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 15.06.2017 року був допитаний у якості свідка та дав свідчення аналогічні його поясненням як відповідача. Крім того зазначив, що в автомобілі він передав гроші тестю (батьку позивача), а тесть передав гроші позивачу. Передали 2\~250 доларів, розписку писати позивач відмовилась. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 15.06.2017 року також був допитаний у якості свідка та пояснив, що в його присутності вся сума, тобто 2250 доларів, була передана позивачу його сином. Розписки позивач не писала. Зазначив, що він передав позивачу гроші через сина, а син передав позивачу. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 ст. 61Сімейного Кодексу України встановлено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 Сімейного Кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи викладене, що відчужений відповідачем [PERSON] транспортний засіб «FIAT DOBLO», 2007 року випуску, набутий позивачем та відповідачем [PERSON] під час шлюбу та є обєктом спільної сумісної власності подружжя, то грошові кошти від відчуження вказаного транспортного засобу, яке відбулося зі згоди позивача, також є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, позивачу та відповідачу [PERSON] належать рівні частки грошових коштів, отриманих від відчуження вказаного транспортного засобу. Приймаючи до уваги, що відповідачі по справі не надали суду належні і допустимі докази того, що отримані за вказаним вище договором купівлі продажу автомобіля кошти в сумі 48000 грн. були використані в інтересах сімї, враховуючи, що на час продажу автомобіля позивач і відповідач [PERSON] мешкали окремо і припинили шлюбно-сімейні відносини, що підтверджується поясненнями сторін по справі, суд прийшов до висновку про те, що отримані від продажу автомобіля кошти в сумі 48000 грн. не були використані в інтересах сімї. З урахуванням того, що кошти - 48000 грн. не були використані в інтересах сімї, відповідач [PERSON] зобовязаний компенсувати позивачці ? частину вказаних коштів, так як їх частки в спільній сумісній власності подружжя є рівними. Посилання відповідачів на те, що половину коштів від продажу вказаного автомобіля було передано позивачу в той же день в автомобілі, не підтверджується належними і допустимими доказами. Відповідачі не надали суду письмової розписки або інший письмовий документ про отримання позивачем коштів. Надані у суді свідчення відповідачів, які були допитані у якості свідків, суд не може взяти до уваги оскільки відповідачі по справі є особами зацікавленими у вирішенні справи. Крім того, відповідачі давали суперечливі свідчення щодо обставин передачі коштів від продажу автомобіля позивачу. Суд враховує і те, що відповідно до абз. 2 п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 не може доводитись свідченнями свідків виконання зобовязань, що виникли з правочину, крім випадків, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту правочину у відповідності до норм Цивільного кодексу України. Приймаючи до уваги, що факт передачі позивачці половини коштів від продажу вказаного автомобіля не підтверджено доказами, на підставі вимог ст.60, ч.3 ст.61, ч.4 ст.65, ст.70 СК України підлягають задоволенні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошових коштів у розмірі 24\~000 грн., що складає половину коштів від продажу автомобіля. Позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів з [PERSON], як і вимоги про солідарне стягнення задоволенню не підлягають, оскільки договір купівлі-продажу транспортного засобу є укладеним, транспортний засіб перереєстровано на нового власника, який передав кошти за придбаний автомобіль. Не має підстав вважати, що [PERSON] не отримав від покупця [PERSON] вказані у договорі кошти. На факт відсутності сплати по договору купівлі-продажу не вказують і відповідачі. Крім того, позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] не знаходилися між собою в договірних відносинах, а тому у відповідача [PERSON] відсутні зобовязання перед позивачем [PERSON], які б виникали із закону або договору. В відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача суд також стягує судовий збір по справі в розмірі 551 грн. 20 коп., так як цивільний позов щодо даного відповідача суд задовольняє. Всього з відповідача [PERSON] на користь позивача суд стягує 24\~551 грн. 20 коп.

Outcome: partial