Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

Позивач Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача [PERSON] вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 11903, 37 гривень та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 08 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до Харківського міського центру зайнятості з питання сприяння йому у працевлаштуванні, після чого він був зареєстрований як особа, що шукає роботу з відкриттям персональної картки №203915090800099, а з 15 вересня 2009 року по 08 вересня 2016 року йому була призначена виплата допомоги по безробіттю у встановленому законодавством порядку. Під час реєстрації відповідача в службі зайнятості та подальших відвідувань Харківського міського центру зайнятості, останньому було роз'яснено чинне законодавство України про зайнятість, надані консультації з питань працевлаштування та порядку реєстрації в службі зайнятості. Однак, згідно отриманої інформації з Пенсійного фонду України, Харківському центру зайнятості стало відомо про те, що в період перебування [PERSON] на обліку в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю, він отримував дохід від ТОВ «Тубний завод». На підставі виявленого факту, було проведено перевірку обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, за результатами якої складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №790-ДС від 30 серпня 2016 року. В ході проведення перевірки було підтверджено, що [PERSON] було укладений договір про надання послуг №94 з ТОВ «Тубний завод» з 16 листопада 2015 року по 16 січня 2016 року та додаткова угода №1 до договору №94 від 16 листопада 2015 року відповідно до якої строк дії договору продовжено до 20 січня 2016 року. Таким чином [PERSON] в період перебування на обліку в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю відносився до категорії зайнятого населення відповідно до норм ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення». Представник позивача Серкова І.І., яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила адовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 08 вересня 2015 року відповідач [PERSON] звернувся до Харківського міського центру зайнятості із заявою про реєстрацію його як безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначення йому виплати допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 8-го дня після реєстрації. Як вбачається зі змісту Витягу із наказів про прийняті рішення по особі [PERSON], наказом директора Харківського міського центру зайнятості від 08 вересня 2015 року № НТ150908 [PERSON] був наданий статус безробітного з 08 вересня 2015 року з призначенням допомоги по безробіттю, як застрахованій особі залежно від страхового стажу, відповідно до п.п. 1,3,4 ст.22, п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307, з 15 вересня 2015 року по 08 вересня 2016 року. Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їх прав на соціальний захист від безробіття, основні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України «Про зайнятість населення» та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» в редакції закону, чинній на день надання [PERSON] статусу безробітного, безробітним визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до ч. 2 ст. 43 цього Закону в редакції закону, чинній на день надання [PERSON] статусу безробітного, статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики № 60/62 від 13.02.2009 року, розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час реєстрації та протягом перебування на обліку як безробітного. Перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України, у державних реєстраторів. Згідно із зазначеним порядком до Харківського міського центру зайнятості надійшла інформація з Пенсійного фонду України про те, що під час перебування [PERSON] на обліку в Харківському міському центрі зайнятості, останній отримує дохід. На підставі виявленого факту, проведено перевірку обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, за результатом якої складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 268-ПФУ від 24.02.2016 року у відповідності до п. 6, 7 Порядку розслідування страхових випадків та виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики № 60/62 від 13.02.2009 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за № 232/16248. В ході проведення перевірки було підтверджено, факт укладання [PERSON] договору про надання послуг №94 від 16 листопада 2015 року з ТОВ «Тубний завод» та Додаткової угоди №1 до договору №94 від 16 листопада 2015 року, відповідно до умов яких [PERSON] зобов'язався за завданням замовника протягом строку з 16 листопада 2015 року по 20 січня 2016 року надавати за плату послуги. Тобто, відповідач в період перебування на обліку в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю відносився до категорії зайнятого населення, відповідно до норм ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення». Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати її забезпечення та надання соціальних послуг. В п. 3 ст. 3 Закону України «Про зайнятість населення» передбачається що зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. Згідно вимог ст.4 Закону України «Про зайнятість населення», до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Таким чином, особи які працюють по найму на підприємствах, в установах і організаціях, незалежно від форми власності, не можуть бути зареєстровані як безробітні, оскільки відносяться законодавством до категорії зайнятого населення. Частина 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» передбачає, що відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Невиконання [PERSON] обов'язку щодо повідомлення про своє працевлаштування призвело до безпідставної виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття. Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 02 вересня 2016 року Харківським міським центром зайнятості був виданий наказ № 1323 «Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю [PERSON]» щодо вжиття заходів по поверненню коштів, виплачених [PERSON] як допомога по безробіттю за період з 16 листопада 2015 року по 20 січня 2016 року в сумі 11903,37 гривень, однак до теперішнього часу грошові кошти відповідачем не повернуті. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості підлягають задоволенню, при цьому суд враховує визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі.. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved