Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивач у лютому 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення суми боргу за договором позики, посилалась на те, що 31 січня 2015 року уклав з відповідачкою договір позики, згідно з яким передав їй 2050 доларів США. Відповідно до договору відповідачка повинна повернути гроші до 01.03.2015 року. В разі прострочки виплати суми боргу відповідачка взяла на себе зобовязання сплачувати проценти у вигляді штрафних санкцій по 200 доларів США за кожен місяць прострочки. Відповідачка свої зобовязання не виконала. Просив стягнути з [PERSON] на його користь суму основного боргу в розмірі 56914,40 грн., інфляційні витрати та 3% річних у розмірі 55379,97 грн. та судові витрати у розмірі 1122,95 грн. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачка у судове засідання не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Позивач не заперечував щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено наступні факти та обставини. 31 січня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з яким [PERSON] передав [PERSON] 2050 доларів США, що підтверджується розпискою. Зазначену суму відповідачка зобовязувалася повернути у строк до 01.03.2015 року. У разі неповернення боргу зобовязувалася сплатити штраф у розмірі 200 доларів США за кожний місяць заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачка свої зобовязання не виконала, тому сума боргу у розмірі 2050 доларів США, що на день повернення коштів, тобто на 01.03.2015 року, складає 56914,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути 3% річних з 01.03.2015 року до 01.02.2018 року у розмірі 5000,67 грн. та заборгованість з урахуванням індексу інфляції у розмірі 50379,30 грн., однак позивачем не надано підтвердження індексу інфляції за період з 01.03.2015 року по 01.02.2018 року та його розрахунку. Тому в частині стягнення з відповідачки інфляційних витрат суд вважає можливим відмовити у задоволенні позову. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати у розмірі 704,80 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial