Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 13364,37 доларів США. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного між Банком та [PERSON] кредитного договору № 0703/99 від 27.03.07 р. та договору про видачу траншу № 0703/99/2 від 25.02.08 р., [PERSON] отримала кредит у розмірі 3290,00 доларів США на термін до 22.03.10 р., який зобов'язувалась повернути у строки та в порядку, визначеному кредитним договором. Свої зобов'язання за кредитним договором [PERSON] не виконала, у зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість, розмір якої станом на 15.11.16 р. складає 13364,37 доларів США. Виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором забезпечувалось порукою [PERSON], у зв'язку з чим заявлено вимогу про солідарне стягнення заборгованості. Під час розгляду справи позивачем уточнено позовні вимоги. Згідно з уточненою позовною заявою, вимогу про солідарне стягнення коштів заявлено у зв'язку з порушенням [PERSON] умов договору про видачу траншу № 0703/99/2 від 25.02.08 р., при цьому законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, право вимагати стягнення частини боргу, зокрема, лише того, що утворився у зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань боржниками за договором про видачу траншу №0703/99/2 від 25.02.08 р., належить позивачу. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до суду не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнав та подав суду письмові заперечення проти позову. Заперечення обґрунтовуються тим, що Банком не подано суду доказів у підтвердження факту надання кредитних коштів [PERSON] за договором про надання траншу, крім того, строк позовної давності за заявленою вимогою на момент пред'явлення позову до суду сплинув, на застосуванні наслідків такого спливу наполягає сторона відповідача [PERSON] Представником позивача суду подано також письмові пояснення по суті заперечень представника відповідача, які обґрунтовуються тим, що підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у даному випадку відсутні, оскільки за умовами укладеного договору він діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, крім того, позовна давність переривалась погашенням боржником своїх зобов'язань, останнє з яких мало місце 12 червня 2014 року. Як вбачається з письмових пояснень представника відповідача, у наданих позивачем виписці по рахунку та розрахунку заборгованості не співпадають дати і суми внесених платежів, доказів сплати [PERSON] платежів у 2014 році позивачем суду не надано, а долучена виписка по рахунку не відповідає вимогам до первинного документу, оскільки складена не у день проведення операції, не містить даних про дату, місце і час складання, а також підписи відповідальних за здійснення банківської операції осіб. Під час перебігу строку позовної давності мали місце обставини, які відбулись внаслідок примусового виконання судового рішення - зарахування виручки від продажу в примусовому порядку заставного майна, а тому надходження цих коштів не може вважатись визнанням позичальником свого боргу, оскільки добровільна сплата такого платежу позичальником не мала місце. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] повністю підтримав заперечення і письмові пояснення та просив суд відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 27 березня 2007 року укладено кредитну угоду № 0703/99, за умовами якої сторони погодили умови надання позичальнику [PERSON].) у рамках Програми мікрокредитування кредиту при наявності вільних коштів. Зокрема, сторони погодили, що надання коштів здійснюється окремими частинами - траншами сукупною вартістю до 14000 доларів США. При цьому сторони погодили, що видача частин кредиту здійснюється після підписання договору про видачу траншу, на термін і на умовах, передбачених у даній угоді, а також у договорі про видачу траншу. Угодою передбачено, що термін повернення кредиту і окремих його частин - траншів - встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди, але не пізніше 22 березня 2010 року (п.п.1.1 - 1.3 кредитної угоди). Пунктом 6.8 цієї угоди сторони узгодили термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів тривалістю у п'ять років. Судом встановлено також, що в рамках вищезазначеної кредитної угоди, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір про видачу траншу № 0703/99/2 від 25 лютого 2008 року, за умовами якого позичальник отримала транш у розмірі 3290,00 доларів США на умовах строковості, платності, терміном повернення, визначеним графіком. Згідно з цим графіком, термін повернення кредитних коштів даного траншу - 22.03.10 р., що відповідає встановленому у кредитній угоді № 0703/99 від 27.03.07 р. терміну повернення усієї суми кредитних коштів. Надання [PERSON] позивачем коштів згідно з вищезазначеним договором про видачу траншу в сумі 3290,00 доларів США підтверджується ордером-розпорядженням № 01/1 про видачу (погашення) кредиту від 26.02.08 р., а також заявою на видачу готівки № 4 від 26.02.08 р. Як вбачається з наданого Банком до уточненої позовної заяви розрахунку заборгованості за договором № 0703/99/2 від 25.02.08 р. (розрахунок 1), станом на 15.11.16 р. [PERSON] має заборгованість у розмірі 13364,37 доларів США, у тому числі прострочену заборгованість за кредитом - 2107,27 доларів США, заборгованість за процентами - 5094,08 доларів США, за комісією - 6,47 доларів США, по пені - 5510,90 доларів США, по штрафам - 645,65 доларів США. З розрахунку 1 вбачається, що позичальником здійснювалось часткове погашення коштів за кредитним договором. Так, відповідні дані про дати та суми погашених коштів містять графа 5 розрахунку (сума погашення за наданим кредитом), при цьому останнє зарахування коштів у погашення цього виду платежу мало місце 13.03.09 р.; графа 11 розрахунку (сплачено процентів), при цьому останнє зарахування коштів у погашення цього виду платежу мало місце 13.03.09 р.; графа 14 розрахунку (сума погашеної пені), при цьому останнє зарахування коштів у погашення цього виду платежу мало місце 13.03.09 р.; графа 17 розрахунку (сплачено комісії), при цьому останнє зарахування коштів у погашення цього виду платежу мало місце 13.03.09 р. У той же час, з наданого Банком до уточненої позовної заяви розрахунку заборгованості за договором № 0703/99 від 27.03.07 р. (розрахунок 2), станом на 15.11.16 р. [PERSON] має заборгованість у розмірі 32536,57 доларів США, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 5939,05 доларів США, заборгованість за процентами - 12221,32 доларів США, по пені - 14376,20 доларів США. З розрахунку 2 вбачається, що позичальником здійснювалось часткове погашення коштів за кредитним договором. Так, відповідні дані про дати та суми погашених коштів містять графа 5 розрахунку (сума погашення за наданим кредитом), при цьому останнє зарахування коштів у погашення цього виду платежу мало місце 19.03.09 р.; графа 11 розрахунку (сплачено процентів), при цьому останнє зарахування коштів у погашення цього виду платежу мало місце 12.06.14 р.; графа 14 розрахунку (сума погашеної пені), при цьому останнє зарахування коштів у погашення цього виду платежу мало місце 19.03.09 р.; графа 17 розрахунку (сплачено комісії), при цьому останнє зарахування коштів у погашення цього виду платежу мало місце 19.03.09 р. З уточненої позовної заяви та наданих до неї розрахунків 1,2 вбачається, що позивачем заявлено вимоги про солідарне стягнення з [PERSON] як позичальника та [PERSON] як поручителя заборгованості [PERSON] саме за договором №0703/99/2 від 25.02.08 р. про видачу траншу, про що свідчить загальний розмір вимог та їх структура. З огляду на викладене, при вирішенні питання про дати та суми зарахування коштів у погашення заборгованості суд бере до уваги дані, наведені у розрахунку заборгованості [PERSON] за договором №0703/99/2 від 25.02.08 р., виконаного станом на 15.11.16 р. та долученого до уточненої позовної заяви (розрахунку 1). Відповідно до ст.ст.256-257, 259-260 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Статтями 253, 254 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Враховуючи, що відповідно до п.1.3 кредитної угоди № 0703/99 від 27.03.07 р., а також графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток 1 до договору про видачу траншу №0703/99/2 від 25.02.08 р.) строк повернення [PERSON] кредиту наступив 22 березня 2010 року, з 23 березня 2010 року почався перебіг позовної давності, у межах якого позивач може звернутися до суду з вимогами про стягнення платежів за договором про видачу траншу №0703/99/2 від 25.02.08 р. У письмових поясненнях від 31.05.17 р. представник позивача посилається на те, що у спірних правовідносинах строк позовної давності неодноразово переривався сплатою [PERSON] коштів, остання з яких мала місце 12.06.14 р., у поясненнях представника позивача, що надійшли до суду 19.09.17 р., зазначається про переривання позовної давності пред'явленням позивачем позову до відповідачів про звернення стягнення на заставне майно. Статтею 264 ЦК України передбачено випадки переривання перебігу позовної давності, а також наслідки такого переривання. Так, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається також у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Суду подано виписку по рахунку [PERSON] за період з 27.03.07 р. по 31.05.17 р. З даної виписки вбачається, що у період з 30.05.08 р. по 12.06.14 р. [PERSON] здійснювалось погашення заборгованості як по кредитному договору № 0703/99, так і по договору № 0703/99/2, при цьому графа «Призначення платежу» містить однакову дату обох договорів - 27.03.07 р. З даної виписки по рахунку вбачається, що [PERSON] вносились платежі у погашення заборгованості до 23.11.09 р., після чого 12 червня 2014 року мало місце зарахування коштів в сумі 4083,83 доларів США, у тому числі у зарахування заборгованості по пені по кредитному договору № 0703/99 від 27.03.07 р. - 79,11 доларів США, у зарахування заборгованості по кредитному договору № 0703/99 від 27.03.07 р. (без розшифровки, у погашення яких саме платежів) - дві суми по 2002,36 доларів США. Зарахування 12 червня 2014 року на рахунок [PERSON] коштів в сумі 2081,47 доларів США (2002,36 доларів США + 79,11 доларів США) відображено і у розрахунку заборгованості за договором № 0703/99 від 27.03.07 р. (розрахунок 2), наданого позивачем до уточненої позовної заяви, у той час як у розрахунку заборгованості за договором № 0703/99/2 від 25.02.08 р. (розрахунку 1) зарахування цих коштів не відображено. Одночасно суд звертає увагу, що інша наявна у виписці по рахунку сума коштів, зарахована 12.06.14 р. - 2002,36 доларів США - у розрахунках 1, 2 взагалі не відображена. За таких обставин суд прийшов до висновку, що зарахування на рахунок [PERSON] 12.06.14 р. грошових коштів у погашення боргу перед позивачем не стосується виконання нею зобов'язань за договором про видачу траншу № 0703/99/2 від 25.02.08 р., у зв'язку з порушенням умов якого пред'явлено позов. Крім того, вирішуючи, чи була зумовлена визнанням [PERSON] свого боргу сплата нею 12.06.14 р. коштів в сумі 4083,83 доларів США у погашення заборгованості перед позивачем, суд враховує наступне. Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 09 вересня 2010 року позов ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на заставлене майно задоволено повністю, передано у заклад позивачу шляхом вилучення у відповідачів належне їм на праві власності заставлене майно: автомобіль «Мерседес Бенц» д.н.з. [NUMBER], 2000 року випуску, а також набори посуду «Бергхоф» та «Бохман»; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0703/99 від 27.03.07 р. в сумі 67659,38 грн. звернуто стягнення на вищезазначене майно шляхом продажу вказаного майна заставодержателем, з правом укладення договорів з іншими особами-покупцями від імені [PERSON] та [PERSON] З наданої Вараським відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області інформації № 7537/14.3-39-17 від 13.11.17 р., а також наданих представником відповідача документів судом встановлено, що 20.05.11 р. відділом ДВС Кузнецовського міського управління юстиції було відкрите виконавче провадження з виконання вищезазначеного судового рішення, і актом державного виконавця від 11.08.11 р. представнику ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] було передано автомобіль «Мерседес Бенц» д.н.з. [NUMBER], 2000 року випуску, належний [PERSON] Виконавче провадження закінчене у зв'язку з фактичним повним виконанням судового рішення 28.11.11 р. З пояснень представника відповідача судом встановлено і позивачем належними та допустимими доказами не спростовано, що після 23.03.10 р. (дата початку перебігу позовної давності, у межах якого позивач може звернутися до суду з вимогами про стягнення платежів за договором про видачу траншу №0703/99/2 від 25.02.08 р.) [PERSON] кошти у погашення заборгованості за кредитним договором не вносились. Доказів вчинення нею будь-яких дій, що свідчили би про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, суду не надано. При цьому суд вважає, що поступлення на особовий рахунок [PERSON] у Банку 4083,83 доларів США у погашення її боргу, що мало місце 12.06.14 р., не свідчить про визнання нею свого боргу, оскільки ці кошти поступили від реалізації позивачем вилученого органами державної виконавчої служби у примусовому порядку заставного майна. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що, як вбачається з виписки по рахунку [PERSON], ні до, ні після 12.06.14 р. кошти від неї у такій значній сумі не поступали, дана сума співмірна з вартістю вилученого автомобіля, і у період з 23.11.09 р. по 31.05.17 р., крім поступлення вищезазначеної суми коштів 12.06.14 р., будь-які інші кошти у погашення платежів [PERSON] не поступали та не зараховувались. З наданої копії рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 09 вересня 2010 року вбачається, що після початку перебігу строку позовної давності (23.03.10 р.) і до пред'явлення даного позову (31.01.17 р.), позивач звертався до [PERSON], [PERSON] з іншим позовом - про звернення стягнення на заставне майно. Разом з тим, як вбачається з судового рішення, таке звернення позивача до суду мало місце у зв'язку з невиконанням відповідачами зобов'язань за кредитним договором №0703/99 від 27.03.07 р., а не за договором про видачу траншу №0703/99/2 від 25.02.08 р. Згідно з висновком Верховного Суду України, який в силу ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, викладеним у постанові від 07.06.17 р. № 6-298цс-17, відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Дійшовши висновку про переривання перебігу позовної давності на підставі частини другої статті 264 ЦК України, зокрема у зв'язку з пред'явленням банком позову до боржника, суд залишив поза увагою вимоги частини третьої цієї статті: після переривання перебіг позовної давності починається заново. Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тобто новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред'явлення позову. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Дати пред'явлення позивачем до відповідачів позову про звернення стягнення на заставлене майно матеріали даної цивільної справи не містять. Разом з тим, виходячи з дати винесення судового рішення за цими вимогами (09 вересня 2010 року) однозначно вбачається, що ця подія (пред'явлення позову) мала місце раніше. З огляду на викладене та беручи до уваги вимоги законодавства про позовну давність та вищенаведений висновок Верховного Суду України, встановлений у договорі строк, у межах якого позивач може звернутися до суду з вимогами про стягнення платежів за договором про видачу траншу №0703/99/2 від 25.02.08 р., який має тривалість у п'ять років, розпочався 23 березня 2010 року та раніше 09 вересня 2010 року перервався пред'явленням позову, після чого почався заново, а тому позовна давність як строк, у межах якого позивач може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права, сплинув через п'ять років після пред'явлення позову, що у будь-якому разі мало місце раніше 09 вересня 2015 року. Статтею 267 ЦК України передбачено наслідки спливу позовної давності, зокрема, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Оскільки в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив застосувати до заявленої Банком вимоги позовну давність, а позивачем заявлено вимогу до [PERSON], [PERSON] 31 січня 2017 року, тобто після спливу позовної давності, і причини пропущення позовної давності позивачем не наведено, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed