Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивач ТОВ «ОТП Факторинг України» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовуються наступним. 27 квітня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 27.04.2012 року. Відповідно до умов даного договору позичальникові було надано кредит в сумі 23 066,00 грн. для придбання товару. Строк повернення кредиту 24 місяці. 22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за договором № [NUMBER], укладеним з [PERSON] Однак, в порушення умов кредитного договору, погашення відповідачем належних до сплати сум основного боргу та всіх інших належних до сплати платежів, у встановленому договором розмірі та строк, не відбувається, що підтверджується розрахунком заборгованості. До теперішнього часу вимоги позивача по поверненню кредитних коштів не виконані. У звязку з невиконанням позичальником зобовязань за кредитним договором щодо несвоєчасної сплати належних платежів (не погашені належні до сплати суми кредиту та не сплачено комісію), позивачем відповідачу було направлено досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Сума заборгованості за договором № [NUMBER] від 27 квітня 2012 року [PERSON] складає: залишок заборгованості за кредитом 21 738 грн. 35 коп., відсотки за користування кредитом 3 687 грн. 75 коп. Загальна сума заборгованості з урахуванням тіла кредиту, відсотків, комісії становить 25 426 грн. 10 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача в повному обсязі. Відповідач надав суду письмові заперечення проти зазначеного позову, в яких просить відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, адже відповідач не сплачує заборгованість по кредитному договору з 2013 року, а позивач звернувся до суду лише 27.03.2017 року. Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Надав заяву про розгляд справи без його участі, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях, просив суд відмовити банку у задоволенні позову у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені ТОВ «ОТП Факторинг України» вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 27 квітня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 27.04.2012 року. Відповідно до умов даного договору позичальникові було надано кредит в сумі 23 066 грн. для придбання товару. Строк повернення кредиту 24 місяці. 22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за договором № [NUMBER], укладеним з [PERSON] В порушення умов кредитного договору, погашення [PERSON] належних до сплати сум основного боргу та всіх інших належних до сплати платежів у встановленому договором розмірі та строк, не відбувається, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом. До теперішнього часу вимоги позивача по поверненню кредитних коштів не виконані. У звязку з невиконанням позичальником зобовязань за кредитним договором щодо несвоєчасної сплати належних платежів (не погашені належні до сплати суми кредиту та не сплачено комісію), позивачем відповідачу було направлено досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Сума заборгованості [PERSON] за договором № [NUMBER] від 27 квітня 2012 року складає: залишок заборгованості за кредитом 21 738 грн. 35 коп., відсотки за користування кредитом 3 687 грн. 75 коп. Загальна сума заборгованості відповідача з урахуванням тіла кредиту, відсотків, комісії, становить 25 426 грн. 10 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Виходячи з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимога). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобовязальних вимог первісного кредитора новому кредиторові. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладання договору між первісним кредитором та новим кредитором Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). За змістом ст. ст. 517, 518 ЦК України, зміна кредитора у зобовязанні не означає звільнення боржника від обовязку виконати зобовязання, а лише надає право до надання доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні виконати зобовязання на рахунок первинного кредитора. Разом з тим, в силу ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. На підставі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При розгляді справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач, крім іншого, повинен довести розмір загальної суми заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача та дату виникнення такої заборгованості. Проте, наданий позивачем, розрахунок заборгованості за кредитом не містить розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 27.04.2012 року, як по кредиту, відсоткам, так і по комісії, а також не містить дати виникнення такої заборгованості та дат погашення заборгованості (якщо таке погашення мало місце). Таким чином, позивачем не доведено розмір заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 27.04.2012 року. Докази виконання зобовязань за договором про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 27.04.2012 року шляхом сплати відповідачем періодичних платежів в матеріалах справи відсутні. А тому, за заявою відповідача, суд застосовує до спірних правовідносин позовну давність, виходячи з наступних вимог закону. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до вимог ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed