Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2006710986 від 14 листопада 2013 року в сумі 21 335, 02 грн., і за кредитним договором № 2008186558 від 24 лютого 2014 року в сумі 7 986,79 грн.. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн.. Свої вимоги мотивує тим, що 14 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №2006710986. Відповідно до умов зазначеного договору відповідач отримала кредит в сумі 19 030 грн. строком на 36 місяців, з кінцевим терміном повернення до 14 листопада 2016 року, зі сплатою процентної ставки 0,01 % річних. Крім того, 24 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 2008186558. Відповідно до умов зазначеного договору відповідач отримала кредит в сумі 6 510 грн. строком на 36 місяців, з кінцевим терміном повернення до 24 лютого 2017 року, зі сплатою процентної ставки 9.99 % річних. У порушення норм Цивільного кодексу України та умов договорів відповідачка зобов'язання за вказаними договорами належним чином не виконала, у зв'язку із чим утворилась заборгованість за кредитним договором № 2006710986 від 14 листопада 2013 року в сумі 21 335, 02 грн., і за кредитним договором № 2008186558 від 24 лютого 2014 року в сумі 7 986,79 грн. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за вищевказаними договорами на підставі договору факторингу від 22 грудня 2014 року, укладеному з ПАТ «ОТП Банк». Представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не з»явився, проте надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Суд вважає, що, оскільки, відповідно до ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовилася надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв'язку із чим суд розглядає справу на підставі ст. 169 ЦПК України у її відсутність, на підставі наявних матеріалів у справі, оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 224 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №2006710986. Відповідно до умов зазначеного договору відповідач отримала кредит в сумі 19 030 грн. строком на 36 місяців, з кінцевим терміном повернення до 14 листопада 2016 року, зі сплатою процентної ставки 0,01 % річних. Крім того, 24 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 2008186558. Відповідно до умов зазначеного договору відповідач отримала кредит в сумі 6 510 грн. строком на 36 місяців, з кінцевим терміном повернення до 24 лютого 2017 року, зі сплатою процентної ставки 9,99 % річних. У порушення норм Цивільного кодексу України та умов договорів відповідачка зобов'язання за вказаними договорами належним чином не виконала, у зв'язку із чим утворилась заборгованість за кредитним договором № 2006710986 від 14 листопада 2013 року в сумі 21 335, 02 грн., і за кредитним договором № 2008186558 від 24 лютого 2014 року в сумі 7 986,79 грн. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за вищевказаними договорами на підставі договору факторингу від 22 грудня 2014 року, укладеному з ПАТ «ОТП Банк». Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно із частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що відповідач в порушення умов чинного законодавства, у визначений Кредитним договором строк не виконав свої зобов'язання, а саме, не здійснював щомісячні платежі в рахунок погашення суми кредиту та не сплатив нараховані проценти за користування кредитом. Після укладення договору між позивачем і відповідачем, відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, виникли певні зобовязання, що є правовідношеннями, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити) гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Ці зобовязання згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В разі порушення зобовязання, у відповідності до вимог ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи свої зобов'язання за кредитними договорами позивач виконав в повному обсязі. Відповідачем протягом дії кредитних договорів порушувалися його умови: не сплачувалися вчасно відсотки за користування кредитом та чергові погашення кредиту, в зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № 2006710986 від 14 листопада 2013 року в сумі 21 335, 02 грн., і за кредитним договором № 2008186558 від 24 лютого 2014 року в сумі 7 986,79 грн. Таким чином суд приходить до висновку, що заборгованість за кредитними договорами підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають також стягненню з відповідача судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви в сумі 1600 грн..

Outcome: approved