Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивач ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач свої вимоги мотивує тим, що 05.08.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500954679. Пунктом 2.1. Кредитного договору встановлено, що сума кредиту складає 10529,18 грн. Пунктом 2.2. Кредитного договору визначено, що процентна ставка за користування кредитом становить 15,99% річних. Відповідно до п. 2.3. Кредитного договору, датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій 06.08.2019 року. 21.06.2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу №1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500954679 від 05.08.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником [PERSON] 26.12.2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №500954679 віл 05.08.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником [PERSON] 16.01.2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги №16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500954679 від 05.08.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача. В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка із врахуванням інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, станом на 24.12.2020 року становить 42944,60 грн., з яких: 894,99 грн. - нараховані 3% річних; 1803,21 грн - втрати від інфляції; 1608,61 грн. - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ; 9935,06 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 15989,27 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 3113,46 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками згідно з кредитним договором (з моменту відступлення права вимоги по дату здійснення розрахунку заборгованості); 9600,00 грн. - заборгованість з пені. На підставі вищезазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 42944,60 грн., а також сплачений судовий збір в сумі 2270,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 137 ЦПК України просить стягнути з відповідача 20000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позові наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до ст.130 ЦПК України; відзив на позов не надала, клопотання про перенесення розгляду справи чи розгляд справи без її участі не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.08.2014 року [PERSON] подала анкету-заяву на отримання кредиту та в цей же день уклала з ПАТ «Альфа-Банк» кредитний договір № 500954679, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 10529,18 грн. (п. 2.1 кредитного договору) з процентною фіксованою ставкою за користування кредитом 15.99% (п. 2.2 договору). Дата остаточного повернення кредиту - 06.08.2019 року (п. 2. 3 договору). Додатком до зазначеного договору є погоджений сторонами графік погашення заборгованості, відповідно до якого платежі повинні були здійснюватися щомісячно рівними частинами. Кредиторами неодноразово було здійснено відступлення права вимоги за кредитним договором № 500954679 від 05.08.2014 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , а саме: - згідно з умовами договору факторингу № 1 від 21.06.2016 року ПАТ «Альфа-Банк» відступило свої права грошової вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи», а останнє їх набуло.; - за договором факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги; - за договором відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019 року ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а останнє набуло право вимоги. Згідно з витягом з додатку № 1-2 до договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019 року, до ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором № 500954679 від 05.08.2014 року перейшло право вимоги на такі суми: 9935,06 грн. - залишок по тілу кредиту; 15989,27 грн. - залишок по відсотках; 9600,00 грн. - залишок по пеням і штрафам. Відповідно до умов п. 2.1 Розділу 2 договору відступлення права вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019 року, в редакції додаткової угоди до вказаного договору від 17.01.2019 року, ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» всі права за кредитним договором № 500954679 від 05.08.2014 року, в тому числі права нараховування відсотків, комісії, неустойки, що передбачені умовами кредитного договору. За період користування кредитними коштами позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. До позовної заяви позивачем додано розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 24.12.2020 року, розмір якої становить 42944,60 грн. та який складається з: 894,99 грн. - нараховані 3% річних за період з 24.12.2017 року по 24.12.2020 року; 1803,21 грн. - втрати від інфляції за період з 24.12.2017 року по 24.12.2020 року; 1608,61 грн. - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 24.12.2019 року по 24.12.2020 року; 9935,06 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 15989,27 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 3113,46 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками згідно з кредитним договором (з моменту відступлення права вимоги по дату здійснення розрахунку заборгованості за період з 16.01.2019 року по 24.12.2020 року); 9600,00 грн - заборгованість з пені. Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Строк кредитування по даному кредитному договору закінчився 06.08.2019 року. При цьому позивач продовжив нараховувати передбачені договором проценти після закінчення строку кредитування, що суперечить погодженим сторонами домовленостям, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування. Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12. Таким чином, в справі що розглядається, з урахуванням строку дії кредитного договору, а саме до 06.08.2019 року включно, право позивача на нарахування заборгованості за відсотками з 07.08.2019 року по 24.12.2020 року відсутнє, однак, водночас кредитор набуває право стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України з 07.08.2019 року. Щодо інфляції та 3% річних слід зазначити, що у справі № 910/10156/17 в постанові від 10.04.2018 року Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на два значення терміну «користування чужими коштами». Перший термін означає одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, друге значення прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Велика Палата дійшла висновку, що наслідком неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення грошового зобов`язання (як договірного, так і позадоговірного), є нарахування відсотків річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати сплату процентів, розмір яких визначений договором або законом (зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України у правовідносинах, що виникають з договору). Враховуючи наведене, важливим у застосуванні вказаних вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто наступає прострочення виконання грошового зобов`язання. До цього моменту можливим є нарахування процентів у якості плати, зокрема, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а після цього моменту нараховуються проценти річні відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Також Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 викладена правова позиція, згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тобто після припинення встановленого строку кредитування права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, в справі що розглядається, з урахуванням строку дії договору кредиту - до 06.08.2019 року, право на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат виникло у кредитора з 07.08.2019 року. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, ним здійснено нарахування 3% річних за період з 24.12.2017 року по 24.12.2020 року, тобто ще з моменту, коли договір кредиту діяв. Відтак, заявлені вимоги про стягнення 3 % річних слід задовольнити частково та стягнути їх за період з 07.08.2019 року (з моменту закінчення строку дії кредитного договору) по 24.12.2020 року (в межах заявлених позовних вимог), тобто за 506 днів, що становить 413,19 грн ((9935,06 грн х 3%:365) х 506 днів)). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку втрат від інфляції, він також здійснив їх нарахування, починаючи з періоду дії договору кредиту - з 24.12.2017 року по 24.12.2020 року. Відтак, заявлені вимоги про стягнення втрат від інфляції на підставі ст. 625 ЦК України, підлягають задоволенню частково та їх слід стягнути за період з 07.08.2019 року (з моменту закінчення строку дії кредитного договору) по 24.12.2020 року (в межах заявлених позовних вимог), здійснивши розрахунок за формулою: збитки від інфляції = сума боргу х індекс інфляції / 100% - сума боргу. Сукупний індекс інфляції за період з 07.08.2019 року по 24.12.2020 року становить 106%, сума боргу по кредиту 9935,06 грн. Отже, інфляційні збитки за вказаний період складають 596,11 грн. (9935,06 х 106% / 100% - 9935,06). Щодо нарахування пені суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як уже зазначалося вище, до позивача за договором відступлення перейшло право вимоги на 9600,00 грн. по пеням та штрафам (без визначення сум заборгованості по кожному з видів неустойки), проте, як вбачається з умов кредитного договору, ним не врегульовано питання сплати пені (п. 4 договору передбачено лише порядок нарахування та розмірі штрафів), в матеріалах справи відсутній розрахунок цієї суми, здійснений первісним кредитором ПАТ «Альфа-Банк», тому з урахуванням положень ст. 514 ЦК України (до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом), оскільки у справі відсутні належні та допустимі докази прав первісного кредитора нараховувати пеню, умови такого нарахування та розмір, а позивачем заявлені лише вимоги про стягнення заборгованості пені, - суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог нового кредитора про стягнення пені в розмірі 9600,00 грн. слід відмовити з наведених мотивів. Також безпідставними та необґрунтованими є вимоги позовної заяви про стягнення на користь ТОВ «Вердикт Капітал» подвійної облікової ставки Національного банку України в сумі 1608,61 грн., що згідно розрахунку заборгованості є пенею за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 24.12.2019 року по 24.12.2020 року. Кредитний договір не містить умов щодо сплати відповідачем пені на рівні подвійної облікової ставки Національного банку України. Будь-якого правового обґрунтування щодо нарахованої суми подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 1608,61грн. позовна заява не містить. Таким чином, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково та з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість станом на 24.12.2020 року в розмірі 27824,45 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 9935,06 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 16.01.2019 року - 15989,27 грн., заборгованість за відсотками з 17.01.2019 року по 06.08.2019 року - 890,82 грн., 3% річних з 07.08.2019 року по 24.12.2020 року - 413,19 грн., втрати від інфляції з 07.08.2019 року по 24.12.2020 року - 596,11 грн. Згідно ч. 1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема: витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року № 301/1894/17, вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом, що передбачено ст. 6 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» або іншим фахівцем у галузі права. Позивач ТОВ «Вердикт Капітал» надав суду докази витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн., що підтверджується дослідженими судом документами, а саме: Договором про надання правової допомоги від 21.12.2019 року та додатками до нього (актом на надання правових послуг від 16.10.2020 року з детальним описом виконаних робіт (наданих послуг), що складає 20000,00 грн. та заявкою на надання правових послуг від 04.10.2020 року); платіжним дорученням № 154600002 від 19.10.2020 року. Враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно по п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи те, що задоволено 65% позовних вимог (27824,45 грн. від 42944,60 грн. складає 65%), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн. - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (20000,00 грн. * 65%). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжними дорученнями №0170500005 від 29.12.2020 року, №0175350002 від 20.01.2021 року про сплату судового збору в сумі 2270,00 грн. Беручи до уваги те, що позивач просить стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору у розмірі 2270,00 грн., враховуючи, що задоволено 65% позовних вимог, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 1475,50 грн. - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (2270,00 грн. * 65%). На підставі викладеного,

Outcome: partial