Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач - ТОВ «СоцСфера» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, виселення без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.05.2007 року ТОВ «СоцСфера» відповідно до договору купівлі-продажу № 1544 від 15.05.2007 року є власником приміщення по [ADDRESS], яке здає громадянам у найом. У кімнаті [ADDRESS], що належить на праві приватної власності позивачу проживає [PERSON] разом із донькою [PERSON], які не є та ніколи не були працівниками позивача, тому займане ними приміщення не є службовим. Відповідачі проживають у кімнаті [ADDRESS] не уклавши при цьому договору найму приміщення. При цьому відповідачі відмовляються укласти такий договір. Крім цього відповідачами не в повному обсязі вноситься плата за користування кімнатою та спожиті житлово-комунальні послуги, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 13 579 грн. 65 коп. 02.08.2013 року відповідачам було вручено повідомлення про необхідність погасити борг та звільнити кімнату. Позивачем зазначено, що на теперішній час у відповідачів відсутні законні підстави користуватись даною кімнатою та отримувати комунальні послуги, які вони тривалий час не сплачують. У зв'язку з цим позивач просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], заборгованість по житлово-комунальним послугам у сумі 13 579 грн. 65 коп., а також судові витрати в сумі 229 грн. 41 коп., виселити [PERSON], [PERSON] з кімнати за вищевказаною адресою без надання іншого житлового приміщення. У судове засідання представник позивача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, вимоги, викладені в позовній заяві, підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що приміщення у [ADDRESS] належить на праві приватної власності ТОВ «СоцСфера», відповідно до договору купівлі-продажу № 1544 від 15.05.2007 року, є гуртожитком і використовується товариством для здійснення підприємницької діяльності, а саме для здачі в оренду житлових кімнат. ТОВ «СоцСфера» неодноразово зверталось до відповідачів з пропозицією укласти договір найму спірного приміщення, а саме 03.01.2011 року, 12.06.2013 року, від підписання якого відповідачі відмовилися, що підтверджується відповідними актами. Згідно зі ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачів по оплаті за найм приміщення та житлово-комунальним послугам за період з серпня 2011 року по грудень 2013 року становить 13 579 грн. 65 коп. До теперішнього часу у добровільному порядку вищевказана заборгованість відповідачами не погашена. За змістом ст. 6 Житлового кодексу України жилі будинки та жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових приміщень і гуртожитків. Правовий режим гуртожитків врегульовано главою 4 Житлового кодексу України. Відповідно до ст. ст. 126, 127, 128 Житлового кодексу України, Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР № 208 від 03.06.1986 року з подальшими змінами та доповненнями, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнанні для цієї мети жилі будинки. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. За змістом вказаний норм жила площа у гуртожитку надається особам, які перебувають підприємством у трудових правовідносинах. Судом встановлено. що сторони по справі у трудових правовідносинах не перебувають, і не перебували. Надання жилої площі особам, які не працюють на підприємстві, є порушенням діючого законодавства. За змістом указаних норм жила площа в гуртожитку надається особам, які перебувають з підприємством у трудових відносинах. Надання жилої площі особам, які не працюють на підприємстві, без спільного рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету та на підставі договору оренди, є порушення діючого законодавства. Особи, визнані такими, що незаконно вселилися у житло підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення на підставі ст. ст. 109, 116 Житлового кодексу України. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [PERSON] не знаходились і не знаходяться у трудових відносинах із позивачем і тому їх проживання у гуртожитку не пов'язане із виконанням їх трудових відносин. Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 320 Цивільного кодексу України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Статтею 109 Житлового кодексу України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно зі ст. 116 Житлового кодексу України, осіб які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Права та обов'язки мешканців гуртожитків, як споживачів житлово-комунальних послуг регулюються законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про електроенергетику», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 року, Правилами надання послуг з вивезення побутових відходів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 року, Правилами надання послуг з вивезення побутових відходів, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1070 від 10.12.2008 року, та іншими законами та нормативними актами з питань надання окремих видів таких послуг. У зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи, що відповідачі без жодних правових підстав за відсутності укладеного з позивачем договору найму, спеціального ордеру незаконно проживають в гуртожитку по теперішній час та в добровільному порядку висилитися не бажають, в трудових відносинах з позивачем не перебувають, плату за користування кімнатою та спожиті житлово-комунальні послуги вносять не в повному обсязі, у зв'язку з чим у них утворилась заборгованість, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільно-процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved