Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Позивач у березні 2020 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, стягнення заборгованості та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування вказує, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13.12.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 21 грудня 2012 року в справі №2/2605/6661/12 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 (тисячі) грн. 00 коп. або не менше 30% прожиткового розміру для дитини, відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 10.12.2015 року головним державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у місті Києві Романенко Ю.С. було відкрито виконавче провадження №49745218. Позивач вказує, що відповідач аліменти належним чином не сплачує, уваги сину не приділяє, розподіляти додаткові витрати на дитину не хоче. Натомість має у власності дві квартири, дві земельні ділянки, на одній з яких розташований будинок. Обидві квартири відповідач здає в оренду, та щомісяця отримає орендну платню. Зазначає, що згідно із проведеним розрахунком пеня за несплату аліментів з 01.01.2013 по 31.12.2013 становить 3650 грн., з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 3650 грн.. з 16.08.2015 по 29.02.2020 р. - 16 080 грн.. 00 коп., всього - 23 380 грн. Враховуючи вище викладене та посилаючись на ст.ст. 180-182, 184, 192, 196 СК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість зі сплати аліментів в сумі 92 400 грн., неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 23 380 грн., суму індексації споживчих цін в розмірі 11 019 грн. Окрім того позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 25 % від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10.04.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження по справі. 27.01.2021 р. представник відповідача - адвокат Супрун І.І. надав суду письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позову. В мотивування поданих пояснень зазначає, що [INFO] [PERSON] досяг повноліття, а тому з 16.08.2020 року повноваження [PERSON] на стягнення з відповідача аліментів є припиненими, і наразі лише [PERSON] , як повнолітній має право вимагати від відповідача аліменти, стягнені з відповідача за рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 21 грудня 2012 року у справі №2/2605/6661/12, і лише [PERSON] , а не його матір, має право розпоряджатися сумами аліментів. Окрім того зазначає, що позивач, яка вимагає стягнення аліментів за останні 7 років, не висувала жодних претензій до відповідача та не вживала заходів для їх примусового стягнення, адже відповідач у дійсності сплачував аліменти добровільно, хоч і з затримками. Вказує, що відповідач у період 2014-2016 рр. сплачував аліменти поштовими переказами Укрпошти на ім`я позивача [PERSON] , однак документи про виконання цих переказів не збереглися і відповідач не має змоги їх надати. Зазначає, що з 2018 року відповідач сплачував аліменти переважно в готівковій формі безпосередньо синові, з яким має добрі відносини, і з яким з 2017 року і до подання даного позову спілкувалися регулярно, практично кожного тижня, і проводив з ним дозвілля. Відповідач надавав кошти сину особисто в руки, також за необхідності купував їжу, одяг для сина. Вказує, що за період 01.10.2017 - 01.11.2019. відповідач здійснював грошові перекази на карту сина [PERSON] на загальну суму 6364 грн, а саме: 1 002 грн. - від 06.10.2017 року; 1 002 грн. - від 06.11.2017 року; 352 грн. - від 20.12.2017 року; 602 грн. - від 08.01.2018 року; 202 грн. - від 14.01.2018 року; 502 грн. - від 08.02.2018 року; 402 грн. - від 15.02.2018 року; 400 грн. - від 08.03.2018 року; 1 000 грн. - від 16.08.2018 року; 400 грн. - від 25.01.2019 року; 500 грн. - від 06.03.2019 року. Відповідач в період з жовтня 2017 і до кінця 2019 року сплачував аліменти на користь сина по мірі наявності коштів у зв`язку з тяжкою хворобою його дружини [PERSON] , яка потребувала значних коштів та лікування. Відповідач визнає, що дійсно наявна заборгованість зі сплати аліментів з червня 2017 року і до моменту подання позову на загальну суму близько 18000,00 грн, однак до червня 2017 року аліменти були сплачені відповідачем повністю і вимоги позивача є безпідставними. Окрім того представником відповідача було заявлено клопотання про застосування позовної давності до вимог [PERSON] за період до 24.03.2017 р. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме 18 000 грн. в межах строків позовної давності. Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суд вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.06.2002 року сторони зареєстрували шлюб, від якого мають сина: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 13.12.2012 року шлюбу між сторонами було розірвано. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 21.12.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 грн., щомісячно, але не менше 30% прожиткового розміру для дитини відповідного віку, починаючи з 31.10.2012 і до досягнення дитиною повноліття. 10.12.2015 року постановою головного державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві Романенко Ю.С. відкрито виконавче провадження №49745218 з виконання виконавчого листа 2/2605/6661/2013. (а.с.15). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З довідки - розрахунку заборгованості по аліментам Оболонського районного відділу ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) від 01.03.2021 р. №49745218/13, вбачається, що станом 16.08.2020 р. у [PERSON] існує заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 82 948 грн. 58 коп. (а.с.192-193). В судовому засіданні представник позивача не оспорює отримання позивачем в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів 4000 грн., в свою чергу [PERSON] визнав сплату батьком - [PERSON] 6 364 грн. в рахунок погашення заборгованості. Таким чином, беручи до уваги визначений розмір заборгованості у довідці - розрахунку Оболонського РВ ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) від 01.03.2021 р. та з вирахуванням сплачених сум відповідачем, що не оспорюється як представником позивача так і самою третьою особою, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 72 584 грн. 58 коп. (сума вказана в довідці заборгованості ВДВС (82948,58 грн. - 10364 грн = 72 584,58 грн. На даний час виконавче провадження закінчено через досягнення повноліття [PERSON] , а тому вказаний борг слід стягнути в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Таким чином, вимоги відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню. За приписами ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч. 7 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму індексації споживчих цін в розмірі 11019 грн., як зазначала представник позивача за період з 2013 року. Разом з тим позивач не надає суду доказів та розрахунків виходячи з чого вказана сума нарахована, а тому суд відмовляє в стягненні 11019 грн. через недоведеність. За приписами ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При визначенні порядку нарахування неустойки за несплату аліментів Верховний Суд в Постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (Провадження № 14-37цс18) встановив, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Позивачем надано суду розрахунок неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, в розмірі 3650 грн., з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 3650 грн.. з 16.08.2015 по 29.02.2020 р. - 16 080 грн.. 00 коп., а всього - 23 380 грн., даний розрахунок судом перевірено та на думку суду він є вірним. Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано, а відтак суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 23 380 грн. Згідно ст.192 СК, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Слід зазначити, що [PERSON] не довела в судовому засіданні належними та допустимими доказами необхідність збільшення розміру аліментів, які стягувалися з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 грн., щомісячно, але не менше 30% прожиткового розміру для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що у задоволенні вимоги про зміну розміру аліментів слід відмовити. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати в сумі 959 грн. 65 коп.

Outcome: partial