Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 140 010,94 грн та судові витрати у розмірі 1 400,11 грн. В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що 02.03.2012 між ПАТ «ВТБ Банк» (позивач) та [PERSON] (відповідач) був укладений кредитний договір № R53100207249B, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 50 000,00 грн зі строком погашення кредиту до 02.03.2015, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 32 % річних, а позичальник зобов'язувалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, проте взятих на себе зобов'язань відповідач належним чином не виконувала. Внаслідок чого станом на 15.10.2014 утворилась заборгованість у розмірі 140 010,94 грн, з яких: 49 279,58 грн - борг за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних; 26 225,37 грн - борг за відсотками з урахуванням індексу інфляції та 3% річних; 64 505,99 грн - пеня за несвоєчасне повернення відсотків та кредиту. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 02 березня 2012 року між сторонами був укладений кредитний договір № R53100207249B, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 50 000,00 грн зі строком погашення кредиту до 02.03.2015, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 32 % річних (а.с.9-15). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач відповідно до умов договору виконав взяті на себе зобов'язання у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти (кредит) в розмірі 50 000 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 26064 від 02.03.2012 року (а.с.17). Відповідач належним чином свої зобов'язання за вищезазначеним договором не виконувала, у зв'язку з чим у неї перед позивачем утворилась заборгованість станом на 15.10.2014 у розмірі 140 010,94 грн, з яких: 49 279,58 грн - борг за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних; 26 225,37 грн - борг за відсотками з урахуванням індексу інфляції та 3% річних; 64 505,99 грн - пеня за несвоєчасне повернення відсотків та кредиту. Дані відомості відображені у розрахунку, який наявний у матеріалах справи (а.с.16). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості необхідно задовольнити у повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1 400,11 грн, що підтверджується долученим до справи платіжним дорученням про їх оплату (а.с.1). Враховуючи вищенаведене, та

Outcome: approved