Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просили стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №5/2/980-SL/67 від 18.04.2008 року в розмірі 38648,23 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, аналогічні викладеним в позові, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Заперечував проти застосування строків позовної давності. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та наполягав на застосуванні строків позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, відповідно до укладеного між ТОВ КБ «АРМА» та [PERSON] договору про надання споживчого кредиту №5/2/980-SL/67 від 18.04.2008 року [PERSON] отримав кредит у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії з загальним лімітом заборгованості 50 000,00 грн. на строк з 18.04.2008 р. до 16 квітня 2010 року зі сплатою 19,0 % річних. У випадку звільнення позичальника з ДФ ТОВ КБ «АРМА» строком погашення кредиту, процентів за користування кредитними коштами та наявних штрафів вважається день звільнення позичальника. Відповідач звільнився з ДФ ТОВ КБ «АРМА» 28.08.2009 р., таким чином, відповідно умов договору, строк позовної давності почав спливати з дати звільнення відповідача. На підставі біржової угоди договору купівлі-продажу майнових прав за кредитним договором від 08.08.2013 року, право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №5/2/980-SL/67 від 18.04.2008 року перейшло від ТОВ КБ «АРМА» до ТОВ «Українська боргова компанія». Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки за домовленістю сторін позовна давність збільшена не була, то вказаних правовідносин необхідно застосовувати саме трирічний строк позовної давності. Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості 19.11.2013 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Згідно ч.3,4,5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідачем було заявлено про застосування позовної давності. Позивачем не надано до суду будь-якого доказу на підтвердження поважності причини пропуску позовної давності, а тому підстав для захисту порушеного права суд не вбачає. Крім того, вказана позицію повністю узгоджується з висловленою Верховним Судом України правовою позицією у своїй постанові від 20 листопада 2013 року № 6-126цс13. На підставі ст. ст. 525, 526, 530, 536, 625 ЦК України та

Outcome: dismissed