Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду із позовною заявою до першого відповідача - [PERSON], другого відповідача - Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк», Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», АКБ СР «Укрсоцбанк», за якою просить суд зняти арешти з легкового автомобіля Hover, реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску - 2006 року, колір - синій, що належить [PERSON] і знаходиться в ТОВ «ОТП Факторинг Україна» згідно договору застави № PCL - 800/008/2007 від 24.01.2007р. та договору відступлення права вимоги № б/н від 26.11.2010 року. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 24 січня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є, відповідно до свого статуту, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» був укладений договір № CL-800/008/2007 від 24.01.2007 року. Для забезпечення повного та своєчасного виконання першим відповідачем його зобов'язань перед позивачем за цим кредитним договором, 06.09.2006 року між сторонами був укладений договір застави транспортного засобу № PCL-800/008/2007 від 24.01.2007 року, за яким в заставу позивачу передано транспортний засіб - автомобіль марки Hover 2006 року, № кузова: [NUMBER], тип - легковий універсал-В, реєстраційний номер [NUMBER]. В кінці березня 2015 року позивачу стало відомо, що міським Відділом державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції відносно вищевказаного майна, яке перебуває в заставі позивача накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження на користь третіх осіб: - постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.12.2014 року в інтересах стягувача - ПАТ «ПриватБанк»; - постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.02.2015 року в інтересах стягувача - ПАТ «ПриватБанк»; - постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.05.2013 року в інтересах стягувача - ПАТ «УкрСиббанк»; - постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.03.2012 року в інтересах стягувача - ПАТ «ОТП Банк»; - постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.02.2010 року в інтересах стягувача - АКБ СР «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк»). З урахуванням викладеного та із посиланням на ч. 1 ст. 55 та ст.. 52 Закону України «Про виконавче провадження» позивач просить суд зняти вищезазначені арешти із предмету застави. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. Перший відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоч належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, причини неприбуття суду не повідомила, а тому суд в порядку ст.ст. 169 ЦПК України, розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Повноважний та компетентний представник другого відповідача також у судове засідання не прибув, незважаючи на ой факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Третя особа - ПАТ «Приват Банк» проти позову заперечила з підстав зазначених у письмовому запереченні, проте участь повноважного та компетентного представника у судовому засіданні не забезпечила, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи була судом належним чином повідомлена. Від третіх осіб ПАТ «УкрСиббанк» та АКБ СР «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк» заяв про участь у справі не надходило, а тому суд у відповідності до ч. 3 ст. 36 ЦПК України розглядає справу без них. Як зазначено у ч. 2 ст. 197 ЦК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень та у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. З дослідженого в судовому засіданні кредитного договору № CL-800/008/2007 від 24.01.2007 року укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є, відповідно до свого статуту, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON], встановлено, що банк надає відповідачу кредит в сумі 28243,45 долар США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,99% річних, строком до 24.01.2013 р. При цьому, відповідно до п.1.5 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та процентів здійснюється щомісячними платежами. Позивач на виконання умов зазначених договорів надав відповідачу 28243,45 доларів США. З досліджених в судовому засіданні договорів купівлі-продажу кредитного портфелю б/н та договору відступлення права вимоги б/н від 26.11.2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № CL-800/008/2007 від 24.01.2007 укладеним між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно з ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», щодо права вимоги до боржника [PERSON] В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, сторони уклали договір застави транспортного засобу № PCL-800/008/2007 від 24.01.2007 року, за яким в заставу позивачу передано транспортний засіб - автомобіль марки Hover 2006 року, № кузова: [NUMBER], тип - легковий універсал-В, реєстраційний номер [NUMBER]. Однак, відповідач, [PERSON] взяті на себе зобов'язання щодо виконання умов кредитного договору, належним чином не виконала, внаслідок чого відповідно до наданого позивачем розрахунку боргу, її заборгованість станом на 19.03.2015 року складає по кредитному договору №CL-800/008/2007 від 24.01.2007 року - 1856357,47 грн. Як вбачається з матеріалів справи Міським відділом Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції відносно вищевказаного майна, яке перебуває в заставі позивача накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження на користь третіх осіб: - постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.02.2010 року в інтересах стягувача - АКБ СР «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк»); - постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.03.2012 року в інтересах стягувача - ПАТ «ОТП Банк»; - постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.05.2013 року в інтересах стягувача - ПАТ «УкрСиббанк»; - постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.12.2014 року в інтересах стягувача - ПАТ «ПриватБанк»; - постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.02.2015 року в інтересах стягувача - ПАТ «ПриватБанк». Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на заставлене майно здійснюється з метою виконання виконавчих документів про стягнення на заставлене майно. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Як вбачається із договору застави транспортного засобу № PCL-800/008/2007 від 24.01.2007 року, за яким в заставу позивачу передано транспортний засіб - автомобіль марки Hover 2006 року, № кузова: [NUMBER], тип - легковий універсал-В, реєстраційний номер [NUMBER], його заставна вартість складає 142 347,00 грн., проте як відповідно до розрахунку заборгованість відповідача станом на 19.03.2015 року складає по кредитному договору №CL-800/008/2007 від 24.01.2007 року - 1856357,47 грн., що значно перевищує вартість предмету застави. У відповідності до ч. 4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що підстав для накладення арешту та подальшої реалізації вказаного вище майна немає, а тому позов є таким, що підлягає задоволенню. У відповідності до ст.. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору покласти на відповідача.

Outcome: approved