Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач у грудні 2018 р. звернулась до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 24.04.2008 р. між нею та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», укладено кредитний договір №403/013/08-ПІ, відповідно до умов якого позивач отримала кредит у розмірі 84 000,00 дол. США. Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, 29.04.2008 р. сторони уклали іпотечний договір №04/І-242, за умовами якого позивач передала в іпотеку квартиру в [ADDRESS], загальною площею 44,20 кв.м. 11.12.2018 р. представник банку повідомив, що право власності на предмет іпотеки належить банку на підставі рішення про державну реєстрацію, що були внесені державним реєстратором. Позивач вважає, що перехід права власності є незаконним, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки може бути на підставі укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, проте такий договір між сторонами не укладався, позивач згоди на відчуження квартири не надавала. Умова договору іпотеки про можливість набуття іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. Позивач не отримувала від банку письмову вимогу про усунення порушення відповідно до ст. 35 Закону України «про іпотеку». До правовідносин , які вникли між сторонами застосовується положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, житлове майно використовується як місце постійного проживання позивача та її родини. Відповідачами порушено положення вимог ч.3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» щодо відсутності висновку про оцінку предмета іпотеки. З огляду на викладене, позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Сороки В.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 44454113 від 06.12.2018 р. (номер запису про право власності 29299394 від 04.122.018 р.), на підставі якого внесено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно:квартиру [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк», стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 14.01.2019 р. відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду відповідачам надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву (а.с. 52-53). Ухвалою суду від 25.01.2019 р. відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с. 62-63). Ухвалою суду від 25.01.2019 р. задоволено частково заяву про забезпечення позову, заборонено АТ «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які дії з перереєстрацією та відчуження квартири [ADDRESS] до розгляду справи по суті (а.с. 65-66). В установлений строк відповідачі заперечення та відзиву на позовну заяву не подали. В силу ч. 2 ст. 191 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 29.04.2008 р. між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту №403/013/08-Пі, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпечності, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 84 000,00 дол. США, зі сплатою 14,00 % річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в додатку №1 до договору. Термін повернення кредиту до 28.04.2018 р. (а.с. 22-30). В якості забезпечення зобов'язань за вказаним договором, 29.04.2008 р. сторони уклали іпотечний договір №04/І-242. В силу п. 1.1 якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотеко держателю у якості забезпечення виконання своїх зобов'язань перед іпотекодержателем за договором кредиту нерухоме майно, а саме, квартиру, загальною площею 44,20 кв.м., житловою площею 28,70 кв.м. за адресою: [ADDRESS], що належить іпотекодавцю на підставі договору дарування від 15.07.2004 р. (а.с. 34-37). В силу п. 4.1 іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (п. 4.2). Пунктом 4.5 іпотечного договору визначено, що іпотекодержатель за свої вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один з наступних способів: на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», в інший спосіб, передбачений чинним законодавством України, або визначений домовленістю сторін. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.122.2018 р. встановлено, що державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Сорокою В.М. 04.12.2018 р. внесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44454113 від 06.12.2018 р., відповідно до якого АТ «Укрсоцбанк» на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] Підстава виникнення права власності - повідомлення про звернення стягнення, серія та номер: 13..3.-03/96-7837 від 21.08.2018 р. ПА «Укрсоцбанк»; іпотечний договір , серія та номер:04-І-242 від 29.04.2008 р. (а.с. 18-21). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Пунктом 4.5 іпотечного договору обумовлені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема пунктом 4.5.3 визначено «шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Станом на час укладення між позивачем та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» іпотечного договору від 29.04.2008 року, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» діяла в наступній редакції: «Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки». Отже, передбачений вищевказаною нормою закону договір про задоволення вимог іпотекодержателя повинен був відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п'ятої Цивільного кодексу України. При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень». З урахуванням зазначеного та виходячи з умов договору іпотеки, сторони погодили, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ст. 37 Законом України «Про іпотеку». Тобто, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлюючим документом повинен бути договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Однак, такий договір між [PERSON] та АТ «Укрсоцбанк» не укладався і судом безспірно встановлено, що позивач згоди на відчуження спірної квартири не надавала. Відповідно до п. 1.11 іпотечного договору, предмет іпотеки залишається в користуванні, володінні іпотекодавця відповідно до його функціонального призначення та технічних можливостей. Сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно з частиною першою статті 33 цього Закону підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання. Аналіз положень статей 17, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя) не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного правочину щодо реєстрації права власності іпотекодержателя на це майно. За таких обставин вказана згода не може вважатися волевиявленням власника на вибуття майна з його володіння в розумінні статті 388 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Пунктом 60 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 встановлено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, також подається документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна. Пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015, передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1)копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Однак позивачу не надходило та вона не отримувала жодних повідомлень та письмових вимог від іпотекодержателя в розумінні ст.35 Закону України «Про іпотеку», згоду на відчуження предмету іпотеки позивач також не надавала. Таким чином, дії державного реєстратора щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень, яке виникло на підставі договору іпотеки, є протиправними,оскільки не були виконані умови п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015. Відтак, наведені положення Закону дають змогу дійти висновку, що іпотечний договір не є документом, на підставі якого можливо проводити реєстрацію права власності на нерухоме майно. Крім того, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м. для квартири. З вказаного іпотечного договору та договору кредиту від 29.04.2008 р. вбачається, що кошти видавались в іноземній валюті, а предметом іпотеки є квартира позивача за адресою: [ADDRESS], загальною площею 44,20 кв.м. Спірна квартира є місцем постійного проживання сім'ї позивача (а.с. 42-43). Таким чином, на іпотечну квартиру позивача розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який був чинний під час винесення нотаріусом оскаржуваного рішення, а тому звернення стягнення відповідачем на іпотечне майно позивача у позасудовому порядку є незаконним. Частиною 4 ст. 37 Закону України встановлено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Проте, при внесенні відомостей про державну реєстрацію за відповідачем, банк зобов'язаний був надати державному реєстратору оцінку вартості іпотеки. Проте, даний документ відсутній в переліку пункту підстав внесення такого запису. З огляду на викладене, обставини позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню, дії відповідача щодо проведення державної реєстрації права власності на квартиру підлягають визнанню незаконними, рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру від 04.12.2018 необхідно скасувати. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: approved