Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач у вересні 2013 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 35.1/МБ-014.08.1 від 25.06.2008 року у розмірі 1 273 823,92 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» у зв'язку зі зміною найменування юридичної особи) та [PERSON] був укладений кредитний договір № 35.1/МБ-014.08.1 від 25.06.2008 року, а також Додаткова угода № 35.1/МБ-014.08.1 від 25.06.2008 року, згідно до яких відповідачка отримала кредит у розмірі 10 000,00 дол. США з виплатою процентної ставки 24% на рік строком до 24.06.2009 року. Проте, в порушення умов договору відповідачка [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору та Додаткової угоди, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем [PERSON] договору поруки № 35.1/МБ-014.08.1/П від 25.06.2008 року, відповідно до якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором у повному обсязі, у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом. Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Представник відповідачів у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що позивачем пропущений строк для звернення з позовом до суду. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» у зв'язку зі зміною найменування юридичної особи) та [PERSON] був укладений кредитний договір № 35.1/МБ-014.08.1 від 25.06.2008 року, а також Додаткову угоду № 35.1/МБ-014.08.1 від 25.06.2008 року, згідно до яких відповідачка отримала кредит у розмірі 10 000,00 дол. США з виплатою процентної ставки 24% на рік строком до 24.06.2009 року. Відповідно до умов договору № 35.1/МБ-014.08.1 від 25.06.2008 року, кредит наданий позичальнику на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, погашення та платності наданих грошових коштів протягом дії цього Договору (п. 2.1.). Позичальник зобов'язаний сплачувати Банку проценти за кредитами відповідно до умов Додаткових угод, а також у день погашення заборгованості за кредитами (п.3.4.3). У разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами та процентами сплатити Банку пеню за кожний день прострочки від суми простроченої заборгованості розмірі 2% (п.3.4.6). У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов договору № 35.1/МБ-014.08.1 від 25.06.2008 року заборгованість за ним станом на 04.07.2013 року склала 159 367,44 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ складає 1 273 823,92 грн. (1 дол. США = 7,993 грн.), в тому числі: сума простроченої заборгованості за кредитом: 3 382,40 дол. США (що становить 27 035,52 грн.), сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом: 154 062,21 дол. США (що становить 1 231 419,24 грн.), сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту: 1 284,62 дол. США (що становить 10 267,96 грн.), сума 3% річних від суми простроченого кредиту: 632,93 дол. США (що становить 5 059 грн.), сума 3% річних від суми прострочених процентів по кредиту: 638,20 дол. США (що становить 42,20 грн.). Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору та Додаткової угоди, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем [PERSON] договору поруки № 35.1/МБ-014.08.1/П від 25.06.2008 року, відповідно до якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором у повному обсязі, у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом. На виконання вимог п.2.1 договору поруки № 35.1/МБ-014.08.1/П від 25.06.2008 року, позивач направив відповідачу [PERSON] лист-вимогу від 26.11.2010 року за вих. № 130-77.11-б.б/5908 про погашення заборгованості за договором № 35.1/МБ-014.08.1 від 25.06.2008 року, яка на день подання позовної заяви не виконана. Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ПАТ «Родовід банк» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, а також заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом знайшли своє підтвердження та в цій частині підлягають задоволенню. Згідно ст. ст. 549, 611 ЦК України однією із форм відповідальності за порушення зобов'язання є сплата неустойки. Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, беручи до уваги те, що нарахований розмір пені в 45 разів перевищує заборгованість за тілом кредиту, та враховуючи принципи розумності і справедливості, суд вважає за можливим зменшити розмір пені та стягнути із відповідача [PERSON] пеню в розмірі 27035,52 грн. Що стосується заяви представника відповідачів про застосування до заявлених ПАТ «Родовід Банк» вимог строку позовної давності суд вважає за необхідне відмовити виходячи з наступного. Згідно до ст. 256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1, 3 ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується. Суд приходить до висновку, що часткові виплати суми боргу відповідачкою [PERSON], здійснені у період з 24 квітня 2009 року по 02 серпня 2012 року, що підтверджується випискою з особового рахунку, яка міститься в матеріалах справи, свідчать про визнання відповідачкою наявності в неї заборгованості за кредитним договором № 35.1/МБ-014.08.1 від 25.06.2008 року, отже перебіг позовної давності починається спочатку, а тому звернення позивача до суду про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] є правомірними. Що стосується позовної вимоги ПАТ «Родовід Банк» про стягнення солідарно заборгованості з відповідача [PERSON], суд вимушений відмовити у зв'язку з наступним. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Проте, з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлений строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п. 4.1) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст. 251 ЦК України та ч.1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За таких обставин, у Банку виникло право пред'явити вимогу до [PERSON] про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту з 26 червня 2009 року, проте таку вимогу до поручителів Банк пред'явив лише 26 листопада 2010 року, тобто після спливу встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. Таким чином, оцінюючи всі докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] відповідно до розміру задоволених позовних вимог на його користь у розмірі 591,30 грн.

Outcome: partial