Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач ТОВ «Рада-3» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд, з урахуванням уточнених вимог від 03.11.2014 року, стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості по сплаті додаткових витрат за утримання будинку і прибудинкової території за період з січня 2006 року по червень 2014 року включно в загальному розмірі - 5737,20 грн., нараховані на вказану суму боргу кошти інфляційних втрат в сумі - 2404,71 грн. та 3% річних в сумі - 855,46 грн. та понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], в якій вона проживає та не в повному обсязі сплачують плату за комунальні послуги. Так, за час проживання у вказаній квартирі відповідачу надавались послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а саме згідно договору про участь у вказаних витратах від 17.07.2001 року, де згідно п.2.2.4 відповідач повинен вносити плату за послуги не пізніше 20-го числа кожного наступного місяця, яка згідно п.2.2.12 вказаного договору становить 0,5 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири, в розмірі - 5737,20 грн. за період з січня 2006 року по червень 2014 року. Оскільки відповідач у добровільному порядку борг не погашає, тому позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням. До судового засідання сторона позивача подала на адресу суду клопотання, в якому заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи і просить розглядати справу у відсутність свого представника. Відповідач про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, не просив розглядати справу у його відсутність, представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач - ТОВ «Рада-3» є правонаступником ТОВ «Рада», що створено для обслуговування населення будинку [ADDRESS], що підтверджується установчим договором від 11.09.2002 року (а.с.18-20). У відповідності до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 11.12.2012 року за №2216 для мешканців будинку по [ADDRESS] , яке обслуговує ТОВ «Рада-3» встановлено тарифи на обслуговування будинку і прибудинкової території в розмірі 3,44 грн. за 1 кв.м. площі квартири (а.с.15-16). Між сторонами 17.07.2001 року було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території, за п.2.2.4 якого відповідач повинен вносити плату за послуги не пізніше 20-го числа кожного наступного місяця. Крім того, у відповідності до п.2.2.12 вказаного договору сторони узгодили, що для поліпшення комфортного мешкання та проведення комплексу відновлювальних робіт по будинку з метою відновлення його конструкцій та систем інженерного обладнання відповідач зобов»язався сплачувати додаткові послуги за квадратний метр загальної площі квартири в розмірі - 0,5 грн. (а.с.7-9) Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За умовами п. 1.1 вказаного договору та згідно плану технічної характеристики квартири, загальна площа квартири відповідача складає - 136,6 кв.м., а відповідно до розрахунків відповідача, останній просить суд стягнути за період з січня 2006 року по червень 2014 року включно нараховані згідно умов п.2.2.12 вказаного договору кошти додаткових витрат в розмірі - 5737,20 грн. Між тим, з огляду наданих розрахунків вбачається, що відповідач не сплачував за вказані додаткові послуги по договору від 17.07.2001 року лише в період з січня 2006 року по січень 2013 року включно в загальному розмірі - 5737,20 грн., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок виконання зобов»язання по договору від 17.07.2001 року. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача нараховані на визначену заборгованість суми інфляційних нарахувань згідно позовних вимог за період з січня 2006 року по червень 2014 року в розмірі - 2404,71 грн. та 3% річних в розмірі - 855,46 грн., тому в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 243,60 грн.

Outcome: approved