Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 14.09.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладенні на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ст. 634 ч.1 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договорам належним чином не виконав. Відповідач станом на 30.09.2016 року має заборгованість 12282,18 грн., яка складається з: тіла кредиту 378,98 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 7942,14 грн.; заборгованість по пені та комісії 2900 грн.; штрафи відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг (фіксована частина) 500 грн. та штраф процентна складова 561,06 грн. Просив стягнути з [PERSON] на користь ПриватБанку заборгованість за кредитним договором б/н від 14.09.2012 року у розмірі 12282,18 грн., яка складається з: тіла кредиту 378,98 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 7942,14 грн.; заборгованість по пені та комісії 2900 грн.; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг (фіксована частина) 500 грн. та штраф процентна складова 561,06 грн. та стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн. Представник позивача Сафір Ф.О. в судове засідання не з'явився та надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує та просить задовольнити посилаючись на викладене в позові та письмові пояснення (а.с. 41, 68-71). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, а саме не заперечував проти стягнення з нього заборгованості по тілу кредиту в розмірі 378,98 грн., в задоволенні інших позовних вимог просив відмовити посилаючись на письмові заперечення (а.с. 56-57). Так, 14.09.2012 року він у відділенні ПриватБанк відкрив картковий рахунок для зарахування заробітної плати. При оформленні документів працівники ПритватБанку запропонували йому кредиту картку. В подальшому він кілька разів проводив операції по кредитній картці. 04.10.2012 року погасив кредит в розмірі 683,29 грн. сплативши 700 грн., 05.11.2012 року погасив кредит в розмірі 703,05 грн. сплативши 750 грн., 04.12.2012 року погасив кредит в розмірі 794,05 грн. сплативши 800 грн., 02.02.2013 року вніс на картку 500 грн., 03.04.2013 року погасив кредит в розмірі 762,73 грн. сплативши 900 грн., 11.05.2013 року погасив кредит в розмірі 777,58 грн. сплативши 800 грн. Останній раз використовував кредитну картку шляхом запозичення коштів у Банку у червні 2013 року, знявши 800 грн. 29.07.2013року на погашення кредиту ним внесено на рахунок 42 грн. та 26.11.2013 року 600 грн. На початку квітня 2014 року йому зателефонували з Банку та повідомили, що в нього наявний борг в розмірі 278,98 грн. і щоб остаточно розрахуватись йому слід терміново сплатити вказану суму. Щоб закрити заборгованість перед Банком він 04.04.2014 року сплатив 300 грн. З цього часу він перестав використовувати кредитну картку і вважав, що ним виконанні всі зобов'язання перед банком. Про існування боргу він дізнався лише отримавши у кінці листопада 2016 року позовну заяву. Про існування боргу Банк його не повідомляв та вважає, що це зроблено навмисно з метою збільшення суми боргу. Також просив застосувати строк спеціальної позовної давності терміном в один рік до вимоги про стягнення пені. Суд, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення частково, з наведених нижче підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 18.06.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копією анкети-заяви позичальника, довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, Умовами і правилами надання банківських послуг (а.с. 7-33). При укладенні договору сторони керувались ст. 634 ч.1 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договорам належним чином не виконав. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більше ніж на 30 діб Клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. по кредитних картках відкритих в валюті USD) + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Штраф підлягає сплаті в першу чергу. З виписки по рахунку вбачається, що всі суми, які зазначені відповідачем у запереченнях на позов враховані банком в суму погашення наявної заборгованості, однак відповідач не в повній мірі погасив тіло кредиту, у зв'язку з чим банком нараховувались відсотки за користування кредитом, пеня та комісія. Згідно розрахунку заборгованості відповідач станом на 30.09.2016 року має заборгованість в розмірі 12282,18 грн., яка складається з: тіла кредиту 378,98 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 7942,14 грн.; заборгованість по пені та комісії 2900 грн.; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг (фіксована частина) 500 грн. та штраф процентна складова 561,06 грн. (а.с.5-6). З розрахунку заборгованості також вбачається, що Банком нарахована пеня починаючи з 01.10.2013 року. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу). Тому, розмір неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, необхідно визначити за 1 рік у сумі 1000 грн. пеня, 500 грн. штраф (фіксована), 466,05 грн. штраф (процентна складова). Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Приймаючи до уваги, що відповідач заявив клопотання про застосування стоку спеціальної позовної давності до вимоги про стягнення неустойки (пені, штрафу), тому відповідно до вимог ст. 267 ч.4 ЦК України в задоволенні позову в частині стягнення неустойки (пені, штрафу), що виходить за межі спеціальної позовної давності строком в один рік, слід відмовити. Так, Банк звернувся до суду з даним позовом 15.11.2016 року, тому відповідно до вимог ст. 258, 267 ЦК України, з відповідача слід стягнути пеню за період часу з 15.11.2015 року, що становить 1000 грн. та штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф процентна складова 466,05 грн.(відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій). Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки відповідач взяті на себе перед позивачем зобов'язання, встановлені укладеним договором б/н від 14.09.2012 року добровільно не виконує і кредит не повертає, то з нього необхідно стягнути на користь позивача заборгованість в розмірі 10287,17 грн., яка складається з: тіла кредиту 378,98 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 7942,14 грн.; заборгованість по пені та комісії за період часу з 15.11.2015 року 1000 грн.; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг (фіксована частина) 500 грн. та штраф процентна складова 466,05 грн. та стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial