Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 26529,28 грн. заборгованості по кредитному договору № 500355049 від 21 березня 2013 року. В підтвердження позову посилається на те, що згідно з кредитним договором № 500355049 від 21 березня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» надало [PERSON] кредит у розмірі 19832 грн. строком до 23 березня 2015 року. Відповідно до умов укладеного договору відповідач зобовязалася повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними та виконати всі інші зобовязання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» був укладений договір факторингу, згідно з яким ТОВ «Дата [PERSON]» отримало право грошової вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором. В подальшому, на підставі договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року право вимоги щодо заборгованості [PERSON] по кредитному договору перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Проте [PERSON] не виконала взятих на себе зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим нею допущена заборгованість по кредитному договору у розмірі 26529,28 грн., із яких: 14048,08 грн.\~заборгованість за основною сумою боргу; 1481,20 грн. заборгованість за процентами та комісією; 11000,00 грн.\~пеня, штраф, неустойка, які позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору. Відповідно до вимог ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~сторони в судове засідання не викликалися. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що 21 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 500355049, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 19832 грн. строком до 23 березня 2015 року. Згідно з умовами договору відповідач зобовязався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та виконати всі інші зобовязання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Як вбачається з матеріалів справи, 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» був укладений договір факторингу, згідно з яким ТОВ «Дата [PERSON]» отримало право грошової вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором. 10 жовтня 2016 року ТОВ «Дата [PERSON]» уклало договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», згідно з яким право грошової вимоги до [PERSON] по кредитному договору перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Крім того, матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року, згідно вимог ст.ст.512-514, 516 ЦК України, на адресу відповідача ТОВ «Дата [PERSON]» було направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобовязання клієнта перед фактором. Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статі 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із ст.ст. 610 - 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача по кредитному договору № 500355049 від 21 березня 2013 року становить 26529,28 грн., із яких: 14048,08 грн.\~заборгованість за основною сумою боргу; 1481,20 грн. заборгованість за процентами та комісією; 11000,00 грн.\~пеня, штраф, неустойка. При цьому, як зясовано судом, з моменту отримання права вимоги до відповідача, тобто з 10 жовтня 2016 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, приймаючи до уваги те, що сумнівів у розрахунку боргу, наданого позивачем немає, а жодних належних та допустимих доказів, які б вказували, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими, стороною відповідача не подано, а також враховуючи положення ст.81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню у повному обсязі. Крім того, у відповідності до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн.

Outcome: approved