Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 45 056,85 грн, а також судових витрат у розмірі 1 762,00 грн. В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] (відповідач) було укладено кредитний договір від 24 грудня 2012 року на суму 18 143,56 грн. 30 вересня 2014 року між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено Договір факторингу, за яким право вимоги по Кредитному договору від 24 грудня 2012 року було відступлене на користь ТОВ «Дата Майнінг Груп». 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (позивач) було укладено Договір факторингу, у відповідності до умов якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів за Кредитним договором від 24 грудня 2012 року, право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. Відповідач не належним чином виконував свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого перед позивачем у нього існує заборгованість в сумі 45 056,85 грн, з яких: 17 959,29 грн - заборгованість по тілу кредиту; 13 797,56 грн - заборгованість по процентам та комісією; 13 300,00 грн - пеня, штраф, неустойка. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року по даній справі відкрито спрощене позовне провадження. У судове засідання 23.01.2019 представник позивача не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання 16.08.2018, 20.11.2018 та 23.01.2019 не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24 грудня 2012 року між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] (відповідач) було укладено кредитний договір № 500900899 від 24 грудня 2012 року на суму 18 143,56 грн (а.с.6-7). Між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» 30 вересня 2014 року було укладено Договір факторингу, за яким право вимоги по вищезазначеному кредитному договору було відступлене на користь ТОВ «Дата Майнінг Груп» (а.с.17-18). 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (позивач) було укладено Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило позивачу право вимоги коштів від відповідача за Кредитним договором № 500900899 від 24 грудня 2012 року, право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача (а.с.20-22). Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Судом було встановлено, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 45 056,85 грн, з яких: 17 959,29 грн - заборгованість по тілу кредиту; 13 797,56 грн - заборгованість по процентам та комісією; 13 300,00 грн - пеня, штраф, неустойка. Стаття 549 ЦК України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 17 959,29 грн - заборгованість по тілу кредиту та 13 797,56 грн - заборгованість по процентам та комісією. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості з пені, штрафу, неустойки у розмірі 13 300,00 грн суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Тобто за одне й те саме порушення зобов'язання передбачена потрійна відповідальність одного виду, яку позивач визначає, як пеню, неустойку і штраф. При цьому в ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Окрім вищевказаного, виходячи із принципу справедливості та розумності, закріпленого у ст. 3 ЦК України та враховуючи, що позивач не довів, що його розмір збитків у зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору значно перевищує отримані відповідачем грошові кошти та дорівнює саме 13 300,00 грн, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково, та приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача заборгованість з пені у розмірі 3 000,00 грн. Саме така сума, на думку суду, є співрозмірною із заборгованістю за кредитним договором. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1 762,00 грн. Враховуючи вищенаведене, ст. 526, 546, 549, 612, 1050, 1054, 1077 ЦК України, ст. 61 Конституції України та

Outcome: partial