Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» 27 жовтня 2015 року, звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21 березня 2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 155Н-39/1, реєстраційний номер Кредитного договору в системі обліку банку № 10802180000. Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування банку стало Акціонерне товариство «УкрСиббанк», що не є реорганізацією або ліквідацією. За умовами зазначеного Договору Банк надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 14900 доларів США, який зобов'язувався його повернути в повному обсязі не пізніше 21.03.2015 року згідно з Графіком погашення кредиту, що є Додатком №1 до Кредитного Договору, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору, проценти за користування кредитом в розмірі 11,80% річних. Також сторони домовились, що може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних передбачених Договором обставин. 20 листопада 2006 року та 26 березня 2009 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №10802180000 та Додаткову угоду №2, що за порушення термінів повернення кредиту, процентів та комісій відповідач сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором з відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки б/н від 21.03.2006, відповідно до якого остання зобов'язувалася відповідати в повному обсязі за виконання відповідачем [PERSON] усіх зобов'язань, що виникли з Кредитного договору солідарно. Внаслідок порушення відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань станом на 15 вересня 2015 року утворилась заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 10615,95 доларів США, з яких: 8 757.04 дол. США кредитна заборгованість, 1858,91 дол. США заборгованість за процентами, по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит - 20752,76 грн., з яких: 8682,07 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 12070,69 грн. пеня за прострочення сплати процентів, згідно доданого розрахунку. Просили стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором № 155-Н-39/1 (10802180000) від 21.03.2006 року по кредиту та процентам у розмірі 10616,95 дол. США та по пені в розмірі 20752,76 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3807,02 у рівних частках з кожного по 1903 грн.51 коп. 11 серпня 2016 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним. Ухвалою суду від 11 серпня 2016 року зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог за зустрічним позовом позивачі посилаються, що 21 березня 2006 року позивач [PERSON] і відповідач уклали Кредитний договір №155Н-39/1 на підставі якого Банк зобов'язувався надати кредит в сумі 14900 дол. США, а він його повернути до 21.03.2025 року й сплатити 11,8 річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань ним, [PERSON], 21 березня 2006 року та відповідачем був укладений Договір іпотеки, згідно якого він передає відповідачу нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] і в цей же день 21 березня 2006 року з метою з забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між нею, [PERSON], та відповідачем був укладений Договір поруки. Вважають, що при укладенні зазначених договорів були порушені їх права як споживачів, оскільки відповідач перед укладенням кредитного Договору №155Н-39/1 від 21 березня 2006 року, а також подальшими діями вів їх в оману щодо істотних обставин та допустив відносно них агресивну та нечесну підприємницьку діяльність, тому що приховав факт відсутності у нього генеральної та індивідуальної ліцензій на видачу кредитів в доларах США, а також перед укладенням кредитного Договору не повідомив, його, [PERSON], про його відповідальність за валютний ризик та незаконно включив цю вимогу в умови кредитного Договору, надав невірну інформацію щодо умов кредитування та не вказав розмір сукупної вартості кредиту, в кредитному договорі вказав невірне абсолютне значення подорожчання кредиту, у графіку платежів не розписав сукупну вартість кредиту за кожним платіжним переводом, перед укладенням кредитного договору не вказав інформацію про процентні ставки у гривнях та доларах США, додаткові комісії та інші обставини, що є суттєвим порушенням при укладанні спірного кредитного договору, без його, [PERSON], відому списував з його поточного рахунку більші платежі по процентах, ніж вказано в графіку погашення, підробив його, [PERSON], підпис під Додатковою угодою №10802180000 від 20 листопада 2006 року. Просили суд визнати недійсними кредитний договір № 155 Н-39/1 від 21 березня 2006 року укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ним, [PERSON], Договір поруки (без номера) від 21 березня 2006 року укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та нею, [PERSON], зняти заборону відчуження зазначеного в Іпотечному договорі нерухомого майна, що зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого мана запис про заборону на нерухоме майно, як об'єкт обтяження: квартира [ADDRESS]. Представники позивача за довіреністю Костянецький А.Г. та Хряпко А.Ю. в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити, про обставини та підстави якого пояснили так, як це викладно в заяві. Зустрічний позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити, посилаючись, що при укладенні оспорюваного кредитного договору сторони узгодили всі істотні умови даного правочину, якими є: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін, та відповідач [PERSON] погодився з ними, підписавши Договір за власним бажанням та на власний розсуд. Щодо незаконності видачі кредиту у доларах США, то це спростовується наданими Банком дозвільними документами. Зміна курсу валют в сторону здорожання не може вважатися підставою визнання кредитного договору недійсним, оскільки вона не пов'язана з моментом вчинення правочину. Укладаючи кредитний договір в іноземній валюті сторони приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановлено валютного курсу не настане. Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено ст.617 ЦК України. Посилання позивачів на ніби - то односторонню зміну умов кредитного договору шляхом укладення додаткової угоди №1, що в свою чергу збільшило обсяг зобов'язань поручителя, на підроблення підписів [PERSON] на додаткових угодах є безпідставними та не підтверджені доказами, оскільки зобов'язання за кредитом не збільшувалось укладенням даної додаткової угоди. Отже, доводи позивачів про укладення кредитного договору під впливом помилки не відповідають дійсності та спростовуються, зокрема, Кредитним договором та Графіком платежів, банківською ліцензією, заявою на видачу готівки. Відповідач за первісним позовом, він же позивач за зустрічним позовом [PERSON] та представник відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити, зустрічний позов підтримали та просили задовольнити з підстав викладених в заяві. Суд, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В статті 129 Конституції України визначено, що одним із основних засад судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Положеннями частинами 2,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частин 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу) Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, згідно з якою зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як вказано в ст.617 ЦК України та боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання передбачено ст.625 ЦК України. Установлено, що 21березня 2006 року сторони: Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», найменування якого змінено згідно з вимогами Змокну України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», і [PERSON] уклали Кредитний договір № 155 Н-39/1, реєстраційний номер Кредитного договору в системі обліку Банку № 10802180000. Відповідно до умов зазначеного Кредитного договору позивач надає відповідачу [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті в сумі 14 900 доларів США, а останній зобов'язувався повернути наданий кредит в повному обсязі не пізніше 21.03.2025 року згідно з Графіком погашення кредиту, який є Додатком №1 до Кредитного договору, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дня видачі кредиту проценти за користування кредитом в розмірі 11,80% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору. У випадках, якщо Банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому Кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки діючий за цим Договором в передньому місяці. Також сторони домовились, що за умовами Кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-яких обставин, передбачених Договором (п.п1.1-1.23.2. Кредитного Договору). Відповідно до Додатку №1 до Кредитного Договору погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих проценті згідно п.1.3.4. Кредитного Договору відбувається з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти. 20 листопада 2006 року та 26 березня 2009 року сторони уклали Додаткову угоду № 10802180000 та Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору, відповідно до п.7.1 яких за порушення термінів повернення кредиту, процентів за кредит та комісій відповідач [PERSON] сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти станом на дату нарахування такої пені. Погашення нарахованих процентів відбуватиметься з 01 по 25 число (включно) кожного місяця наступного за тим, за який були нараховані проценти. Крім цього, з метою забезпечення своєчасного і повного зобов'язань відповідача [PERSON] позивач і відповідач [PERSON] уклали Договір поруки б/н від 21.03.2006 року, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] зобов'язувалась відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем [PERSON] усіх зобов'язань, що виникли з Кредитного договору. Позивач належним чином виконав свої зобов'язання та перерахував відповідачу [PERSON] кошти в розмірі та строк передбачені умовами Кредитного Договору. Відповідач [PERSON] отримав кошти, але свої зобов'язання виконував не належним чином, не сплачуючи кредит та проценти відповідно до Графіка, що ним не оспорюється. Так, згідно наданого позивачем розрахунку станом на 15 вересня 2015 року заборгованість позивача [PERSON] по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 10615.95 дол. США, з яких: 8 757.04 дол. США кредитна заборгованість, 1858,91 дол. США заборгованість за процентами, по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит - 20752,76 грн., з яких: 8682,07 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 12070,69 грн. пеня за прострочення сплати процентів. Але згідно висновків судово-почеркознавчої експертизи № 11250/4257 складеного 04.04.2017 року підписи від імені [PERSON] у Додатковій угоді №10802180000 від 20 листопада 2006 до Договору про надання споживчого кредиту № 155-Н-39/1 від 21 березня 2005 розташовані у графі «позичальник»: під друкованим записом «код банку (МФО) 315005 в рядку «([PERSON].)»; під друкованим записом «Оригінал даної Додаткової угоди отримано 20 листопада 2006 р.» в рядку «[PERSON].» виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON] ( а.с.139-148 т.2). При таких обставинах суд приходить до висновку, що оскільки відповідачі [PERSON] і [PERSON] не підписували додаткову угоду №10802180000 до Кредитного договору №155 Н-39/1 від 21 березня 2006 року, то не повинні нести відповідальність за прострочення виконання зобов'язань згідно визначеного у ній відповідно зміненого п.4.1 порядку нарахування штрафних санкцій. В наданому суду позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором пеня за прострочення сплати процентів нарахована відповідно до положень неукладеної Додаткової угоди №10802180000. Суд позбавлений можливості розрахувати заборгованість без зазначених положень, а позивач на вимогу суду їх не надав, тому в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором позивачу відмовляє. Посилання представника позивача, що висновок експерта від 04.04.2017 року не відповідає вимогам науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, в судовому засіданні ретельно дослідивши висновок судово-почеркознавчої експертизи №11250/4257 від 04.04.2017 року, як його мотивувальну, так і резолютивну частини, суд приходить до висновку, що вона проведена згідно з «Методикою дослідження підписів» та методикою «Почеркознавче дослідження» підписів, виконаних за допомогою технічних прийомів», зазначених позивачем порушень не знаходить. Також суд зазначає, що експерти попереджались судом про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України в ухвалі суду від 27 вересня 2016 року про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи. Щодо законності та обґрунтованості зустрічної позовної заяви [PERSON] та [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним, суд вважає за необхідне зазначити наступне. В ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено умови чинності правочині, в разі недотримання яких правочин є недійним. павочинів Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину вказані такі: - зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, - правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх, непрацездатних дітей. В ст.204 ЦК України вказано, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним, то він є правомірний Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 6.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Частиною 1 Пункт 20 цієї ж Постанови встановлено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. У відповідності з вимогами ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції в розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про одержання субсидії, на які споживач право, або від кого може отримати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст.ст.15,23 цього Закону. Згідно ч. 5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому). Відповідно до ч. 5 ст.11 зазначеного Договору до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими. За змістом ст.ст.11,18 Закону України « Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Застосування Закону України « Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини суд приходить до висновку про неспроможність тверджень позивачів, що відповідач перед укладенням кредитного договору не повідомив його письмово про кредитні умови. Взаємні права та обов'язки сторін детально визначені у підписаному сторонами кредитному договорі № 155 Н-39/1 від 21 березня 2006 року, який був особисто підписаний позивачем [PERSON], докази чого було надані представником відповідача. Згідно ст.629 ЦК України, договір обов'язковим для виконання сторонами. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачено. Зміст оспорюваного договору також свідчить про те, що при підписанні договору позивачі отримали вичерпну інформацію про умови кредитування, у тому числі про всі без виключення платежі, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту, а також орієнтовану сукупність вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. Спірний кредитний договір також містить суму кредиту, розмір процентної ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів, що є істотними умовами для договору даного виду (ст.ст. 1046-1048,1054 ЦК України). Підписавши кредитний договір, позивачі погодилися з усіма умовами даного договору і прийняли на себе зобов'язання щодо його виконання. При укладенні договору позивачам були відомі усі умови договору та не існувало жодних умов, які б примусили їх прийняти його на вкрай невигідних умовах. В день підписання оспорюваного договору позивач отримав його примірник, про що свідчить підпис позивача на останній сторінці договору, що давало йому додаткову можливість детально вивчити умови договору та протягом 14 днів з дня отримання кредиту відмовитись від даної послуги, проте він погодився з умовами договору та використав отримані кредитні кошти на свій розсуд. Відповідач при оформленні договору виконав у повній мірі вимоги для чинності правочину, умови укладання договору та письмову форму укладення кредитного договору, які не суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач, який особисто підписав кредитний договір, тим самим засвідчив отримання необхідної інформації для отримання кредитних коштів, погодився з умовами договору, на момент укладення кредитного договору не навів жодних зауважень щодо змісту цього правочину, протягом тривалого часу виконував свої обов'язки за договором із повернення кредитних коштів та сплати процентів, винагороди, а отже не вважав умови цього договору несправедливими. Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позивачі не довели введення їх в оману з боку відповідача чи обман, а також наявність умов, передбачених ст.230 ЦК України та ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» для визначення такого договору несправедливим, чи укладеним через нечесну підприємницьку діяльність, що є його процесуальним обов'язком. Всупереч вимогам ст.81 ЦПК України, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачі, посилаючись на несправедливість укладеного Кредитного Договору не надали доказів на підтвердження того, що наслідком укладення такого Договору є дисбаланс прав і обов'язків сторін, а також, що це призвело до завдання шкоди позивачам, як споживачам кредитних послуг. Матеріали справи не містять доказів, які б давали суду підстави вважати спірний кредитний Договір є несправедливим, оскільки при його підписанні позивач [PERSON] ознайомився та погодився з його умовами. З матеріалів справи судом встановлено, що договір між сторонами підписаний повноважними особами, він містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами. Таким чином, судом встановлено, що оспорюваний кредитний договір №155 Н-39/1 від 21 березня 2006 року не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особи, які вчинили даний правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинений у формі, встановленій законом, він спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При його укладанні та підписанні дотримані норми чинного законодавства і вчинення порушень не встановлено. У договорі зазначені усі суттєві умови договору. Банк передав позичальнику грошові кошти (кредит), останній їх прийняв. Доводи позивачів [PERSON] та [PERSON] щодо незаконності видачі кредиту в іноземній валюті спростовуються наданими представником відповідача та дослідженими в судовому засіданні дозвільними документами (а.с.49-52 т.2). З огляду на викладене суд в задоволенні зустрічних позовних вимог позивачів [PERSON], [PERSON] до відповідача Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним відмовляє. Крім того, представник позивача за первісним позовом Костянецький А.Г. надав до суду заяву про застосування строку позовної давності, розглядаючи яку, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Установлено, що позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору № 155 Н-39/1 від 21 березня 2006 року 11 серпня 2016 року, а спірний кредитний договір укладений 21 березня 2006 року. Отже, зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним позивачі [PERSON] та [PERSON] подали після спливу строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України). При таких встановлених в судовому засіданні обставинах справи суд відмовляє, як в задоволенні первісного позову, так і в задоволенні зустрічної позовної заяви. Так як сторонам відмовлено, як в задоволенні первісних позовних вимог, так і зустрічних, то в відповідності до ст.141 ЦПК України суд відмовляє і в задоволенні вимог сторін про стягнення судових витрат.

Outcome: dismissed