Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 12.06.2001 року по 03.04.2014 року вона працювала на ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе». При виконанні трудових обов'язків він отримав професійне захворювання і 23.01.2015 року медико - соціальна комісія встановила їй 40 % стійкої втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання. Посилається на те, що внаслідок отриманого професійного захворювання їй заподіяна моральна шкода, яка полягає в фізичних та моральних стражданнях в зв'язку з ушкодженням здоров'я, порушились його нормальні життєві зв'язки та звички, що потребує від нього додаткових зусиль для організації життя. Погіршення стану здоров'я зовсім підкосило її сподівання на ведення звичайного способу життя, продовження особистих повноцінних стосунків з близькими та знайомими, наявний стан здоров`я перешкоджає їй повноцінно спілкуватися з друзями та рідними. Просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь у відшкодування моральної шкоди 40 000 грн. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача заперечувала протии задоволення позову. Зазначила, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди Позивачу, оскільки відповідно до п. 19 акту розслідування професійного захворювання №99 від 15.09.2014р. Товариство не порушувало вимог законодавства про охорону праці, а, отже, відсутні порушення законних прав [PERSON], які передбачені статтею 237-1 КЗпП України як підстава для відшкодування моральної шкоди. Товариство не порушувало законних прав Позивача, оскільки в п. 19 акту розслідування професійного захворювання № 148 від 08.12.2014 р. складеного комісією з розслідування професійного захворювання відносно [PERSON] не встановлено порушень Товариством нормативних актів про охорону праці та не визначені посадові особи Товариства, які допустили такі порушення. Встановлювати осіб, які не виконали вимог по охороні праці відповідно до п. 86 Порядку, має право комісія з розслідування професійних захворювань, яка не встановила з боку Товариства порушень законодавства про охорону праці, а оскільки акт розслідування професійного захворювання № 148 від 08.12.2014 р. [PERSON], не оскаржила в судовому порядку, то відсутні належні та допустимі докази порушення Товариством її прав, а отже і відсутні підстави для задоволення позову. В своїй позовній заяві Позивач зазначає, що внаслідок впливу на неї шкідливих виробничих факторів вона має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Але при цьому не надає доказів, що підтверджують в чому полягають ці обмеження, не зазначає, які саме додаткові зусилля необхідні для організації її життя. Позивач посилається на погіршення стосунків з близькими та рідними, однак доказів, що могли б підтвердити даний факт не надає. Наявні у судовій справі матеріали розслідування професійного захворювання, а саме повідомлення про професійне захворювання за формою П-3, акт розслідування хронічного професійного захворювання № 148 від 08.12.2014р. за формою П-4 (далі - Акт), свідчать про отримання Позивачем професійного захворювання, що, в свою чергу, говорить лише про можливість заподіяння моральної (немайнової) шкоди, а не констатує такий факт, оскільки оцінка будь-яких явищ залежить від психофізіологічних особливостей її сприйняття (оцінки) конкретної особи. Інші докази спричинення Позивачу моральної шкоди в зв'язку з професійним захворюванням в матеріалах справи відсутні. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач з 12.06.2001 року по 03.04.2014 року працювала на ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе», що підтверджується копією її трудової книжки (а.с. 5-11). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 148 від 08.12.2014 року позивачу встановлено професійне захворювання: ХОЗЛ токсичної етіології II ст. в фазі ремісії. Емфізема легень II ст., Легенева недостатність II ст.. (а.с. 13). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 148 від 08.12.2014 року позивачу встановлено професійне захворювання: Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху III ст. Захворювання професійне. (Основний діагноз). ДЕП ІІ ст. з вестибуло-атактичним і астено- невротичним синдромами. Розповсюджений остеохондроз і спондилоартроз хребта з перевадним ураженням попереково-крижового відділу, стеноз хребцевого каналу, грижа, протрузія, двохстороння вертеброгенна люмбагія з помірним м'язово-тонічним синдромом. Гіперметропатія слабкого ступеню обох очей, пресбіопія, атеросклеротична ангіопатія сітківки. (Супутній діагноз). (а.с. 13). При огляді фтизіатрична МСЕК встановила їй 40 відсотків втрати професійної працездатності. (а.с.14) Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання № 148 від 08.12.2014 року (а.с. 13) причиною професійного захворювання, встановленого позивачу є проведення робіт в умовах підвищених рівнях виробничого шуму, пилу та загазованості. Професійне захворювання виникло в зв'язку з неефективним використанням засобів індивідуального захисту та недосконалістю технологій. Таким чином судом встановлено, що роботодавцем було порушено право позивача на безпечні умови праці, внаслідок чого у нього виникло професійне захворювання, що спричинило йому душевні страждання в зв'язку зі значним погіршенням стану здоров'я. Внаслідок погіршення стану здоров'я позивач значно обмежений в життєдіяльності, звичках, бажаннях, що вимагає від нього вживати додаткових зусиль по організації його життя. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До 2008 року обов'язок відшкодування моральної шкоди, заподіяної, зокрема, внаслідок професійного захворювання, покладався на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні, та відповідні норми закону були зупинені законами про Державний бюджет відповідно на 2006 та 2007 роки. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що трудове законодавство встановлює права, обов'язки, відповідальність робітника та роботодавця у сфері трудових відносин, зокрема, роботодавець зобов'язаний створити безпечні та нешкідливі умови праці найманому працівникові, а завдання каліцтва або іншого ушкодження здоров'я працівникові під час виконання ним трудових обов'язків та відповідальність за таку шкоду роботодавця, за наявності вини, знаходяться поза межами регулювання нормами трудового законодавства, і така відповідальність наступає відповідно до норм ЦК України. На підставі викладеного, враховуючи характер та обсяг страждань позивача, тривалість вимушених змін у його життєвих стосунках та їх негативні наслідки, виходячи із засад розумності виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у 7000 гривень.

Outcome: partial