Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі - позивач, банк) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач, позичальник) про стягнення боргу за кредитним договором, обґрунтовуючи підставність вимог тим, що 24.05.2016 між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та фізичною особою [PERSON] було укладено Заяву про приєднання №937015 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. На виконання умов договору відповідачу відкрито поточний рахунок № [NUMBER] в гривні на умовах тарифного пакету «Зарплатний», а також надано платіжну картку типу Mastercard Debit Standart та ПІН конверт до неї, узгоджено умови кредитного договору. 04.01.2018 між сторонами укладено додаткову Заяву на встановлення (збільшення) відновлювання кредитної лінії відповідно до умов Договору комплексного обслуговування, узгоджено збільшений розмір кредиту 15000 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] , строк кредитування визначено на 36 місяців, з можливим продовженням на той самий строк. Позивач взяті на себе зобов`язання виконав, надавши грошові кошти обумовлені договором відповідачеві, утім відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за вищевказаним кредитним Договором станом на 10.12.2020 допустив заборгованість за кредитним договором в розмірі 17 162,41 грн., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 14 982,70 грн.; проценти за користування кредитом - 1 641,87 грн.: комісія - 13,00 грн.; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу - 00,00 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користуванням кредиту - 44,17 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 428,55 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів - 51,34 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 00,00 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 0,78 грн., які у добровільному порядку не погашає, що стало підставою звернення позивача до суду із даним позовом. У визначений судом строк відповідач відзиву на позов не надав. Ухвалою суду від 28.12.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 24.05.2016 [PERSON] було подано Заяву про приєднання №937015 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), відповідно до якої шляхом підписання цієї заяви останній надав безвідкличну та безумовну згоду на укладення кредитного договору, погодився із Правилами користування карткою, Тарифами, які діють на дату підписання Заяви про приєднання. Відповідач погодився, що підписання цієї заяви про приєднання становить між ним та Банком Договір про відкриття та обслуговування рахунку та підтвердив досягнення згоди щодо усіх істотних умов такого договору. 24.05.2016 між сторонами укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), шляхом підписання Заяви про приєднання. Відповідно до п.6.5.1 Заяви було визначено процентну ставку за кредитом у 30% річних, строк кредитування 36 місяців, з можливістю продовження на той самий строк. 04.01.2018 [PERSON] шляхом подання та підписання Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) просив Банк погодити бажаний розмір кредиту у 15 000 грн., строком на 36 місяців з можливим продовженням на той самий строк. З наданого позивачем розрахунку заборгованості, якими він обґрунтовував свої вимоги встановлено, що станом на 10.12.2020 допустив заборгованість за кредитним договором в розмірі 17 162,41 грн., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 14 982,70 грн.; проценти за користування кредитом - 1 641,87 грн.: комісія - 13,00 грн.; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу - 00,00 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користуванням кредиту - 44,17 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 428,55 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів - 51,34 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 00,00 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 0,78 грн., які у добровільному порядку не погашає. Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою за договором (а.с.57-81). Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі. Також позивачем підтверджено відкриття рахунку відповідачеві за № [NUMBER] у гривні. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Кредитна платіжна схема передбачає здійснення клієнтом банку операцій з використанням платіжної картки за рахунок коштів, які поміщаються зазначеним банком на картковий рахунок, тобто кошти надані банком клієнту в кредит (у межах кредитної лінії). З аналізу загальних норм, зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику грошових коштів, згідно умов кредитного договору. Судом встановлено, що банк свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16 (постанова від 22.03.2017 року). Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Зібрані у справі докази містять відомості про те, що між сторонами цього договору у заяві підписаній відповідачем було узгоджено розмір кредиту та процентів за користування кредитом, в останній редакції, зокрема: розмір кредиту - 15 000 грн. та проценти за користування кредитом в розмірі 30% річних, отож суд дійшов висновку, що заборгованість за основним боргом (кредитом) - 14 982,70 грн. та проценти за користування кредитом - 1 641,87 грн. підлягають до стягнення із відповідача на користь позивача, оскільки факт порушенням зобов`язання в цій частині позову є доведеним належними та допустимими доказами, а із розрахунком вказаних сум суд погоджується. При цьому, суд враховує, що відповідач був обізнаний з розглядом цивільної справи, повідомлявся в установленому порядку про її розгляд, про що свідчать додані до матеріалів справи докази, але жодним чином не висловив своєї позиції за вимогами до нього банку про стягнення кредитної заборгованості, не заперечив наявної заборгованості, укладення договору з позивачем, отримання кредитних коштів та самої картки. Водночас умови щодо стягнення комісійної винагороди на користь банку, у зв`язку із укладенням та виконанням умов вищевказаного Договору та стягнення пені за кожен день прострочення визначено відповідно п. 6.1, 6.2, 6.3, 6.7., 6.8., 9.1, 9.3 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, не підписані відповідачем. Суд вважає, що позивачем не доведено, що саме цей Договір мав на увазі відповідач, підписуючи заяви та Договори, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати комісії та пені в разі порушення зобов`язання з повернення основного кредиту (правова позиція Верховного Суду від 03.07.2019, у справі № 342/180/17/14-131цс19, Великої Палати). За встановлених обставин суд не вбачає правових підстав для стягнення комісії в розмірі 13,00 грн. та пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 44,17 грн. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Вина відповідача щодо порушення умов виконання зобов`язання є доведеною зібраними та дослідженими судом доказами, що додані до матеріалів справи, відтак останній зобов`язаний нести відповідальність за наявності його вини. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три відсотка річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин справи, в контексті правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення витрат від інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми ґрунтуються на нормах діючого законодавства, відтак такі суми підлягають до стягнення, а саме: 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 428,55 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 51,34 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 0,78 грн. За таких обставин, суд задовольняє позов частково. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України, отож у разі задоволення позову присуджує із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до суми задоволених позовних вимог, а решту покласти на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial