Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач у липні 2017 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що працювалау колгоспі, а потім і САПТ ЗТ «Родіна» с.Дернове. При розпаюванні земель САПТ ЗТ «Родіна» як працівник підприємства отримала земельну ділянку (пай), загальним розміром 2,46 га., що підтверджується копією державного акту [NUMBER] від 06.03.2002 року. При виділенні земельних ділянок, позивач та її близькі і рідні отримали свої земельні ділянки поблизу один від одного, щоб у разі можливості могли отримати свої земельні наділи окремо від інших, або відокремитись і утворити власне фермерське господарство. Наділені [PERSON] земельні паї відповідно до картографії САПТ ЗТ «Родіна» були під номером 458 рілля площею 1,8020 га, сіножать під номером 458,01 площею 0,6624 га, що підтверджується копією державного акту на ім'я позивача. На теперішній час [PERSON] працює в ТОВ АФ «Лан-СК», яке здійснює господарську діяльність на землях колишнього САПТ ЗТ «Родіна». Належний позивачу земельний пай був відповідно до договору від 30.03.2007 року переданий в оренду строком на 10 років у ТОВ АФ «Лан-СК». Під час підписання договору оренди земельної ділянки було укладено сам договір оренди та узгоджено акти визначення меж земельних ділянок на місцевості із зазначенням кадастрових номерів та площі, а також розташування на плані сільськогосподарських ділянок. Згідно з кадастровим планом земельним ділянкам було присвоєно кадастровий номер [NUMBER] ділянці площею 1,8020 га та [NUMBER] ділянці площею 0,6624 га. Договір оренди був зареєстрований у Тростянецькому відділенні Центру ДЗК від 12.09.2007 року. При підготовці документів на укладення нового договору оренди земельної ділянки ТОВ АФ «Лан-СК» було виявлено, що земельну ділянку позивача було переоформлено на відповідача. При детальному вивченні документів було виявлено, що мешканка їхнього села [PERSON], яка померла [INFO] отримала земельний пай в САПТ ЗТ «Родіна», загальним розміром 3,25 га умовних кадастрових га, що підтверджується копією сертифікату [NUMBER] від 24.05.1996 року. Після її смерті її донька [PERSON] подала заяву до нотаріуса та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.05.2016 року. Проте, до нотаріуса були подані документи з помилками у розташуванні спадкового об'єкту, а саме земельних ділянок. В ході здійснення нотаріальної дії нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на належну позивачу власність. 28.09.2016 року були вчинені записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме на земельні ділянки належні позивачу на підставі державного акту [NUMBER] від 06.03.2002 року, площею 1,8020 га та площею 0,6624 га, що підтверджуються копіями інформації з Держгеокадастру від 15.05.2017 року. Позивач зазначає, що з моменту внесення зазначених записів її власність незаконно перейшла у володіння сторонньої для неї людини. Посилаючись на указані обставини,представник позивача, відмовившись від однієї з вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на ім'я відповідача, уточнивши редакцію позовної вимоги, просить суд скасувати рішення державного реєстратора від 04.10.2016 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 1,8020 га, кадастровий номер [NUMBER] та площею 0,6624 га, кадастровий номер [NUMBER] за [PERSON]. Представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, пояснив, що позивачем при отриманні державного акту на право власності на спірні земельні ділянки було замовлено розроблення технічної документації із землеустрою щодовстановлення меж земельної ділянки в натурі, в установленому порядку земельним ділянкам було присвоєно кадастрові номери, але відомості про ці земельні ділянки не були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та до Державного земельного кадастру. Інститут, який здійснював розробку за замовленням відповідача технічну документацію на успадкуваний нею від своєї матері земельний пай, ймовірно помилково видав відповідачу документацію із землеустрою, яка була розроблена вже на земельні ділянки позивача, оскільки ім'я позивача повністю співпадає з ім'ям матері відповідача, яка теж була [PERSON]. Як наслідок на підставі технічної документації відносно земельних ділянок позивача за відповідачем державним реєстратором 04.10.2016 році було зареєстровано право власності на земельні ділянки позивача у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в якому на момент такої реєстрації даних про право власності на ці ділянки [PERSON] не було. Скасування в судовому порядку рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки за [PERSON] дозволить захистити права позивача і відновити становище, яке існувало раніше. Відповідач зможе розробити технічну документацію на дійсно успадкований нею земельний пай, який не виділений в натурі на місцевості і в подальшому зможе зареєструвати за собою право власності на належні їй земельні ділянки після виділу їх в натурі на місцевості. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні вказав, що уточнені позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. [PERSON] підтвердив, що при оформленні спадщини після смерті матері відповідача - [PERSON] на підставі на підставі сертифікату на земельну частку (пай) була замовлена технічна документації із землеустрою, але інститутом помилково було надано документацію, яка була раніше розроблена відносно ділянок позивача, що призвело до реєстрації за [PERSON] права власності на чужі земельні ділянки. Представники співвідповідачів - Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області, Тростянецької міської ради Сумської області, Головного управління Держгеокадастру в Сумській області в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду справи. Представник головного управління Держгеокадастру в Сумській області подав заяву, за змістом якої вважав управління неналежним відповідачем, оскільки спір стосується земельних ділянок приватної власності, а органи Державного кадастру є розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності. Тростянецькою районною державною адміністрацією подано заяву про розгляд справи без участі її представника та відсутність заперечень. Ухвалою суду від 12.12.2017 року залучено до участі у справі як співвідповідачів Тростянецьку районну державну адміністрацію Сумської області, Тростянецьку міську раду Сумської області, Головне управління Держгеокадастру в Сумській області. Ухвалою суду від 29.01.2018 року прийнято відмову представника позивача [PERSON] від вимоги про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом від 05.05.2016 року, які видані Тростянецькою районною державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON], а провадження у справі в частині указаної вимоги закрито. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] [PERSON] на підставі рішення 18 сесії 23 скликання Дернівської сільської ради народних депутатів від 16.05.2001 року передана у приватну власність земельна ділянка площею 2,46 гектарів в межах згідно з планом, у тому числі 1,8020 га ріллі та 0,6624 га кормових угідь. Указані земельні ділянки розташовані на території Дернівської сільської ради та мають цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №441 (а.с.12). Дві земельні ділянки, що на підставі указаного державного акту на право приватної власності на землю належать позивачу, згідно з описом меж, наведеному в акті, межуютьіз земельними ділянками [PERSON], [PERSON], [PERSON] та землями Дернівської сільської ради (а.с.12 зворотній бік). Позивач та відповідач визнали, що матері відповідача, прізвище ім'я та по-батькові якої повністю збігається з ім'я позивача,тобто [PERSON] відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER]на підставі рішення Тростянецької районної державної адміністрації від 24.05.1996 року №297, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності САПТ ЗТ «Родіна» розміром 3,25 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі(на місцевості). Право на указану земельну частку (пай) успадкувала [PERSON] підставі свідоцтва про спадщину за законом від 05.05.2016 року №946 (а.с.13). Сторони визнали, що земельна частка (пай) за сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] на ім'я [PERSON] не була виділена в натурі на місцевості, до отримання відповідачем свідоцтва на право на спадщину технічна документація із землеустрою не розроблялась, кадастрові номери не були присвоєні. На підставі Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.10.2016 року № 69661983 та від 29.01.2018 року №11200785 державним реєстратором Тростянецької міської ради Сумської області Манченко О.О.рішеннями від 04.10.2016 року з індексними номерами 31702515 та 31700094 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого 26.05.1996 року та свідоцтва про право на спадщину номер 946, виданого 05.05.2016 року зареєстровано було право власності на земельні ділянки площею 1,8020 га, кадастровий номер [NUMBER] та площею 0,6624 га, кадастровий номер [NUMBER] за [PERSON] (а.с. 24). З витягу з Державного земельного кадастру та кадастрових планів земельних ділянок зкадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER], які були зареєстровані 16.08.2016 року у Державному земельному кадастрі за [PERSON], вбачається, що конфігурація, площа та опис меж указаних земельних ділянок повністю збігається із відповідними показниками земельних ділянок, що згідно зДержавним актом на право приватної власності на землю [NUMBER] належать позивачу [PERSON] (а.с.27-36). Викладені обставини, які визнає відповідач [PERSON], свідчать про те, щофактично державним реєстратором Тростянецької міської ради Сумської області Манченко О.О. рішеннями від 04.10.2016 рокуз індексними номерами 31702515 та 31700094 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на земельні ділянки, які належать на праві приватної власності позивачу [PERSON]. Отже, позивач обґрунтовано звернулась до суду за захистом порушеного права. Вирішуючи питання про наявність правових підстав для скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за відповідачем на спірні земельні ділянки, суд виходить з таких мотивів. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Згідно з частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. На момент отримання позивачем Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 06.03.2002 року Дернівською сільською радою на підставі рішення 18 сесії 23 скликання Дернівської сільської ради народних депутатів від 16.05.2001 року, порядок видачі та реєстрації державних актів на право власності на землю був урегульований Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 року (далі - Інструкція). За змістом пунктів 3.3, 3.4 Інструкції державна реєстрація державних актів, що посвідчують право приватної власностіздійснювалась районною, міською, селищною, сільською радою; договорів оренди - виконавчим органом міської, селищної, сільської ради. Забезпечення державної реєстрації державних актів,що посвідчують право приватної власності на землю,покладалась на державні органи земельних ресурсів Держкомзему України- районні відділи земельних ресурсів, які реєструвались у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю за формою згідно з додатком 1 до Інструкції. Як установлено судом Державний акт на право приватної власності на землюсерії [NUMBER], виданого 06.03.2002 року Дернівською сільською радоюна ім'я [PERSON] зареєстровано у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю за № 441 (а.с.12 зворотній бік). Тобто державна реєстрація Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], що підтверджує право власності позивача на спірні земельні ділянки, була проведена відповідно до вимог законодавства, чинного на час такої реєстрації, яке не вимагало подальшої додаткової реєстрації права власності земельної ділянки за позивачем, а тому виходячи з вимог частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на спірні земельні ділянки набуте позивачем у 2002 році визнається дійсним і обов'язку реєструвати таке речове право у створеному з 01 січня2013 року Державному реєстрі речових прав на нерухоме майноЗаконом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачено. Разом із тим, прийняття державним реєстратором рішення про проведення державної реєстрації права власності на земельні ділянки належніпозивачу за [PERSON] відбувалось 04.10.2016 року, тобто під час дії Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до статті 18 цього Закону державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Згідно з пунктами 5, 6, 11 частини 1 статті 24 вказаного Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 10Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державного реєстратора зобов'язано встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов'язаний перевірити всю можливу інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації за різними особами. Як вбачається з матеріалів справи 04 жовтня 2016 року під час прийняття рішення про проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки за [PERSON] державний реєстратор Тростянецької міської ради Сумської області Манченко О.О. не врахувала наведених положень законодавства, не вчинила всіх належних дій для запобігання випадків подвійної реєстрації прававласності на земельну ділянку за різними правонабувачами, зокрема, не направила відповідного запиту з метою отримання відомостей з Книгизаписів (реєстрації) державних актів на право приватної власності, що зберігається увідділі у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру в Сумській області , в якій до 1 січня 2013 року реєструвались державні акти на право власності на земельну ділянку, з метою перевірки даних щодо зареєстрованих прав на спірні земельні ділянки. Внаслідок цього відбулась державна реєстрація прававласності за відповідачем на земельні ділянки, які належать позивачу, що є неприпустимим і само по собі є підставою для скасування прийнятого державним реєстратором рішення. Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктом 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26 жовтня 2011 року, передбачено, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог про скасування прийнятого державним реєстратором та оскаржуваного позивачем рішення про проведення державної реєстрації права власності земельних ділянокземельні ділянки площею 1,8020 га, кадастровий номер [NUMBER] та площею 0,6624 га, кадастровий номер [NUMBER] за, належнихБасовій [PERSON] за [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого 26.05.1996 року та свідоцтва про право на спадщину номер 946, виданого 05.05.2016 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved