Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивач просить ухвалити рішення суду, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 16 березня 2010 року в сумі 12344,27 гривень, яка складається: тіло кредиту 181,28 гривень, відсотки за користування кредитом -1266,48 гривень, пеня 9832,50 гривень, штраф (фіксована частина) 500,00 гривень, штраф (процентна складова) 564,01 гривень та судові витрати по справі в сумі 1762,00 гривень, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем умов договору, що стало причиною утворення заборгованості по кредитному договору. У судовому засіданні представник позивача - Матвієнко С.М. на позовних вимогах наполягав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Увідповіді на відзив та у письмовому поясненні представник позивача посилається на рішення Верховного суду України від 19 березня 2014 року по справі № 6-14цс 14 та 18.06.2014 справа № 6-61цс 14 та зазначає, що відповідно Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі, зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.Крім того, посилається на механізм проведенння розрахунку, Умови та правила надання банківських послуг, з якими відповідач має можливість ознайомитись на сайті позивача (а.с.147-205 Т№1, а.с.5-8 Т№2). Представник відповідача Мороз Є.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та посилається на відзив на позовну заяву. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вважає, що заборгованість за кредитним договором складає 176 гривень, а відсотки та пеня не підлягають стягненню, оскільки як слідує з розрахунку, наданого позивачем, останній самостійно перевів кошти з кредитної картки на копілку, що стало причиною утворення заборгованості по кредиту, на яку в послідуючому нарахував відсотки та пеню. Крім того, зауважив, що банком не надано докази, які б свідчили про підписання відповідачем Умов та правил надання банківських послуг. Також позивачем автоматично зараховано в погашення заборгованості кошти, які надійшли відповідачеві, як оплата праці. Крім того, пояснив, що відповідач не був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, копія даних документів йому не вручалась, ним було підписано лише заяву. Вважає, що є підстави для застосування строку позовної давності. У відзиві на позовну заяву посилався на норми ЦК України та зазначив, що відповідач не був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в порушення вимог законодавства позивач в односторонньому порядку змінював відсоткову ставку, а також за відсутності коштів на картковому рахунку перерахував на копілку відповідача кошти з кредитної картки. До відзиву додано роздруківку про рух коштів відповідача та квитанцію про її отримання через відділення ПриватБанку. Відповідно до розрахунку тіло кредиту складає 176 гривень (а.с. 97-123 Т№1). У судовому засіданні встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 16 березня 2010 року заборгованість [PERSON] станом на 25 листопада 2018 року складає - 12344,27 гривень, а саме: тіло кредиту 181,28 гривень, відсотки за користування кредитом 1266,48 гривень, пеня 9832,50 гривень, штраф (фіксована складова) 500,00 гривень, штраф (процентна складова) 564,01 гривень (а.с. 6-8 Т№1). 16 березня 2010 року [PERSON] звернувся до банку, де підписав заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. В заяві не зазначено строк дії кредитної картки та ліміт, відсоткова ставка (а.с.9 Т№1). До позовної заяви додано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду ( а.с.10 Т№1). У витязі з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови (а.с. 11-25 Т№1). Як заявив представник відповідача в судовому засіданні, доданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку Архів Умов та правил надання банківських послуг до матерілав цивільної справи, станом на момент укладення договору з відповідачем - 2010 рік, не діяли. 22 січня 2019 року за клопотанням представника відповідача було витребувано докази, а саме витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку Архів Умов та правил надання банківських послуг в редакції, що діяла на час укладення договору з відповідачем, тобто 2010 року, з півдтвердженням про ознайомлення відповідача, докази, що підтверджували б отримання картки, та розрахунок заборгованості (а.с.60-61 Т№1). На виконання ухвали суду позивач надав виписки з карткового рахунку відповідача та пояснення в якому зазначив, що Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті банку, де відповідач мав можливість з ними ознайомитись. Крім того, надав довідку, з якої слідує, що відповідачеві було видано картки: 16 березня 2010 року з терміном дії до 01/14 та 31 грудня 2013 року - зі строком дії до 10/17 року (а.с.70-95 Т№1). Відповідно до запиту суду про зарахування коштів на картку відповідача, які надійшли до відділення Приватбанку, як заробітна плата, від представника позивача 26 квітня 2019 року надійшло пояснення, в якому зазначається, що сума кредиту, яка була отримана [PERSON] , складала 1800 гривень та, посилаючись на норми цивільного законодавства, рішення Верховного Суду України, просив позовні вимоги задовольнити, оскільки відповідач не належним чином виконував зобов`язання перед банком. До пояснення додано виписку про рух коштів на картках та довідку про видачу карток відповідачу (а.с.5-18 Т№1). 15 травня 2019 року представником відповідача до матеріалів цивільної справи додано виписки про рух коштів на рахунках [PERSON] та квитанцію про процесуальні витрати (а.с.19-20 Т№2). Відповідно до надах банком виписок про рух коштів на рахунках [PERSON] дійсно з 11 травня 2019 року по 01 липня 2019 року було проведено автоматичне зарахування коштів (а.с. 80-86 Т№2). Нового розрахунку заборгованості за кредитним договором позивачем не надано. Представник відповідача не надав розрахунку заборгованості за кредитним договором, який би підтверджував або спростовував невиконання відповідачем умов договору або зміну суми боргу у зв`язку з автоматичним погашенням заборгованості. Суд, давши аналіз дослідженим в ході судового засідання доказам, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Так, позивач посилається на Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті, який\~належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст.638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Ч.2\~ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.1\~ст.633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. За змістом\~ст.634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~ст.1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринк, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановленому договором Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~ст.549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Ч.2 ст.551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу У заяві відповідача від 16 березня 2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. У обгрунтування позовних вимог позивач посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, але як заявив представник відповідача, на час укладення кредитного договору була інша редакція цих Правил та не може бути належним доказом, оскільки вони неодноразово змінювались, а в анкеті заяві відповідача не зазначені, представником позивача не надано підтверджень про запропоновану відповідачеві редакцію Умов та Правил банківських послуг, незважаючи на зауваження представника відповідача щодо позовної заяви, додано Умови та правила надання банківських послув редакції станом за 2016 рік. Відносини, що склалися між сторонами, відносяться до споживчого кредитування, що слідує з ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від\~22 листопада 1996 року № 543/96-В\~«Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~ст. 42 Конституції участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Отже, зважаючи на укладений між сторонами кредитний договір від\~16 березня 2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, він не містить строку повернення кредиту (користування ним), але, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав шляхом повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно наданого позивачем розрахунку сума неповернутого тіла кредиту становить 181,28 гривень, тобто позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представник відповідача просить стягнути з позивача кошти, понесені у зв`язку з витребуванням виписок по рахунках відповідача у відділенні банку в сумі 200 гривень, надавши відповідні квитанції. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Вимога представника відповідача не підлягає задоволенню. При цьому суд вважає, що у представника не було необхідності витребувати виписки у відділенні банку, оскільки вони були надані позивачем за клопотанням представника відповідача, а виписки, отримані у травні 2019 року, не вплинули на вирішення цивільної справи ,адже представником відповідача не надано суду доказів про джерело походження коштів, а також разрахунок про суму боргу після надходження коштів. Крім того, виписки відповідач міг роздрукувати через Приват 24.

Outcome: partial