Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Висоцький В.Е. звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позов обґрунтовано тим, що у жовтні 2006 року [PERSON] (на той час прізвище - [PERSON]) [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.04.2007 року по справі № 2-881/07 позов задоволено та визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] та визнано за [PERSON] право приватної власності на вказаний житловий будинок. Державна реєстрація права власності [PERSON] на житловий будинок на підставі вказаного рішення суду була проведена 24.05.2007 року. [INFO] [PERSON] помер. Із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] звернувся - [PERSON] . Не погоджуючись з рішенням суду, 02 вересня 2015 року, тобто через вісім років, [PERSON] та [PERSON] звернулись із апеляційною скаргою до Апеляційного суду Одеської області. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] , [PERSON] на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 квітня 2007 року визнано неподаною та повернуто апелянтам. 08 квітня 2016 року [PERSON] знов звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 квітня 2007 року, а також з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2016 року по справі № 2-881/07 заяву [PERSON] про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження було задоволено та поновлено [PERSON] строк на апеляційне оскарження рішення суду. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 квітня 2007 року та справу призначено до розгляду. [INFO] помер [PERSON] . Спадкоємцем майна [PERSON] є [PERSON] . Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2016 року по справі № 2-881/07 залучено до участі у справі правонаступника [PERSON] - [PERSON] . Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2016 року було скасовано рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 квітня 2007 року по справі № 2-881/07 та ухвалено нове рішення про відмову у позові [PERSON] . Апеляційний розгляд було проведено без участі [PERSON] оскільки вона не була обізнана про факт подання через вісім років апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, та внаслідок її неналежного повідомлення судом (судові повістки надсилались за адресою за якою вона не була зареєстрована та не проживала) вона не була обізнана про апеляційний розгляд. Дізнавшись про вказане рішення суду апеляційної інстанції, [PERSON] оскаржила його у касаційному порядку. Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі № 2-881/07, провадження № 61-4158св18, касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково - рішення Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2016 року скасовано зі стадії відкриття провадження, а справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2018 року по справі № 2-881/07, провадження № 22-ц/785/8764/18, апеляційна скарга [PERSON] на рішення Комінтернівського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2007 року була залишена без руху, оскільки подана поза межами строку на апеляційне оскарження, також не були надані докази щодо поважності причин пропуску строку. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.02.2019 року по справі № 2-881/07, провадження № 22-ц/813/2753/19, було відмовлено [PERSON] у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 квітня 2007 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок. За таких обставин, рішення суду першої інстанції, яким за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є чинним та є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно. Однак, у період після ухвалення Апеляційним судом Одеської області рішення від 07 листопада 2016 року та до його скасування постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року, [PERSON] 17 жовтня 2017 року отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , видане приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Марченко О. М., спадкова справа № 14/2016. У подальшому [PERSON] продала вказаний будинок [PERSON] , шляхом укладання договору купівлі-продажу 1/10 частки вказаного житлового будинку, серія та номер 50, виданий 15.02.2018 року, видавник: Марченко О. М. - приватний нотаріус Лиманського районного нотаріального округу Одеської області, а також договору купівлі-продажу 9/10 частки вказаного житлового будинку, серія та номер 49, виданий 15.02.2018 року, видавник: Марченко О. М. - приватний нотаріус Лиманського районного нотаріального округу Одеської області. При цьому, на час укладання договорів купівлі-продажу часток вказаного житлового будинку, [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON] , який в свою чергу надавав свою згоду на укладання даних відплатних договорів. Таким чином, оскільки правовою підставою отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок є рішення Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2016 року, яке було скасоване судом касаційної інстанції, то позивач вважає, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника - [PERSON] поза її волею, а [PERSON] у подальшому заволоділа вказаним нерухомим майном без відповідної правової підстави. За таких обставин позивачем зазначено, що єдиним можливим способом відновлення порушеного права [PERSON] - неволодіючого власника (на підставі чинного рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.04.2007 року по справі № 2-881/07) є пред`явлення нею віндикаційного позову до останнього набувача майна - [PERSON] та її чоловіка - [PERSON] , оскільки спірний житловий будинок було набуто ними за час шлюбу за відплатним договором та в розумінні норм ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 березня 2019 року було відкрито загальне позовне провадження у справі. 18 січня 2021 року суд закрив підготовче судове засідання та призначив справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Висоцький В.Е., будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не з`явилися, надавши заяву про проведення судового засідання та розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення якого була сповіщена за адресою, зареєстрованою в установленому законом порядку, однак до суду повернувся конверт з відміткою «Укрпошти» - «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, відповідне оголошення про виклик відповідача було розміщене на офіційному веб-сайті Комінтернівського районного суду Одеської області. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Шепітко Г.І., в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення якого був сповіщений своєчасно, належним чином, що підтверджується повідомленням з відміткою «Укрпошти» про отримання 17.06.2021р. судової повістки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення якого був сповіщений за адресою, зареєстрованою в установленому законом порядку, однак до суду повернувся конверт з відміткою «Укрпошти» - «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, відповідне оголошення про виклик відповідача було розміщене на офіційному веб-сайті Комінтернівського районного суду Одеської області. Третя особа - [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення якого була сповіщена за адресою, зареєстрованою в установленому законом порядку, однак до суду повернувся конверт з відміткою «Укрпошти» - «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиви на позовну заяву, пояснення третьої особи не надходили. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Згідно ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідачів, повідомлених належним чином, суд, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, зі згоди представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у жовтні 2006 року [PERSON] (на той час прізвище - [PERSON]) [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 квітня 2007 року по справі № 2-881/07 позов задоволено та визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] та визнано за [PERSON] право приватної власності на вказаний житловий будинок (т.1 а.с.60-61). 24 травня 2007 року була проведена державна реєстрація права власності [PERSON] на спірний житловий будинок на підставі вказаного рішення суду, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 157983704 від 28.02.2019 року (т.1 а.с.14-16). [INFO] [PERSON] помер. Із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] звернувся його син - [PERSON] . Не погоджуючись з рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 квітня 2007 року по справі № 2-881/07, [PERSON] та [PERSON] 02 вересня 2015 року звернулись із апеляційною скаргою до Апеляційного суду Одеської області. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] , [PERSON] на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 квітня 2007 року визнано неподаною та повернуто апелянтам. 08 квітня 2016 року [PERSON] знов звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 квітня 2007 року, а також із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2016 року по справі № 2-881/07 заяву [PERSON] про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження було задоволено та поновлено їй строк на апеляційне оскарження рішення суду. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 квітня 2007 року та справу призначено до розгляду. [INFO] помер [PERSON] . Спадкоємцем майна [PERSON] є [PERSON] . Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2016 року по справі № 2-881/07 залучено до участі у справі правонаступника [PERSON] - [PERSON] . Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2016 року було скасовано рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 квітня 2007 року по справі № 2-881/07 та ухвалено нове рішення про відмову у позові [PERSON] . [PERSON] оскаржила вказане рішення Апеляційного суду Одеської області у касаційному порядку. Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі № 2-881/07, провадження № 61-4158св18, касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково - рішення Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2016 року скасовано зі стадії відкриття провадження, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду (т.1 а.с.17-20). Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2018 року по справі № 2-881/07, провадження № 22-ц/785/8764/18, апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Комінтернівського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2007 року було залишено без руху, оскільки її було подано поза межами строку на апеляційне оскарження, також не були надані докази щодо поважності причин пропуску строку. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.02.2019 року по справі № 2-881/07, провадження № 22-ц/813/2753/19, було відмовлено [PERSON] у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 квітня 2007 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок (т.1 а.с.21). За таких обставин, суд приходить до висновку, що рішення суду Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 квітня 2007 року по справі № 2-881/07, яким за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є чинним та є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно. При цьому, судом встановлено, що у період після ухвалення Апеляційним судом Одеської області рішення від 07 листопада 2016 року та до моменту його скасування постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року, [PERSON] 17 жовтня 2017 року отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , видане приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Марченко О. М., спадкова справа № 14/2016 (т.2 а.с.103). У подальшому [PERSON] продала вказаний будинок відповідачу [PERSON] , шляхом укладання договору купівлі-продажу 1/10 частки вказаного житлового будинку, серія та номер 50, виданий 15.02.2018 року, видавник: Марченко О. М. - приватний нотаріус Лиманського районного нотаріального округу Одеської області, а також договору купівлі-продажу 9/10 частки вказаного житлового будинку, серія та номер 49, виданий 15.02.2018 року, видавник: Марченко О. М. - приватний нотаріус Лиманського районного нотаріального округу Одеської області (т.1 а. с.185-186, 217-218). Судом також встановлено, що на час укладання договорів купівлі-продажу часток вказаного житлового будинку, відповідач [PERSON] перебувала у шлюбі із відповідачем [PERSON] , який в свою чергу надавав свою згоду на укладання даних правочинів (т.1 а.с.200 зворот) Встановивши, з наявних у матеріалах справи та досліджених і оцінених в порядку ст. 89 ЦПК України доказів, фактичні обставини, суд дійшов висновку, що оскільки правовою підставою отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок є рішення Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2016 року по справі № 2-881/07, яке було скасоване постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року, то з цього випливає, що дане спірне майно вибуло з володіння власника - [PERSON] поза його волею, а [PERSON] у подальшому заволоділа вказаним нерухомим майном без відповідної правової підстави. Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом цієї норми закону майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Вищевказане підтверджується правовим висновком Верховного Суду України, неодноразово викладеним у постановах від 16 квітня 2014 року (справа № 6-146цс13 ), 28 січня 2015 року (справа № 6-218цс14 ), 24 червня 2015 року (справа № 6-251цс15 ) в яких зазначено, що за змістом частини першої статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею, і власник майна вправі витребувати його від добросовісного набувача. Цей висновок також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постанові від 15 травня 2019 року (провадження № 14-636цс18) та у постановах від 05 грудня 2018 року (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18). Виходячи з положень статті 387 ЦК України, віндікація застосовується тоді, коли у власника зберігається право власності, але він не може його здійснювати, оскільки річ вибула із його володіння і перебуває у неправомірному (незаконному) володінні іншої особи. Тобто, віндикаційний позов - це позов неволодіючого власника до незаконно володіючої майном особи з метою відновлення порушеного володіння річчю шляхом вилучення її у натурі. Отже, суб`єктом таких вимог може бути тільки власник, а об`єктом виступає об`єкт матеріального світу, конкретно та індивідуально визначена річ. Верховний Суд України у свой правовiй позицiї, що висловлена у справi № 6-3090цс15 , вказує, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст. ст. 387 та 388 ЦК України. Суд погоджується із твердженням позивача стосовно того, що оскільки спірний будинок було відчужено [PERSON] третій особі - [PERSON] , то пред`явлення позовних вимог щодо скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності [PERSON] та як наслідок записів про право власності [PERSON] на вказаний житловий будинок є недоцільним та неможливим в розумінні вищевказаних норм закону. При цьому, суд вважає вірним обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, оскільки єдиним дієвим способом відновлення порушеного права [PERSON] як неволодіючого власника (на підставі чинного рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.04.2007 року по справі № 2-881/07) є пред`явлення нею саме віндикаційного позову до останнього набувача майна - [PERSON] та її чоловіка - [PERSON] , оскільки спірний житловий будинок було набуто відповідачами за час шлюбу за відплатним договором та в розумінні норм ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З банківської квитанції № 19705184 від 04 березня 2019 року, вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1215,97 гривень та згідно банківської квитанції № 20132306 від 04 квітня 2019 року позивачем також був сплачений судовий збір у розмірі 384,20 гривень за подання до суду заяви про забезпечення доказів. Сплачена позивачем загальна сума судового збору складає 1600,17 гривень. Пред`явлений позов підлягає задоволенню, тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору.

Outcome: approved