Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі - банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 37056,86 грн., в тому числі заборгованость за кредитом в сумі 1945,30 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 32670, 76 грн., заборгованість за пенею та комісією в сумі 200, 00 грн., а також штрафи (фіксована частина) в сумі 500 грн., та штраф (процентна складова) в сумі 1740,80 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору від 18.12.2013 року, відповідач отримав кредит в сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 30 % річних, однак позичальник [PERSON] не виконав умов договору щодо обов'язку своєчасного внесення платежів по кредиту. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про повне підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. В судове засідання відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим, що підтверджується повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення, у судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Зважаючи на те, що представник позивача подав заяву, у якій вказав на те, що не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, на підставі ст..280 ЦПК України, ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Підставами для такого висновку суду є наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі поданих позивачем документів, судом встановлено, що 18.12.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з умовами сплати відсотків за користування кредитними коштами по кредитній ставці 30% річних. Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 22.04.2018 року заборгованість [PERSON] по поверненню тіла кредиту складає 1945,30 грн., по сплаті процентів за користування кредитними коштами - 32670,76 грн., нарахована комісія в сумі 200 грн.. Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] нараховано штрафи в сумі 2240,80 грн. Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису відповідача, а в анкеті - заяві позичальника від 18.12.2013 року відсутня домовленість щодо сплати пені та штрафів за невиконання договору. Під час розгляду справи судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які підтверджували б, що саме Умови, на які посилається позивач, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання зі сплати неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. Доводи, які вказані в позовній заяві про те, що підписуючи заяву позичальника, відповідач підтвердив, що ознайомлений з Умовами, є необґрунтованими з вищенаведених підстав. Такий висновок суду також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.02.2018 року у справі №578/132/16-ц, провадження №64-3836св18. Таким чином, з [PERSON] на користь банку підлягає стягненню: заборгованість по поверненню тіла кредиту в сумі 1945,30 грн., за нарахованими процентами в сумі 32670,76 грн., в частині стягнення пені та штрафів позов задоволенню не підлягає. Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, судові витрати слід присудити з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial