Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Позивачу [PERSON] на праві власності належить об`єкт нерухомості, квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло, виданого 23.06.1999 року Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради. Позивач зареєстрований та проживає за вказаною адресою. Позивач правомірно та на законних підставах набув право власності на вищевказану квартиру та на теперішній час є єдиним власником вказаного об`єкту нерухомості, але він позбавлений можливості вільно користуватися придбаним будинком через те, що у зазначеному житловому приміщенні окрім нього зареєстрованавідповідачка по справі, [PERSON] , яка в квартирі не проживає з січня 2015 року, не є членом сім`ї позивача, її особисті речі в квартирі відсутні, комунальні платежі не сплачує, квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні житлом з боку позивача відповідачці не чиниться. На теперішній час відповідачка залишається зареєстрованою в квартирі позивача, хоча більше шести місяців в ній не проживає, оплату комунальних послуг не здійснює,житлом не цікавиться, тому позивач вимушений один нести витрати по сплаті житлово-комунальних послуг, що суттєво порушує його право власника нерухомості, у зв`язку з чим вінбув вимушений звернутись до суду з даним позовом з метою захисту свого порушеного права та просить суд визнати відповідачку[PERSON]такою , що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Справа призначена до розгляду в загальному позовному провадженні. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. Позивач в судове засідання не з`явився, до судового розгляду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час і місце слухання справи була повідомлена вчасно за місцем реєстрації рекомендованою кореспонденцією, у визначений строк не надала суду відзив на позовну заяву. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі Свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло, виданого 23.06.1999 року Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, яка зареєстрована ЗМБТІ, про що зроблено запис в реєстровій книзі за № 190 ріш.35201 від 27.07.1999р. (а.с.32). Позивач [PERSON] зареєстрований та проживає за вказаною адресою з 27.07.1988 року по теперішній час (а.с.23,31,36). В спірній квартирі,окрім позивача, починаючи з 21.09.2004 року зареєстрована відповідачка по справі [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання/перебування особи від 08.06.2016 року, відповіддю юридичного відділу Департаменту реєстраційних послуг № 01-71/11560 від 01.11.2018 р., (а.с.24,36,37). Згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 334/7454/16-ц від 25.01.2017 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] розірвано, оскільки шлюбні відносини між сторонами припинені та з 01.01.2015 року сторони спільного господарства не ведуть (а.с.35). Також, факт непроживання відповідачки за вказаною адресою підтверджується Актами комісії Центру обслуговування абонентів №9 від 07.12.2015р. та 05.12.2016 року, згідно яких відповідачка з січня 2015 року фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.33-34). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Наявність реєстрації відповідачки у квартирі [ADDRESS] приводить до обмеження права власності позивача, що виражається в неможливості розпорядитись об`єктом власності на свій розсуд, які зокрема полягають у тому, що вінзмушений нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно кількості зареєстрованих в квартирі осіб. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу доКонвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Частиною першою ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усуненняперешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Аналіз даних правових норм свідчить про те, що право користування житловим приміщенням власником житла є одним із засобів реалізації права власності і похідним від права власника на житло. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не є членом сім`ї позивача, була зареєстрована в даному житловому приміщенніяк колишня дружина та втратила право користування даним житлом, оскільки більше року в ньому не проживає, однак добровільно з реєстраційного обліку не знялась та залишається зареєстрованою в спірному житловому приміщенні, жодних зобов`язань пов`язаних з утриманням квартири відповідачка не несе, нею не користуються, повністю припинила виконувати обов`язки, пов`язані з утриманням, оплатою житлового приміщення, її речі за вказаною адресою відсутні, спірноюквартироюне цікавиться, що спричиняє власнику, позивачу додаткові матеріальні витрати та чинить перешкоди у здійсненні права власності. Відповідачка спільним побутом із позивачем не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої ст.406 ЦК України. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 734/387/15-ц і Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 526/3206/17. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved