Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці, площею 0,0970 га. По сусідству з позивачем за адресою: [ADDRESS] , розташована земельна ділянка [PERSON] . На межі земельних ділянок знаходиться аварійний сарай, стеля та частина даху якого впали на земельну ділянку позивача, що позбавляє її можливості вільно користуватися ділянкою. Добровільно усунути перешкоди відповідач відмовляється. Тому просить зобов`язати відповідача, якій належить домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0970 га за кадастровим номером 5910136300:08:002:0048, шляхом демонтажу аварійної споруди (сараю) та прибирання його частин (стеля та дах), уламків та сміття, що обрушилися та впали на земельну ділянку [PERSON] . В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачка та її представник проти позову заперечили, подали письмовий відзив, в якому зазначили, що відповідачка є власником 67/100 частки домоволодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Інша частина належить [PERSON] . В 2020 році, коли впала стіна сараю, її чоловік разом з сусідом пропонували прибрати її з земельної ділянки позивачки, однак остання повідомила, що нікого не допустить на свою територію. Крім цього саме позивачка викопала траншею біля стіни сараю, щоб дощова вода підмивала грунт, внаслідок чого стіна і впала. Стіна впала у 2020 році, однак позивач звернулася з заявою на лінію 102 лише 5 травня 2021 року. Звернення до Сумської міської ради взагалі стосувалося визнання спадщини відумерлою, а не спірного питання. Крім цього, позивач є конфліктною, має погані відносини з сусідами та зловживає своїми правами. Вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 21 липня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 20 вересня 2021 року. Протокольною ухвалою головуючого від 20 вересня 2021 року відкладено розгляд справи до 28 жовтня 2021 року за клопотанням представника позивача для ознайомлення з документами. Суд, вислухавши пояснення з`явившихся учасників, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що згідно витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку, [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка кадастровий номер 5910136300:08:002:0048, за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-7). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 67/100% житлового будинку за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.35). Згідно договору купівлі-продажу 33/100 будинку за адресою: [ADDRESS] було придбано [PERSON] (а.с.37-38). Рішенням народного судді Зарічного району м. Суми від 28 серпня 1991 року визнано за [PERSON] право власності на 0,33 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.36). Як повідомлено сторонами право власності на 33/100 частки будинку за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване, в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дані про власника цієї частини будинку відсутні. Згідно зі статтею 182 ЦКУ право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦКУ права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає право власності. Тому [PERSON] являється єдиним належним відповідачем у справі. На звернення позивача Департаментом інфраструктури міста Сумської міської ради надано відповідь згідно якої, департамент не має правових підстав для вирішення питання демонтажу споруди за адресою: [ADDRESS] , оскільки вона знаходиться у приватній власності (а.с.9). Відповідно до відповіді Управління архітектури та містобудування №37/08.01-10, повноважень зобов`язувати власників аварійних будівель проводити їх знесення в Управління немає (а.с.11). В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та позивач [PERSON] , яка була допитана в якості свідка, пояснили, що на межі земельних ділянок позивача та відповідача стоїть сарай, стіна якого вже давно обвалилася на земельну ділянку позивача. З даху сипляться уламки на територію позивача, ходити поряд небезпечно. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що дійсно стіна обвалилася, вони пропонували позивачу зібрати уламки з її подвір`я, але вона відмовилася їх допустити на свою територію. Суд вважає, що пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] не спростовують аварійності будівлі та необхідності в її демонтажі. Також суд не погоджується з доводами представника відповідача щодо відсутності даних стосовно аварійності сараю, оскільки відсутні висновки спеціаліста щодо аварійності будівлі з таких підстав. Норми прДСТУ Б В.3.1-ХХ:201Х визначають, що ознаками непридатного до нормальної експлуатації або аварійного стану фундаментів є нерівномірність їх деформації (осідання, крен, зсув, прогин, вигин, крутіння) або знос конструкцій фундаментів (тріщини в тілі фундаменту, руйнування або втрата міцності матеріалу, оголення арматури, корозія тощо), що викликають втрату міцності чи стійкості несучих конструкцій об`єкта або порушення технологічного процесу. Як вбачається з фотознімків та підтверджено поясненнями сторін і показами свідків, одна стіна в сараї впала на земельну ділянку позивача, зруйнований дах, відсутній фундамент, що все дає підстави стверджувати про непридатність сараю до використання та його аварійність. Враховуючи зміст вищенаведених норм прДСТУ та фактичні обставини справи, суд вважає, що висновки про стан будівля можна зробити без додаткових досліджень спеціалістів. Суд погоджується з позицією позивача, що аварійна будівля являється небезпечною. У відповідності до ст.ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.\~1\~ст.\~4\~ЦПК України\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїхпорушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей, а також зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням. Згідно ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані, зокрема забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, не порушувати праві власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Відповідно до ч. 2,3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання права; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення праві, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, в процесі слухання справи встановлено, що право позивача порушене та підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та їх задоволення. А тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у сумі 908,00 грн.

Outcome: approved