Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство (надалі ПАТ) «Райффайзен Банк Аваль» в особі представника Артюшина С.В. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 247868,84 грн та звернути стягнення на нерухоме майно (предмет іпотеки) за Договором іпотеки на двокімнатну квартиру [ADDRESS], що на праві власності належить [PERSON], [PERSON], шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження для задоволення грошових зобов'язань за Кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 20 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 26500,00 доларів США, строком на 120 місяців з 20.06.2008 року по 20.06.2018 року під 14,00% річних. В забезпечення виконання зобов'язання з повернення кредитних коштів, 20 червня 2008 року між позивачем та іпотекодавцями [PERSON], [PERSON] був укладений Договір іпотеки. Відповідно до умов якого, в іпотеку банку було передано нерухоме майно - двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Умови кредитного договору позивачем були виконані у повному обсязі, проте, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, що призвело до заборгованості. У судове засідання представник позивача по довіреності Колісниченко Є.Ю. надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Також зазначив, що проти розгляду справи у заочному порядку не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи належним чином були сповіщені, що знаходить підтвердження в матеріалах справи, причини не явки не повідомили. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі. До такого висновку суд приходить на підставі з наступного. В судовому засіданні встановлено. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Матеріалами справи підтверджено, 20 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджено Статутом (а.с. 33) та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 014/3665/150125/82 (а.с. 4-7). Відповідно до п. 1.1.1. зазначеного договору, позивач зобов'язався надати відповідачу споживчий кредит в сумі 26500,00 доларів США, строком на 120 місяців, тобто з 20.06.2008 року по 20.06.2018 року, під 14% річних. А відповідач зобов'язався сплати проценти за користування кредитом та повернути кредит у строки відповідно до графіку. Вимогами статті 1054 ЦК України закріплено, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як встановлено матеріалами справи та не спростовано відповідачами, позивач умови кредитного договору виконав у повному обсязі, шляхом видачі [PERSON] коштів в сумі 128591,25 грн., в підтвердження зазначеного, позивачем надано копію меморіального ордер від 20.06.2008 року (а.с. 23, 24). З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, Банк то Позичальник досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту та уклали Додаткову угоду № 014/3665/150125/82/1 від 07.05.2009 р. (а.с. 8) та Додаткову угоду № 014/3665/150125/82/2 від 13 липня 2010 року (а.с. 12-13), за умовами яких, було врегульовано заборгованість за Кредитним договором, строк кредиту збільшився на 120 календарних місяців, дата остаточного погашення кредиту була визначена 20.06.2028 р. Зобов'язання повинні виконуватись належним чином, згідно з вимогами договору та у встановлений строк, що передбачено ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України. Але, [PERSON] в порушення умов кредитного договору та законодавства, зобов'язання належним чином не виконував, в строки передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплачував. Відповідно до ст. 611 ч. 1 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Пунктом 9.1 Кредитного договору та ч. 2 ст. 1050 ЦК України закріплено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом та штрафи. Відповідно до п. 16.3 Кредитного договору за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором, позичальник сплачує позивачу пеню в розмірі 1% від простроченої до оплати суми за кожен день прострочення. Зазначені вимоги [PERSON] за час розгляду справи у суді також не виконав. Згідно з розрахунком заборгованості відповідача перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 25-26), з яким суд погоджується та який узгоджується з матеріалами справи, станом на 15 жовтня 2012 року сума заборгованість становить усього 31010,74 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на день розрахунку (15.10.2012 р. 1 дол. США = 7,9930 грн.) складає 247868,84 гривень, яка складається з: 26684,95 доларів США, що еквівалентно національній валюті України - 213292,81 грн. - непогашена сума кредиту, 2133,51 доларів США, що еквівалентно національній валюті України - 17053,15 грн. - несплачені проценти, 2192,28 доларів США, що еквівалентно національній валюті України - 17522,89 грн. - нарахована пеня за прострочення строку сплати кредиту та процентів. Дані розрахунки узгоджуються з матеріалами справи та на їх спростування відповідачами доказів не надано. Враховуючи положення ст. 524 ч. 1 ЦК України, передбачено, що зобов'язання мають бути виражені у грошовій одиниці України - гривні. Таким чином, у кредит можуть бути надані згідно діючого законодавства як грошові одиниці України - гривні, так і іноземна валюта, що виступатиме предметом зобов'язання і може бути предметом стягнення на погашення заборгованості за кредитним договором по рішенню суду. Виходячи зі змісту статей 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. Чиною ч. 1 ст. 1056 -1 ЦК України встановлено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні спірного договору відповідачу були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили відповідача прийняти ці умови. В забезпечення виконання зобов'язань з повернення кредитних коштів, 20 червня 2008 року між позивачем (іпотекодержателем) та [PERSON], [PERSON] - іпотекодавцями, був укладений Договір іпотеки № 014/08/11-24/031/08, відповідно до якого, іпотекодавці передали в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру № 87, що розташована на сьомому поверсі дев'яти поверхового житлового будинку № 8 по вулиці Десантна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Вказана квартира на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON], свідоцтво про право власності на житло № Ж 165 від 21 січня 1998 року, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 17-22). Відповідно до п. 5.1. Договору іпотеки, у разі порушення основного зобов'язання, умов кредитного договору або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцям та/або позичальнику письмову вимогу про усунення порушень. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 27), на виконання п. 5 Договору іпотеки, позивачем на адресу мешкання відповідачів були направленні вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, проте вимога позивача, відповідачами була проігнорована та залишена без задоволення. Факт отримання відповідачами письмових вимог підтверджено копіями поштових повідомлень (а.с. 28). Статтею 572 ЦК України закріплено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна. Іпотекою є застава нерухомого майна (ч. 1 ст. 575 ЦК). Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 3 ст. 33 та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» юридична особа ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», у зв'язку з чим 04 листопада 2009 року проведено державну реєстрацію нової редакції статуту та внесені відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником всіх прав і обов'язків ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України та стягує солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» понесені та документально підтверджені судові витрати по справі.

Outcome: approved