Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить суд визнати недійсним дговр довічного утримання, укладений 25.12.2014 р. між позивачем на [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анцифєровою А.М. і зареєстрований в Державному реєстрі на нерухоме майно за № 293. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до умов договору позивач передав у власність а відповідач прийняв у власність квартиру [ADDRESS] та взяв на себе зобов»язання здійснювати догляд, надавати матеріальну та іншу допомогу [PERSON] Зазначає, що угода укладена на невигідних для позивача умовах, оскільки остання передала відповідачу у власність квартиру вартістю у 878 452,00 грн. в той як отримала матеріальне щомісячне забезпечення грошовий вираз якого становить 600,00 грн. і що становить менше прожиткового мінімуму громадян встановленого Законом України «Про держаний бюджет України на 2014 рік». В договорі також відсутні істотні умови, зокрема, строку його дії, що також є підставою для визнання недійсним договору. Крім того, позивач зазначила у тексті угоди, що відносно квартири не укладено ніяких правочинів, в той час як 20.12.2014 р. [PERSON] та ТОВ «Фірма Лалламі» вчинили правочин оренди спірного нерухомого майна. Також у посвідчу вальному написі та реєстрі для реєстрації нотаріальних дій не міститься місце вчинення нотаріальної дії - посвідчення спірного правочину, а отже в розумінні положень ст. 48 Закону України «Про нотаріат» договір довічного утримання не є посвідченим. Не погоджуючись з вимогами [PERSON] представник [PERSON] пред»явив зустрічний позов про визнання недійсним договору оренди від жилого приміщення від 20.12.2014 р. укладений між [PERSON] та ТОВ «Фірма Лаллами». Зазначає, що укладений правочин не спрямований на настання правових наслідків і є фіктивним. Про відсутність жодного наміру [PERSON] передати квартиру у оренду свідчить відсутність доказів передачі квартири орендарю, сторони також не домовились щодо порядку отримання орендної плати. Крім того про те, що договір є фіктивним свідчить і те, що [PERSON] продовжує проживати у спірній квартирі, а отже ТОВ «Фірма «Лалами» її не використовує. Договір було укладено виключно з метою сприяння визнання недійсним договору довічного утримання. В судовому засіданні [PERSON] її представник підтримали первісний позов, просили задовольнити. Заперечували щодо задоволення зустрічного позову зв»язку із його безпідставністю. В свою чергу представник [PERSON] заперечував щодо задоволення позову про визнання недійсним договору довічного утримання та просив задовольнити в повному обсязі зустрічний позов. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анцифєрова Алла Миколаївна просила розглядати справу за його відсутності. Надала письмові пояснення де зазначила, що посвідчувальний напис був вчинений із дотриманням вимог чинного законодавства і відповідає формі № 37 (посвідчувальний напис на договорі про відчуження нерухомого майна, який укладається фізичними особами), яка міститься у Правилах ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України 22.10.2010 р. за № 3253/5 та зареєстрованих 23.12.2010 р. за № 1318/18613. Крім того, зважаючи на те, що договір довічного утримання було посвідчено в приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса дана інформація не вказується, що відповідає п. 3 глави 1, розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюста України 2202.2012 р. за № 296/5 . Також, наголосив нотаріус, строк дії договору зазначено у п. 1 - довічно. В свою чергу відсутність інших правочинів, в тому числі договору оренди перевірено згідно до Витягів за результатами пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об»єкти нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до відповідного Державного реєстру. Вислухавши пояснення [PERSON], її представника, представника [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленим наступне. 25.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Анцифєровою Аллою Миколаївною, реєстровий номер № 293. За умовами договору довічного утримання [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS], взамін чого [PERSON] взяв на себе зобов»язання забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах цього договору. За приписами ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання(догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру, або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов»язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Також, як свідчить долучена до матеріалів справи копія договору, 20.12.2014 р. між [PERSON] та ТОВ «Фірма «Лаллами» було укладено договір оренди жилого приміщення, предметом якого стала квартира [ADDRESS]. Строк дії договору - до 31.12.2015 р. [PERSON] її представник вважають, що договір має бути визнано недійсним з підстав зазначених в позові, а саме у зв»язку із його укладанням на вкрай невигідних умовах для власника квартири, відсутності всіх істотних умов договору та порушення порядку вчинення нотаріальних дій. За приписами ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За умовами договору сторони домовились, що утримання, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 600,00 грн. на місяць, які будуть щомісячно надаватися відчужувану шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. Також за умовами договору взяв на себе зобов»язання сплачувати комунальні послуги, здійснити поховання відчужувача або компенсувати вартість ритуальних послуг особі, яка здійснила поховання. Одноразове ж грошове утримання визначене сторонами за спільною згодою становить 80 000,00 грн., які відчужував отримав повністю, і це не заперечувалось останнім, перед підписанням договору. Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 9 від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у п. 7 зазначив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Приписами ст. 60 ЦПК України встановлюють обов»язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином позивач за первісним позовом, його представник мали надати докази наявності обставин, з якими закон передбачає можливість визнання угоди недійсною. Проте, всупереч вимогам чинного процесуального законодавства сторона не довела в судовому засіданні, що угода укладалась на вкрай невигідних для відчужувача умовах під впливом тяжкої для неї обставини, що дало б можливість для визнання договору недійсним відповідно до приписів ст. 233 ЦК України, оскільки сама по собі різниця між вартістю майна та умовами грошового не є такою підставою . За положеннями ст.. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови по предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів такого виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Спірний договір було укладено у формі, що передбачена законом для даного виду договорів, є нотаріально посвідченим. Суд не погоджується з доводами представника відчужувача щодо відсутності істотних умов правочину, зважаючи на те, що за природою такі угоди укладаються довічно. Також, не є підставою для визнання недійсною угоду довічного утримання у зв»язку із наявністю договору оренди укладеного [PERSON] з ТОВ «Фірма «Лаллами», зважаючи на те, що положеннями ЦК України в разі приховання стороною прав третіх осіб на майно передбачено можливість для розірвання договору, або зміни його умов. Крім того, суд не погоджується і з твердженнями позивача щодо порушення порядку вчинення нотаріальних дій при посвідчені договору довічного утримання 25.12.2014 р., виходячи з того, що Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що його затверджено 22.02.2012 р. наказом Мінюсту України № 296/5 та зареєстровано 22.02.2012 р. № 282/20595 не передбачено зазначення адреси вчинення нотаріальної дії, в разі її вчинення за робочою адресою нотаріуса. За таких обставин суд не знаходить підстав для визнання недійсним договору довічного утримання, укладеного між [PERSON] та [PERSON] Також відсутні і підстави для визнання недійсним договору оренди жилого приміщення від 2012.2014 р. відповідно до положень ст. 234 ЦК України. Фіктивним, згідно до ст. 234 ЦК України, є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови № 9 від 06.11.2009 р. «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз»яснив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Твердження представника [PERSON] щодо укладання договору оренди з метою сприяння визнання недійсним договору довічного утримання не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і можуть бути покладено в основу рішення за відсутності відповідних доказів і з огляду на дату його укладання - 20.12.2014 р. в той час, як дата укладання договору довічного утримання - 25.12.2014 р. Зважаючи на вищевикладене як первісний так і зустрічний позов задоволенню не підлягають. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 Ц№ПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed