Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

Позивач та її представник - адвокат Мірошниченко М.В. звернулись до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що відповідач є донькою позивача та матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач веде аморальний спосіб життя, ніде не працює, джерел доходу не має, самоусувається від участі у вихованні та утриманні доньки, проявляє агресію до дитини, свої батьківські обов`язки переклала на бабусю дитини - позивача у справі, з якою у дівчинки склалися доброзичливі стосунки. Позивач є пенсіонером за віком, має добрий стан здоров`я, в її квартирі створені гідні умови проживання. Позивач турбується про дівчинку, займається її вихованням та задоволенням її потреб. Просять позбавити відповідача батьківських прав стосовно доньки [PERSON] , [INFO] ; встановити опіку над дитиною, призначивши опікуном позивача у справі; стягнути з [PERSON] на користь опікуна аліменти на утримання дитини у розмірі 1/ 4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про поважні причини неявки відповідачі суду не повідомили. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за місцем проживання останньої, зареєстрованим у встановленому законом порядку, при цьому, будь - яких заяв про розгляд справи за її відсутності, відзиву на позов не надала. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Від представника третьої особи Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривий Ріг як органу опіки та піклування - надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечують проти позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] . Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 30 березня 2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та допит свідків. Ухвалою від 20 травня 2020 року за клопотанням представника позивача витребувані докази з Відділу держаної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі ГТУЮ у Дніпропетровській області. Ухвалою суду від 13 серпня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Дослідив письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. [PERSON] народилась [INFO] , її батьками в свідоцтві про народження зазначені [PERSON] і [PERSON] (а.с.5). Відомості про батька дитини внесені за заявою матері від 24 вересня 2008 року, що видно із копії актового запису про народження дитини №792 від 24.09.2008 та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.99,100-101). Із копії довідки Інгулецького управління праці та соціального захисту населення м.Кривий Ріг від 14 листопада 2019 року видно, що відповідач [PERSON] знаходилась на обліку вказаного УПСЗН і отримувала на дочку [PERSON] допомогу на дитину одиноким матерям, яка в жовтні 2019 року склала 1613,04 грн. Допомога призначена до 01.01.2020 (а.с.6). Із характеристики малолітньої [PERSON] видно, що остання навчається в Криворізькій загальноосвітній школі №115, домашнє завдання виконує не систематично, у суспільному житті школи та класу участі не бере, малоактивна, але добра, реагує на зауваження і критику. Мати не приділяє належну увагу навчанню та вихованню доньки, вихованням дитини займається бабуся, яка відвідує батьківські збори, відповідає на телефонні дзвінки (а.с.7). Відповідач неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП, тобто за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітньої дитини, що підтверджується постановами Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2016 року справа №3213/9743/16-п та від 15 січня 2020 року справа №213/4384/19 (а.с.53,55). Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що видно з рішення виконкому №154 від 17.06.2020 року. Підставою прийняття даного рішення слугувало те, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, проявляє безвідповідальність та періодично залишає дитину на свою матір. [PERSON] не працює, часто відсутня за місцем проживання, веде аморальний спосіб життя, проявляє агресію стосовно дитини (а.с. 85). Із листа начальника Інгулецького відділення Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 09.06.2020 видно, що Інгулецьким ВП КВП в Дніпропетровській області було проведено перевірку щодо громадянки [PERSON] , якою встановлено, що остання мешкає по [ADDRESS] із своєю матір`ю [PERSON] , яка і займається вихованням малолітньої онуки, оскільки мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини (а.с.86). Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знайома з позивачкою, працювала з нею разом з 2007 року, була в неї вдома. Позивач проживає разом з донькою [PERSON] та онукою [PERSON] . В квартирі у позивача чисто, онука доглянута. Їй відомо, що [PERSON] часто залишала дитину саму вдома, сама приходила додому лише поїсти і знову йшла. Вдома відповідач нічого не робила: не прибирала, не прала, не дивилась за донькою. Догляд за малолітньою дівчинкою здійснює [PERSON] , одягає та годує її, водила до лікарні. У бабусі з онукою добрі стосунки. [PERSON] емоційна, з матерію у неї погані відносини. Вона не приймає участі у вихованні своєї доньки, ставиться до неї байдуже, з донькою майже не проживає, тривалий час не з`являється вдома. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо виконання батьківських обов`язків, які врегульовані Сімейним Кодексом України. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст.152 СК України). При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Встановлено судом, що малолітня [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , де проживає разом з матір`ю та бабусею - позивачем у справі. Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування повинно вирішуватися лише після всебічного дослідження позицій сторін, насамперед, з`ясування ставлення батьків до дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконкому Інгулецької районної у місті ради від 04.11.2019 розглядалось питання про стан виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Статтею 19 Сімейного Кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З матеріалів справи видно, поведінка відповідача щодо виконання батьківських обов`язків не змінилась, тому виконкомом Інгулецької районної у місті ради 17 червня 2020 року прийнято рішення №154 про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини. З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що відповідач свідомоухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої доньки, байдуже ставиться до долі дитини, не приймає участі в навчально-виховному процесі своєї дочки, не займається її виховання та утримання, суд вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав. Стосовно позовної вимоги про встановлення опіки над малолітньою дитиною та призначення позивача її опікуном суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 63 ЦК України, опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу, яка передбачає встановлення судом опіки над малолітньою особою, у випадку, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Статтею 63 ЦК України передбачено, що опікуном може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном лише за її письмовою заявою. Опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Згідно з п. 3.1 Правил опіки та піклування при призначенні опікуна за умови досягнення дитиною відповідного віку (10 років) враховуються побажання самої дитини. За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки умов для призначення судом опікуна малолітній [PERSON] , [INFO] - в судовому засіданні не встановлено, позивачем не надані докази про можливість бути опікуном малолітньої дитини, подання органу опіки та піклування не надано, тому в задоволенні позовних вимог в частині встановлення опіки над малолітньою [PERSON] та призначення її опікуном позивача [PERSON] - слід відмовити та доручити виконкому Інгулецької районної в місті ради м.Кривий Ріг, як органу опіки та піклування вирішити питання про встановлення опіки над малолітньою [PERSON] , [INFO] та призначити їй опікуна або влаштувати дитину до дитячого закладу. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням вищевказаного, слід стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1 /4 частки з усіх видів заробітку /доходів/, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь опікуна, прийомних батьків, батьків-вихователів або дитячого навчально-виховного закладу, залежно від форми влаштування дитини. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню доньки. Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому статтею 169 Сімейного Кодексу України. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову до суду у виді судового збору у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір», що становить 840,80 грн. Також необхідно стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial