Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивач у серпні 2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного прибутку) у розмірі 243564 (двісті сорок три тисячі п'ятсот шістдесят чотири) грн. 54 коп., згідно з розрахунком величини пайового внеску виконаного за показниками опосередкованої вартості будівництва. Свої вимоги, з посиланням на статтю 4, частину 7 статті 27, статтю 10 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 1, 2, 40, частину 1 статті 34, частину 1 статті 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пункти 1.5, 1.6, 5.1. Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 року зі змінами, внесеними рішенням від 22.05.2013 року за № 319, статтю 623 Цивільного кодексу України, обґрунтовує тим, що відповідно вказаного рішення Харківської міської ради затверджено порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, який містить механізм залучення до пайової участі, порядок укладення договорів та розрахунку розміру величини пайового внеску. Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 23.11.2012 року за №ХК 14312227811, прийнято в експлуатацію реконструйовані нежитлові приміщення 1-го поверху та 2-поверху (магазин) в літ. «А-7» під магазин по [ADDRESS], та замовником вказаної декларації є відповідачі [PERSON] та [PERSON], які як замовники будівництва мають в повній мірі виконувати обов'язки пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова (а. с. 15-20). Представник позивача зазначає, що листами управління соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна від 22.07.2013 року №361/0/114-13 та від 19.08.2013 року №422/0/114-13 відповідачам було повідомлено про необхідність виконання вимог закону та направлено на підписання проект договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова, однак відповіді на вказані листи Департаменту економіки та комунального майна не надходили (а. с. 11, 12). Як на підставу позовних вимог представник позивача зазначає, що вказаними діями відповідачів порушуються права та інтереси територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради на отримання коштів, пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, які мають використовуватися для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова та такими діями позивачу заподіяно вказану матеріальну шкоду у вигляді неодержаних доходів. 22 грудня 2014 року представником відповідача було надано письмові заперечення, в яких він просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, зазначає, що позовні вимоги Харківської міської ради необґрунтовані та не підлягають задоволенню. В обґрунтування заперечень, представник відповідача наголошував на тому, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] під час здійснення реконструкції вже існуючих нежитлових приміщень 1-го поверху та 2-го поверху (магазину) в літ. «А-7» будинку [ADDRESS] та не здійснювали забудову земельної ділянки, а тому відповідачі не можуть бути суб'єктами правовідносин у сфері пайової участі у розвитку інфраструктури території населеного пункту. Крім того, представник відповідача заперечував проти розрахунку розміру пайової участі, проведеного Харківською міською радою, оскільки згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації, кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією становить 39,511 грн., у тому числі: витрати на будівельно-монтажні роботи 30,0 тис. грн., витрати на машини, обладнання та інвентар 9,511 тис. грн. Тобто розмір пайової участі у відповідачів не може становити більше ніж 3951,10 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав вказані позовні вимоги з зазначених підстав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, із зазначених в поданих ним письмових запереченнях підстав, просив суд відмовити позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог позивача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Замовниками декларації про готовність об'єкта до експлуатації, а саме - нежитлових приміщень 1-го поверху та 2-поверху (магазин) в літ. «А-7» ([ADDRESS]), зареєстрованої інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 23.11.2012 року за №ХК 14312227811, є відповідачі [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до пункту 11-1 декларації, інформація про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію - не зазначається у разі реконструкції, реставрації або капітального ремонту об'єктів без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані. Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Визначення поняття замовника будівництва надано у статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», де вказано, що замовник - це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала у встановленому законодавством порядку відповідну заяву. Визначення поняття замовника будівництва також міститься в пункті 1.6 Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 року, зі змінами, внесеними рішенням від 22.05.2013 року №319, яким встановлено, що замовником будівництва є фізична або юридична особа, яка має у власності або у користуванні земельну ділянку (ділянки) та яка має намір здійснювати будівництво або змінити об'єкт будівництва, у тому числі під час проведення будівництва без зовнішніх геометричних розмірів та фундаментів у плані об'єкта будівництва. За змістом вказаних норм матеріального права, обов'язковою умовою для виникнення у сторін правовідносин щодо пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова, є наявність у замовника будівництва у власності чи користуванні земельної ділянки. Відповідно до частин 1 та 2 статті 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності чи права користування земельними ділянками із земель державного або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. В частинах 1 та 2 статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності чи користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Право власності на земельну ділянку, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 Земельного кодексу України). Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів, які б свідчили, що відповідачі, під час здійснення реконструкції вже існуючих нежитлових приміщень 1-го поверху та 2-го поверху (магазину) в літ. «А-7» будинку [ADDRESS], набули право власності чи користування на земельну ділянку, яка розташована під зазначеним вище житловим будинком, позивач суду не надав. Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що відповідачі у справі, здійснивши реконструкцію зазначених вище нежитлових приміщень, не є замовниками будівництва в розумінні статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пункту 1.6 Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 року, зі змінами, внесеними рішенням від 22.05.2013 року № 319, а тому не є суб'єктом правовідносин щодо пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальні інфраструктури м. Харкова, оскільки не є землекористувачем земельної ділянки, на якій розташовано вказані нежитлові приміщення, а тому і не повинні відшкодовувати позивачу збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 243564 (двісті сорок три тисячі п'ятсот шістдесят чотири) грн. 54 коп. Відповідно до частини 1, 2 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Проте у відповідності із частиною 3 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. (Частина третя статті 40 набрала чинності 1 січня 2013 року - підпункт 3 пункту 1 розділу V «Прикінцеві положення» цього Закону).

Outcome: dismissed