Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТзОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] \~\~про стягнення заборгованості за кредитним договором №0861570101/Т/972107 від 15.07.2013 у розмірі 32777,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07.05.2013 між ПАТ «Актабанк» та відповідачем [PERSON] \~\~укладено кредитний договір №0861570101/Т/972107. 23.03.2018 між ПАТ «Актабанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТзОВ «ЄАПБ») укладено договір №2 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Актабанк» відступає шляхом продажу ТзОВ «ФК «ЄАПБ» належні Банку, а ТзОВ «ФК «ЄАПБ»\~\~набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Відповідно до Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги - Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором в сумі 32777,00 грн., з яких: 15000,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 2,00 грн. - заборгованість за процентами; 15225 грн. - комісія, 2550,00 грн. - штрафи, пеня. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором. Проте, відповідач порушила зобов`язання за вказаним договором, припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором. Позивач зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 23.03.2018, не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТзОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №0861570101/Т/972107у розмірі 32777,00 грн., що підлягає стягненню з відповідача. 25.01.2021 року провадження у справі відкрито. 01.03.2021 року на адресу суду представником позивача подано відзив на позову заяву, в якому представник позивача просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що відповідно внаслідок розірванню шлюбу відповідач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Визнаючи факт укладення договору на отримання позивачем кредиту у розмірі 15000,00 грн. представник зазначає, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, є незаконним. При цьому нарахування комісії здійснювалося за послуги, що супроводжують кредит, а саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта, що є незаконним. ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначає, що заборгованість за основним боргом складає - 15 000,00 грн., проте мати позивача погасила кредит частково на суму 3450,00 грн., що підтверджується квитанціями від: 31.12.2013 року, 07.05.2014 року, 24.06.2014 року і 29.07.2014 року, у яких призначення платежу відображає, що ці кошти внесені на погашення заборгованості за Договором №0861570101/Т/972107 від 07.05.2013 року. Позивач нічим не підтверджує нараховані штраф і пеню. Позивач сам не розрізняє ці суми, хоча це різні види цивільно-правової відповідальності і їх не можна застосовувати одночасно за одне порушення і без належного обґрунтування підстав нарахування. Зазначає, що щраховуючи те, що умова про збільшення строків позовної давності у договорі про надання споживчого кредиту, порівняно із строками передбаченими чинним законодавством України, зокрема статтями 256.257ЦК України, ставить позичальника (споживача) в гірші умови, ніж зазначені законодавством, враховуючи вищезазначені правові позиції вважаю цю умову нікчемною. Із врахуванням того, що умова про збільшення строків позовної давності у договорі про надання споживчого кредиту є нікчемною, прошу застосувати строки позовної давності до вимоги про стягнення суми основного боргу за кредитним договором №0861570101/17972107 від 07.05.2013 року. 10.03.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача заперечуючи обставини наведені у відзиві зазначає, що несвоєчасно сплачені грошові кошти на погашення Кредитної заборгованості за Кредитним договором №0861570101/Т/972107 від 07.05.2013, які були розподілені відповідно до умов договору, та з огляду на те, що надходили в розмірі меншому від щомісячного платежу якого не було достатньо для зменшення заборгованості за основною сумою кредиту, сума заборгованості за основною сумою не змінилась, іншого розрахунку заборгованості стороною відповідача не надано. Вказана в Кредитному договорі №0861570101/17972107 від 07.05.2013 інформація була доведена до відома Позичальника, що підтверджується змістом підписаного ним Кредитного договору №0861570101/17972107 від 07.05.2013, згідно з яким підписання свідчить про те, що Відповідач з всіма Умовами ознайомлений та погоджується, перед підписанням повідомлено у встановленій законом формі про всі умови, передбачені ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07,2001 №2664-111, ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. №1023-ХП, та їх змістом, а також про всі інші умови, повідомлення про які с необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Укладеним Кредитним договором №0861570101/17972107 від 07.05.2013 передбачені всі фінансові зобов`язання позичальника, тобто до відома Відповідача у необхідному обсязі була доведена передбачена законом інформація щодо умов кредитування. Кредитним договором передбачена комісія банку за надання кредитних коштів на відповідний рахунок, відкритий в установі ПАТ «АКТАБАНК», у розмірі 2,25% від суми кредиту вказаної в п.2.1. кредитного договору. Відповідно до Графіку платежів до кредитного договору, який теж підписаний сторонами договору, Позичальник щомісячно протягом 36 місяців, повинен сплачувати загальну суму щомісячного платежу, яка включає в себе частину кредиту, що підлягає поверненню, плата за річною відсотковою ставкою та комісію за супроводження кредиту. Отже, позичальник знала про такий вид нарахувань по кредиту як комісія за супроводження кредиту (щомісячні відсотки), який передбачений не лише умовами договору, але й зазначений в Повідомленні та запиті на отримання кредиту. Враховуючи положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, які обумовлені в кредитному договорі, проте Позичальник таким правом споживача не скористався. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Щодо заяви сторони відповідача про застосування строків позовної давності зазначає, що позичальник [PERSON] підписанням Кредитного договору №0861570101/37972107 від 07.05.2013 засвідчила прийняття всіх істотних умов кредитного договору, в тому числі і тих, що стосуються збільшеного строку позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника, позов підтримує в повному обсязі та просить такий задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутності сторони відповідача. Просить в задоволенні позову відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. На підставі ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задоволити частково з таких підстав. Судом встановлено, що 07.05.2013 між ПАТ «Актабанк» та відповідачем [PERSON] , прізвище якої змінено внаслідок розірвання шлюбу, що встановлено судом на Хомик, укладено кредитний договір №0861570101/Т/972107 на споживчі потреби, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 15 000 грн. з кінцевою датою повернення такого 06.05.2016 року. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. 23.03.2018 між ПАТ «Актабанк» та ТзОВ «ЄАПБ» укладено договір №2 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Актабанк» відступає шляхом продажу ТзОВ «ФК «ЄАПБ» належні Банку, а ТзОВ «ФК «ЄАПБ»\~\~набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Відповідно до Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги - Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором в сумі 32777,00 грн., з яких: 15000,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 2,00 грн. - заборгованість за процентами; 15225 грн. - комісія, 2550,00 грн. - штрафи, пеня. Відповідно до ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем частково здійснено оплату заборгованості за кредитним договором у розмірі 3450,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій від: 31.12.2013 року, 07.05.2014 року, 24.06.2014 року і 29.07.2014 року, у яких призначення платежу відображає, що ці кошти внесені на погашення заборгованості за Договором №0861570101/Т/972107 від 07.05.2013 року. Частиною першою статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Першою та третьою частинами статті 512\~ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема. передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514\~ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 3.4 договору про відступлення права вимоги відповідачу скеровано повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором №0861570101/Т/972107 від 07.05.2013 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно до розрахунків, наданих позивачем, заборгованість [PERSON] за кредитним договором, укладеним 07.05.2013, становить за основним боргом 11550,00 (15000,00 мінус 3450,00) гривень. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинних на момент укладення Договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Споживач є вразливою стороною договірних відносин і законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування» (постанова ВС/КЦС від 13 грудня 2018 року (справа №716/179/15-ц). Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Суд дійшов висновку про те, встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, є незаконним. При цьому нарахування комісії здійснювалося за послуги, що супроводжують кредит, а саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта, що є незаконним. Така позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц. З урахуванням наведено вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 15225,00 гри. заборгованості за комісією не знайшли свого обґрунтованого підтвердження, оскільки такі, враховуючи основну суму боргу суперечать принципу добросовісності та розцінюються судом як такі, що несуть істотний дисбаланс договірних прав на шкоду споживача. У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 відсутній висновок про те, який же вид неустойки (штраф чи пеню) підлягає стягненню та який критерій мас бути застосовано для його вибору. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті З ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру. \~ \~ \~ \~ Така позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду справа № 664/2784/15-ц від 19 вересня 2018року. Встановлено, що позивачем не підтверджено нараховані штраф і пеню, які разом з тим позивач не розрізняє, та не враховує при зверненні до суду різницю характеру різних види цивільно-правової відповідальності, які не можна застосовувати одночасно за одне порушення. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушила умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від належної сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими частково та такими, що підлягають до часткового задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №0861570101/Т/972107 від 07.05.2013 року в розмірі 11550,00 грн. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.\~141\~ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2102 грн.

Outcome: approved