Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 31790,93 грн., в тому числі заборгованості по поверненню тіла кредиту в сумі 6688,75 грн., за нарахованими відсотками в сумі 23112,14 грн., з штрафів в сумі 500,00 грн. та 1490,04 грн., а також судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору від 23.08.06 р., відповідач отримав кредит в сумі 8500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом по процентній ставці 36 % річних на суму залишку заборгованості по кредиту. Однак позичальник [PERSON] не виконав умов договору щодо обов'язку своєчасного внесення платежів по кредиту, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, розмір якої на даний час складає 31790,93 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про повне підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову, подав суду письмове клопотання, у якому наполягав на застосуванні строку позовної давності, який, на його думку, позивачем порушено. Він підтвердив одержання кредитних коштів в сумі 8500 грн. у серпні 2006 року, а також те, що приблизно у кінці 2007 року у нього виникла заборгованість по поверненню кредиту, яка була допущена у зв'язку з скрутним матеріальним становищем відповідача. У серпні 2008 року строк дії виданої йому Банком картки закінчився, він цей строк не продовжував, нову картку не отримував, заборгованість не погашав. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При цьому суд встановив та врахував наступне. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Судом встановлено, що 23.08.06 р. [PERSON] шляхом заповнення та підписання заяви прийняв Умови та правила надання банківських послуг, уклавши таким чином з позивачем кредитний договір, за умовами якого отримав кредит в сумі 8500,00 грн. з умовами сплати відсотків за користування кредитними коштами по кредитній ставці 36 % річних. З наданої позивачем копії письмової заяви [PERSON] від 23.08.06 р. судом встановлено, що з метою отримання позичальником кредитних коштів та проведення розрахунків за договором, відповідачу було видано платіжні банківські картки [NUMBER] та [NUMBER] терміном дії до серпня 2008 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку, на даний час заборгованість [PERSON] по поверненню тіла кредиту складає 6688,75 грн., по сплаті відсотків за користування кредитними коштами - 23112,14 грн., по сплаті штрафів, нарахованих у зв'язку з порушенням умов кредитного договору - 500,00 грн. та 1490,04 грн. Як вбачається з п.3.1 Розділу І Умов і правил надання банківських послуг, для надання послуг Банк відкриває Клієнту картрахунки, видає клієнту карти, їх вид та строк дії визначений у заяві і Пам’ятці клієнта, підписанням яких клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначена у розділі «Відмітки банку» заяви. Порядок здійснення платіжних операцій з використанням платіжних карток, а також порядок одержання кредиту регулюється чинним законодавством України, Умовами і правилами надання банківських послуг, та Тарифами Банку. Пам’ятка клієнта оформляється і є невід'ємною частиною договору лише у випадках оформлення та видачі платіжної карти по кредитній схемі. (п.3.5 Розділу І вищезазначених Умов). Як вбачається з заяви [PERSON] від 23.08.06 р., відповідачу видано дві платіжні картки. До матеріалів справи позивачем не долучено підписану відповідачем Пам’ятку клієнта, підписання та одержання від позивача такого документу [PERSON] оспорюється. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що умови кредитування позивачем [PERSON] викладено у його заяві від 23.08.06 р., Умовах і правилах надання банківських послуг, а також Тарифах Банку. Відповідно до п.9.12 Розділу І Умов, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. Відповідно до п.9.3 Розділу І вищезазначених Умов, картрахунки відкриваються на невизначений строк, за винятком умов, передбачених пп.9.6, 9.7 Умов. Пунктом 5.4 Розділу ІІ Умов передбачено, що строк погашення по кредиту за платіжними картками без встановлення мінімального обов'язкового платежу здійснюється в наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці. З аналізу вищезазначених умов вбачається, що кредитний договір позивача з [PERSON] на даний час діє, оскільки жодна з сторін не інформувала іншу сторону про припинення його дії (п.9.12 Розділу І), однак строк погашення кредитних коштів наступив в останній день місяця, зазначеного на платіжній картці (п.5.4 Розділу ІІ). Як вбачається із заяви [PERSON] від 23.08.06 р., термін дії дебетної платіжної картки складає 2 роки, строк дії кредитної картки - до серпня 2008 року. За таких обставин суд прийшов до висновку, що отриманий в установі позивача кредит [PERSON] повинен була повернути не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (п.5.4 Розділу ІІ Умов), отже, що строк виконання ним обов'язку повернути кредит наступив 31 серпня 2008 року. Відповідно до ст.ст.256-257, 260 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Статтями 253, 254 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Враховуючи, що відповідно до п.5.4 Розділу ІІ Умов і правил надання банківських послуг, строк повернення [PERSON] кредиту наступив 31 серпня 2008 року, з 01 вересня 2008 року почався перебіг позовної давності, а оскільки він має тривалість у три роки, позовна давність як строк, у межах якого позивач може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права, сплинув 01 вересня 2011 року. Статтею 267 ЦК України передбачено наслідки спливу позовної давності, зокрема, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України, в силу ст.360-7 ЦПК України обов'язковою для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з таким рішенням Верховного Суду України, у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Як вбачається з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості [PERSON], заборгованість за процентами у нього виникла з 03.08.07 р. Відповідно до ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки в судовому засіданні [PERSON] просив застосувати до заявленої Банком вимоги позовну давність, а позивачем заявлено вимогу до [PERSON] 14 липня 2014 року, тобто після спливу позовної давності, і причини пропущення позовної давності позивачем не наведено, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed