Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивач у лютому 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення суми боргу за договором позики, посилалась на те, що 21 березня 2014 року уклав з відповідачкою [PERSON] договір позики, згідно з яким передав їй 17100 грн. Відповідно до договору відповідачка зобовязалася повертати позику щомісячно рівними частинами , але не пізніше 30-го числа кожного місяця. Відповідачка позику не повернула. [PERSON] розпискою від 21 березня 2014 року взяв на себе обовязок повернути борг у сумі 17100 грн., якщо [PERSON] не поверне борг позивачу. [PERSON] взяв на себе часткове зобовязання перед позивачем відповідати за зобовязання відповідачки обмеженою сумою у 200 грн. Просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на його користь заборгованість по договору позики у розмірі 17100 грн., відсотки у розмірі 387,92 грн., проценти індексу інфляції у розмірі 3078 грн., всього 20565,92 грн., стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 200 грн., стягнути з [PERSON], [PERSON] понесені судові витрати у розмірі 243,60 грн. Позивач та його представник подали заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено наступні факти та обставини. 21 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з яким [PERSON] передав [PERSON] 17100 грн., що підтверджується розпискою. Зазначену суму відповідачка зобовязувалася повертати щомісячно рівними частинами не пізніше 30-го числа кожного місяця шляхом перерахування на картковий рахунок у ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії». Відповідачка свої зобовязання не виконала , що підтверджується довідкою ПАТ «Дочірній банк Сбербанка Росії» № 486/7/53-2 від 22.05.2015 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачка свої зобовязання не виконала, тому сума боргу у розмірі 17100 грн. підлягає стягненню на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути 3% річних з 01.05.2014 року до 31.01.2015 року у сумі 387,92 грн. та заборгованість з урахуванням індексу інфляції у розмірі 20178 грн., однак у договорі позики та у розписці про отримання коштів не вказано дату повернення позики, тому відсутні підстави нараховувати3% річних та індекс інфляції саме з 01.05.2014 року. В цій частині суд вважає можливим відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. 21 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] в забезпечення виконання зобовязань за договором позики, укладеним з [PERSON], укладено договір поруки, за яким поручитель несе відповідальність за невиконання боржником зобовязань у розмірі 200 грн. Оскільки відповідачка не виконала умови договору позики та не повернула кошти, з поручителя [PERSON] підлягають стягненню в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 21.03.2014 року сума у розмірі 200 грн. Щодо позовної вимого про стягнення з [PERSON] як поручителя заборгованості за договором позики від 21.03.2014 року , суд вважає можливим відмовити, оскільки надана суду розписка від [PERSON] не є договором поруки, а договором позики та підтверджує передачу [PERSON] [PERSON] у борг грошових коштів у розмірі 16100 грн. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial