Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що з 04.12.1973 р. по 31.01.2011 р. перебувала у трудових відносинах з відповідачем, була звільнена з роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. У 2013 р. перебувала на обстеженні та лікуванні в Науково-дослідному інституті гігієни праці та профзахворювань Харківського Національного медичного університету. Внаслідок обстеження був встановлений діагноз професійного захворювання: Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.), за класифікацією [PERSON] та [PERSON] Захворювання професійне, від тривалого впливу виробничого шуму, вперше встановлено ППЛЕК 05.06.2013 р. в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ. Встановлено, що професійне захворювання виникло під час роботи за професією інженера технолога, цеху № 8, ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе». 19.06.2013 р. на підставі повідомлення про професійне захворювання за формою П-3, був складений Акт № 30 розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 за участю представників відповідача, міської санепідемстанції та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. В Акті зазначено, що професійне захворювання виникло у звязку недосконалістю технологій, неефективністю використання засобів індивідуального захисту, тривалої роботи в шкідливих умовах праці. Причина професійного захворювання проведення робіт в умовах підвищених рівнів виробничого шуму. 28.08.2013 р. їй вперше на МСЕК встановлено 20 % стійкої втрати професійної працездатності. 21.10.2014 р. на повторному переогляді встановленого 25 % стійкої втрати професійної працездатності, внаслідок професійного захворювання. Умови праці, внаслідок яких у позивача виникли професійні захворювання, які потягли втрату професійної працездатності на 25 %, заподіяли моральну шкоду, у звязку з чим просить стягнути з відповідача на її користь заподіяну моральну шкоду у звязку з професійними захворюваннями у розмірі 7500 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» - [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що відповідач не порушував законних прав позивача, що підтверджується тим, що в п. 19 Акту розслідування професійного захворювання складеного комісією з розслідування професійного захворювання відносно позивача не встановлено порушень відповідачем нормативних актів про охорону праці та посадових осіб товариства, які допустили такі порушення. Посилання позивача на порушення його прав та незгоду з п. 19 Акту розслідування професійного захворювання з підстав викладених в п. 16 зазначеного акту, є необґрунтованими, оскільки в ній зазначено лише обставини за яких виникло професійне захворювання, серед яких також зазначено неефективне використання засобів індивідуального захисту, тобто вина самого позивача, який працюючи в шкідливих умовах праці, цілком усвідомлював необхідність належного використання засобів індивідуального захисту. Позивач не заявляв вимогу про внесення змін до Акту розслідування професійного захворювання складеного комісією з розслідування професійного захворювання відносно нього, в частині внесення до вказаного акту порушень товариством його прав на безпечні та нешкідливі умови, доказів з цього приводу не надав. Позивачем не надано належних доказів заподіяння моральної шкоди. Суд вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи і надані докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач з 04.12.1973 р. по 31.01.2011 р. перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково виробниче обєднання», працювала на посаді інженера технолога, була звільнена з роботи за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію /а.с.5-6/. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 30 від 19.06.2013 р., позивачу встановлено діагноз професійних захворювань /а.с.8/. Відповідно акту, професійне захворювання виникло у звязку з недосконалістю технологій, неефективного використання засобів індивідуального захисту, тривалої роботи в шкідливих умовах праці; причина професійного захворювання проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму. Відповідно до довідок виданих фтизіатричною МСЕК м. Суми від 28.08.2013 р. та від 21.10.2014 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, ступінь втрати працездатності склала 20 % та 25 % повторно, безтерміново /а.с.10-14/. З виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 08-06/12 вбачається, що [PERSON] з 18.05.2013 р. по 10.06.2013 р. перебувала на обстеженні та лікуванні в Науково дослідному інституті гігієни праці та профзахворювань Харківського Національного медичного університету, з основним діагнозом: Хронічна двостороння сенсоневральна туговухість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.) по класифікації [PERSON] і [PERSON] Захворювання професійне від тривалого впливу виробничого шуму (вперше встановлено ППЛЕК 05.06.2013 р. в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ. Супутній діагноз: ХОЗЛ І стадії в фазі нестійкої ремісії. Легенева недостатність І-ІІ ст. ІБС. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ стадії. СН [PERSON] діабет ІІ тип, середньої тяжкості, стан субкомпенсації. ЖКБ. Хронічний калькулезний холецистит в фазі нестійкої ремісії. Вазомоторна енцефалопатія з антено-невротичним синдромом. Розповсюджений остеохондроз хребта з полірадикулярним синдромом. Аносмія. Хронічний фарингіт в стадії нестійкої ремісії. Гіперметропія слабого ступеня обох глаз. Пресбіопія. Гіпертонічна ангіопатія сітчатки /а.с.9/. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України «Про охорону праці», а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до закону України «Про загальнообовязкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 р. були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. У звязку з цим 03.03.2016 р. позивач звернулася до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якої порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках передбачених, законодавством. Таким чином з вищенаведеного вбачається, що між позивачем та ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» склались трудові правовідносини та внаслідок незабезпечення останньою безпечних умов праці позивачу при виконанні ним трудових обовязків, було ушкоджене здоровя. Судом встановлено, що внаслідок професійного захворювання в позивача порушилися нормальні життєві звязки. Постійно хворіє, має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Все це вимагає додаткових зусиль в організації життя і веде до нових переживань. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. із змінами від 25.05.2011 р. «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди, не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідок МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України [PERSON] має право на відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме незначне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з професійним захворюванням втрачена на 25 % безтерміново. Розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає сплаті позивачеві, суд визначає в розмірі 6000 грн., враховуючи при цьому дійсний розмір і тривалість моральних та фізичних страждань позивача, негативні наслідки отриманого ним захворювання, а також доведеність заявлених позовних вимог. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial