Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач ТзОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до відповідача[PERSON] про стягнення заборгованості. Мотивують заявлені вимоги тим, що 07 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та відповідачем[PERSON] було укладено договір №0011/0906/12-134, з подальшим внесення змін та доповнень, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 14000,00 дол. США зі сплатою процентів. Вказують, що 28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2 Договору Банк відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кревних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованість від боржників, всі гарантії надалі боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги щодо Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язків платежів. Разом із тим, 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2 Договору клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактору переходять всі пов'язані з ним права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Отже в наслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме: ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 07.09.2006 року №0011/0906/12-134. Зазначають, що відповідач [PERSON] належним чином взяті на себе зобов»язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого, станом на 27 січня 2016 року утворилась по кредитному договору заборгованість, яка складається з наступного: за кредитом - 10578,20 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 262857,23 грн., по відсотках - 9648,79 дол.США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 239762,36 грн., пеня - 22 222,76 дол. США, що по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 252402,53 грн., таким чином розмір неустойки становить: пеня за останні 12 місяців - 10157,47 дол.США, що по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 252402,53 грн. В подальшому в ході розгляду справи, в судовому засіданні представником позивача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» подано заяву про залишення без розгляду позовної заяви в частині стягнення з відповідача [PERSON] пені нарахованої за останні 12 місяців - 10157,47 дол.США, що по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 252402,53 грн. Ухвалою суду від 10 червня 2016 року заяву представника позивача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про залишення без розгляду позовної заяви в частині стягнення з відповідача [PERSON] пені нарахованої за останні 12 місяців - 10157,47 дол.США, що по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 252402,53 грн. На підставі наведеного просять позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором, яка складається з наступного: за кредитом - 10578,20 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 262857,23 грн., по відсотках - 9648,79 дол.США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 239762,36 грн., загальна сума заборгованості складає - 502619,59 грн. та судові витрати в сумі 7539,29 грн. 30 березня 2016 року відповідачем [PERSON] в інтересах якого діє за довіреністю [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Вектор Плюс», Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», третя особа національна комісія, що здійснює Державне регулювання у сфері ринків Фінансових послуг про захист прав споживача, відновлення становища, яке існувало до порушення права, згідно якої просить захистити права споживача [PERSON] шляхом визнання частково недійсним договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року, що був укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор плюс» та договору факторингу від 28.11.2012 року, що був укладений між ТОВ «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення прав вимоги за споживчим кредитним договором №0011/0906/12-134 від 07.09.2006 року, який був укладеним між АКБ «ТАС - комерцбанк» та [PERSON] Також просить визнати ПАТ «Сведбанк» належним кредитором за кредитним договором №0011/0906/12-134 від 07.09.2006 року, який був укладений між АКБ «ТАС - комерцбанк» та [PERSON] У зустрічній позовній заяві посилаються на те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не могло набути права вимоги та не є новим кредитором. Вказує, що Законом прямо встановлено, що фінансові установи, до числа яких належить і [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Вектор Плюс», мають право надавати виключно фінансові послуги, а займатися будь-якими іншими видами господарської діяльності, окрім надання фінансових послуг, вони не мають права. Також зазначає, що ТОВ «Кредитні ініціативи» може надавати виключний вид діяльності - надання фінансових послуг з факторингу. Звертають увагу суду на те, що Конвенцією УНІДРУА про міжнародний факторинг і Розпорядженням № 231 визначено обмеження щодо надання послуги факторингу, а саме набуття фактором відступленого права грошової вимоги може відбуватися у разі, якщо воно виникне в майбутньому до юридичної особи або до фізичної особи - суб'єкта господарювання. Вважає, що договір відступлення прав вимоги суперечить нормативо-правовим актам як в першому випадку, коли ПАТ «Сведбанк» відступив право вимоги ТОВ «ФК «Вектор плюс» так й в другому, коли ТОВ «ФК «Вектор плюс» без переоформлення на себе нотаріально договорів забезпечення за кредитними договорами ,відступило (нібито ,на їх думку) право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи». Зазначає, що незважаючи на правомірність самого відступлення права вимоги за кредитним договором за договором відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК «Вектор плюс» ТОВ «Кредитні ініціативи» не мало права отримувати іноземну валюту за кредитним договором, оскільки не мало ліцензій НБУ на право здійснення валютних операцій. Відтак, не володіла правоздатністю (не мало можливості) реалізації отриманого права вимоги. Більше того ,не мала жодного дозволу на відкриття ,ведення та обслуговування рахунків позичальників в іноземній валюті,оскільки не є Банком ,хоча зареєстроване, як фінансова установа. Таким чином, за відсутності генеральної чи індивідуальної ліцензії НБУ на право здійснення валютних операцій, вважає, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не мало права отримувати від Боржника іноземну валюту в якості оплати за кредитним договором, відтак немає право ініціювати звернення стягнення на іпотечне майно з підстав нездійснення Боржником валютних операцій, права на здійснення котрих він не мав, оскільки таке ініціювання не ґрунтується на законі, більш того, здійснення таких валютних операцій є правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 16 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютний контроль» та ст. 162 КпАП України. Виходячи з вищенаведеного, ТОВ «Кредитні ініціативи» може приймати платежі які направляються Позичальником на погашення боргу (у разі доведення факту правонаступництва) тільки в національній валюті, оскільки ТОВ «Кредитні ініціативи » не має відповідних дозволів на ведення та обслуговування рахунків клієнтів,проте такі умови змінюють в односторонньому порядку умови кредитного договору, що вступає в суперечність зі ст.,651 ЦК України. Також вважає, що стосовно Позивача за зустрічним позовом Відповідачами за зустрічним позовом застосовується нечесна підприємницька практика-омана щодо відступлення прав вимоги за його кредитним договором та порушує його право передбачене Законом України «Про захист прав споживачів». Просить захистити права споживача [PERSON] шляхом визнання частково недійсним договору факторингу №15 від 28.11.2012 ,що був укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор плюс» » та договору факторингу від 28.11.2012 року ,що був укладений між ТОВ «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення прав вимоги за споживчим кредитним договором №0011/0906/12-134 від 07.09.2006 року, який був укладений між АКБ»ТАС -комерцбанк» « та фізичною особою [PERSON], визнати ПАТ «Сведбанк » належним кредитором за кредитним договором №0011/0906/12-134 від 07.09.2006 року, який був укладений між АКБ»ТАС -комерцбанк» та фізичною особою [PERSON] В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», за довіреністю [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримав, надавши аналогічні пояснення позовній заяві, просив задовольнити первісний позов в повному обсязі, з підстав наведених в ньому а в задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити за безпідставністю. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] за первісним позовом та представника позивача за зустрічним позовом позовні вимоги за первісним позовом не визнав, просив в задоволенні первісних позовних вимог відмовити та задовольнити зустрічну позовну заяву, з підстав наведених в зустрічній позовній заяві. Представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Вектор Плюс» в судове засідання не зявився, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не надали. Представник відповідача за зустрічним позовом Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» в судове засідання не зявився, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не надали. Представник третьої особи за зустрічним позовом Національної комісії, що здійснює Державне регулювання у сфері ринків Фінансових послуг в судове засідання не зявився, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не надали. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши і розглянувши матеріали справи, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом, належними доказами по справі встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Зокрема, 07 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та відповідачем[PERSON] було укладено договір №0011/0906/12-134, з подальшим внесення змін та доповнень, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 14000,00 дол. США зі сплатою процентів., строком дії до 10 серпня 2016 року. (а.с.5-10). Судом крім наведеного, установлено, що відповідач [PERSON] належним чином взяті на себе зобов»язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого, станом на 27 січня 2016 року утворилась по кредитному договору заборгованість, яка складається з наступного: за кредитом - 10578,20 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 262857,23 грн., по відсотках - 9648,79 дол.США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 239762,36 грн., пеня - 22 222,76 дол. США, що по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 252402,53 грн., таким чином розмір неустойки становить: пеня за останні 12 місяців - 10157,47 дол.США, що по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 252402,53 грн. В подальшому в ході розгляду справи, в судовому засіданні представником позивача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» подано заяву про залишення без розгляду позовної заяви в частині стягнення з відповідача [PERSON] пені нарахованої за останні 12 місяців - 10157,47 дол.США, що по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 252402,53 грн. Ухвалою суду від 10 червня 2016 року заяву представника позивача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про залишення без розгляду позовної заяви в частині стягнення з відповідача [PERSON] пені нарахованої за останні 12 місяців - 10157,47 дол.США, що по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 252402,53 грн. Розрахунок заборгованості по кредиту станом на 27 січня 2016 року свідчить про те, що сума заборгованості по наведеній вище сумі відповідачем не погашена.(а.с.48). 28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу. (12-38). Відповідно до п.2.1, 2.2 Договору Банк відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кревних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованість від боржників, всі гарантії надалі боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги щодо Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язків платежів. Разом із тим, 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2 Договору клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактору переходять всі пов'язані з ним права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Отже в наслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме: ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 07.09.2006 року №0011/0906/12-134. (а.с.38-47). Дані правовідносини виникли між сторонами на підставі вчинення кредитного договору, укладеного у письмовій формі відповідно до вимог ст.1055 ЦК України. Згідно ст. 526, 549 та 550 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу). Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, у разі наявності нотаріально завіреного договору забезпечення кредиту (іпотеки, застави) на виконання припису ч. 1 ст. 513 ЦК України додатково укладається договір відступлення права вимоги заставодержателя або іпотекодержателя за відповідним договором забезпечення. Отже, на підставі сукупності досліджених доказів по справі, в їх сукупності і системному аналізі чинних правовідносин, суд вважає, що відповідач за первісним позовом неналежно виконував умови укладеного кредитного договору, допустив заборгованість, розмір якої визначено з урахуванням вимог закону та умов договору. З урахуванням норм частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, пятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у звязку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Визначено ст. 57 ЦПК України, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко -і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яки суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмету спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем за первісним позовом вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню, таким чином з відповідача [PERSON] слід стягнути заборгованість на користь [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» за кредитним договором № 0011/0906/12-134 від 07 вересня 2006 року в розмірі 502 619 ( п'тсот дві тисячі шістсот дев'ятнадцят) гривень 59 копійки, яка складається з: 262857,23 грн. заборгованість за кредитом; 239762,36 грн. заборгованість по відсотках; та стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7539 (сім тисяч п'ятсот тридцять дев'ять) грн. 29 коп. Що стосується зустрічного позову, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з наступних підстав: Підставами недійсності договору відповідно ст. 203, 215 ЦК України є невідповідність змісту правочину цього Кодексу, відсутність у особи, щойого укладає, необхідного обсягу цивільної дієздатності, невільне волевиявлення учасника правочину та невідповідність його внутрішній волі, не спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, ним обумовлених, вчинення батьками (усиновителями) правочину в супереч правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Позивачем за зустрічним позовом та його представником не надано суду доказів наявності правових підстав для визнання частково недійсним договору факторингу №15 від 28.11.2012, що був укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор плюс» » та договору факторингу від 28.11.2012 року, що був укладений між ТОВ «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення прав вимоги за споживчим кредитним договором №0011/0906/12-134 від 07.09.2006 року, який був укладений між АКБ»ТАС -комерцбанк» « та фізичною особою [PERSON], та визнання ПАТ «Сведбанк» належним кредитором за кредитним договором №0011/0906/12-134 від 07.09.2006 року, який був укладений між АКБ»ТАС -комерцбанк» та фізичною особою [PERSON] З моменту відступлення Банком Фактору Прав Вимоги: щодо сплати заборгованості від Боржників, всі гарантії, надані Боржникам щодо Заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з Правами Вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема, і права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, і комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Так, відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як було встановлено судом, ні договір факторингу, ні сам кредитний договір не містять положень, щодо обов'язку повідомлення боржника про заміну кредитора. У відповідності до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Частиною 1 статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Тобто відповідачі по справі могли вільно обирати спосіб та порядок розрахунку за укладеним договором факторингу, що не суперечить нормам діючого законодавства без повідомлення позивачів. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Варто зазначити, що при дослідженні матеріалів справи, судом було встановлено, що договір факторингу відповідає всім вимогам чинного законодавства, що застосовують при укладанні такого роду договорів. У відповідності до ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Ст. 6 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає право суб'єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. За змістом ст. 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до ст. 11 ЦПК України. Як вже зазначалось, належних та допустимих доказів на підтвердження факту суперечності договору факторингу актам цивільного законодавства матеріали справи не містять. При цьому, власне недбальство, незнання закону або неправильне його тлумачення не можуть бути підставами для визнання правочину недійсним. Окрім того, невиконання умов такого договору також не є підставою для його недійсності, а може мати інші правові наслідки. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку про необхідність відмови у задоволенні зустрічного позову, оскільки позовні вимоги не знайшли свого доведення, не є обґрунтованими, а вищезазначений договір факторингу, що був укладений між відповідачами, відповідає усім вимогам чинного законодавства України, що застосовуються при укладанні такого роду договору. На підставі викладеного та

Outcome: approved