Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк», 22 березня 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 23 727 доларів США 47 центів та судових витрат в сумі 9 079 грн. 32 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 квітня 2007 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № PLRMGК00007733, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 7 200 доларів США на строк до 28 квітня 2027 року зі сплатою відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору відповідач зобовязувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та всі інші платежі, в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобовязань станом на 11 березня 2016 року утворилась заборгованість на загальну суму 23 727 доларів США 47 центів, яка складається з кредиту в сумі 7 067 доларів США 98 центів, процентів 5 614 доларів США 32 центи, комісії 907 доларів США 20 центів, пені 8 998 доларів США 76 центів і штрафів: 9 доларів США 80 центів фіксована частина і процентна складова в сумі 604 1 129 доларів США 41 цент, що і просили стягнути з відповідача та понесені ними судові витрати в сумі 9 079 грн. 32 коп. Ухвалою суду від 04 травня 2016 року до участі у справі залучено співвідповідачем [PERSON]. Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та уточнюючи позовні вимоги просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 23 727 доларів США 47 центів солідарно посилаючись, що на момент укладення кредитного договору відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі та кредитні кошти використали в інтересах сімї для придбання будинку, тому боргові зобовязання перед банком відповідачі несуть солідарно. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судовому засідання позов визнав частково та вважає, що оскільки відповідач [PERSON] уклав кредитний договір зі згоди дружини [PERSON], з якою вони на той час проживали в зареєстрованому шлюбу, кредитні кошти використали в інтересах сімї, а саме, для придбання житлового будинку, проживали в ньому разом, за спільні кошти погашали кредит, то і за зобовязанням по поверненню заборгованості за кредитом повинні відповідати солідарно. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, та вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню посилаючись, що Кременчуцьким районним судом 14 лютого 2012 року постановлено рішення з приводу заявлених позовних вимог, які задоволені, тому справу провадженням необхідно закрити відповідно до вимог п.2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Судом встановлено, що 26 квітня 2007 року сторони: Публічне акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк» і [PERSON] уклали кредитний договір № PLRMGК00007733, згідно умов якого позивач зобовязувався надати відповідачеві кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в сумі 7 200 доларів США для придбання житла у термін з 26 квітня 2007 року по 28 квітня 2027 року, а відповідач зобовязувався повернути кредит в порядку і на умовах передбачених договором та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач надав відповідачу кошти в сумі 7 200 доларів США, відповідно до поданої відповідачем [PERSON] заяви на видачу готівки № 1 від 26 квітня 2007 року, виконавши таким чином свої зобовязання в повному обсязі. Внаслідок невиконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору станом на 11 березня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 23 727 доларів США 47 центів, що за офіційним курсом НБУ становить 605 287 (шістсот пять тисяч двісті вісімдесят сім) грн. 84 коп., а саме: кредит в сумі 7 067 доларів США 98 центів, проценти 5 614 доларів США 32 центи, комісія 907 доларів США 20 центів, пеня 8 998 доларів США 76 центів, штраф (фіксована частина) 9 доларів США 80 центів та штраф (процентна складова) 1 129 доларів США 41 цент, що підтверджується наданим позивачем розрахунком. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, згідно з якою зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про законність і обгрунтованість предявлених позовних вимог банку про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по кредиту в сумі кредит в сумі 7 067 доларів США 98 центів, проценти 5 614 доларів США 32 центи, комісія 907 доларів США 20 центів, пеня 8 998 доларів США 76 центів, штраф (фіксована частина) 9 доларів США 80 центів та штраф (процентна складова) 1 129 доларів США 41 цент. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що вищезазначений кредитний договір був укладений відповідачем [PERSON] в період перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], яка письмово надала згоду на укладення кредитного договору та договору іпотеки з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідно до заяви посвідченої 26 квітня 2007 року приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі за № 1038. За кошти отримані за зазначеним кредитним договором відповідачі [PERSON] та [PERSON] придбали житловий будинок № 38 по вулиці Набережній в с. Вільна Терешківка Кременчуцького району Полтавської області, в якому стали проживати та сплачували кредитні кошти за спільні доходи сімї і ці обставини ними визнані, що в відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не потребують доказування. 11 липня 2008 року відповідачі шлюб розірвали. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір , укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Враховуючи вищезазначене та встановлені фактичні обставини, можна дійти висновку, що у відповідачів, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержаний за рахунок останніх житловий будинок, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобовязання в інтересах сімї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого відповідачі здійснюють як солідарні боржники. З зазначених підстав суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позовних вимог і до відповідача [PERSON] щодо стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно. Також встановлено, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 лютого 2012 року, яке набрало законної сили 25 лютого 2012 року, частково задоволено позовні вимоги [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з відповідача заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № PLRMG200007733 від 26 квітня 2007 року станом на 25 січня 2012 року в сумі 1 958 доларів США 10 центів або 15 644 грн. 83 коп. та судові витрати в сумі 899 грн. 77 коп. Як встановлено в судовому засіданні і це підтверджується довідкою Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області виконавчі документи за зазначеним рішенням протягом 2013-2016 рр. на примусовому виконанні не перебували. Наданий позивачем розмір заборгованості за кредитним договором № PLRMGК00007733 від 26 квітня 2007 року станом на 11 березня 2016 року та підстави нарахування, відповідачами не оспорюються. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов заявлено до відповідачів не з тих підстав, по яких ухвалено рішення і не відносно того предмету позову. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Тому посилання представника позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] на закриття провадження у справі з підстав передбачених п.2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України є безпідставними. Оскільки позов задоволено, то в відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4 539 грн. 66 коп. з кожного.

Outcome: approved