Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 04.11.2013 року ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, уклав з відповідачем кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 30250 грн. на строк до 11.01.2018 року. Відповідно до умов договору відповідач мав щомісячно частками сплачувати кредит та відсотки за користування ним, комісію. Однак відповідач перестав виконувати умови кредитного договору. Станом на 19.08.2015 року відповідач має перед банком заборгованість в розмірі 28768,56 грн. за тілом кредиту, 3024,56 грн. зі сплати відсотків та 4433,52 грн. заборгованості зі сплати комісії. Тому просять стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором та понесені по справі судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився. Від нього поступила заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявилася. Про час і місце розгляду справи сторони повідомлені (а.с. 118,128). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що у звязку з одруження відповідач змінила прізвище х Макаренко на [PERSON]. Відповідно до кредитного договору від 04.11.2013 року ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, надав відповідачу кредит в розмірі 30250 грн. під 15 % річних та з кінцевим строком повернення 11 січня 2018 року. Відповідно до умов договору погашення кредиту (сплати біла кредиту, відсотків та щомісячної комісії) повинно бути здійснюватися поступово згідно графіку, що є невідємною частиною кредитного договору. Однак Відповідач свої зобовязання, передбачені кредитним договором не виконує, порушив графік погашення кредиту, відсотків. Відповідно до пункту 1.5.4 Кредитного договору позивач має право вимагати від відповідача повернення всієї суми кредиту, нараховані та несплачені відсотки, суми штрафних санкцій у випадку невиконання останнім свої зобовязань по Кредитному договору Станом на 19.08.2015 року відповідач має перед банком заборгованість в розмірі 28768,56 грн. за тілом кредиту, 3024,56 грн. зі сплати відсотків, що підтверджується розрахунком позивача.. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Посилання відповідача на те, що позивачем невірно обрахований розмір заборгованості не заслуговує на увагу, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів на його спростування та підтвердження факту належного виконання ним зобовязання. Посилання відповідача на те, що його не повідомляли про заміну кредитору не заслуговують на увагу. Будь-яких доказів на підтвердження того,що після укладення договорів купівлі-продажу прав вимоги він здійснював виконання своїх зобовязань за кредитним договором на користь ПАТ «ОТП Банк» відповідач суду не надав. Окрім того, ст. 512 ЦК України встановлено підстави заміни кредитора у зобовязанні, в тому числі і грошовому. При цьому, заміна кредитора у зобовязанні \~\~не припиняє самого зобовязання , а тільки приводить до вибуття однієї з його сторін, на місце приходить інша особа ( кредитор). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором чи законом. В силу статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні \~\~здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором чи законом. При цьому, якщо боржник не був письмово повідомлений \~\~про заміну кредитора у зобовязанні , новий кредитор несе ризик настання неспритних для нього наслідків. У цьому разі виконання свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до положень статті 518 ЦК України боржник має право висунути проти вимоги нового кредитора у зобовязанні заперечення , які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення паро заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні , він має право висунути \~\~проти вимоги нового кредитора заперечення , які він мав \~\~проти первісного кредитора на момент предявлення його вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обовязок до предявлення вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Як вбачається з копії договорів купівлі-продажу прав вимоги, за якими право вимоги за даним кредитним договором було відступлено позивачу, ТОВ «ОТП Факторинг» набув право вимоги за договорами, що наведені в акті приймання-передачі прав вимоги, у вигляді усіх прав (як існуючих, так й майбутніх, як наявних так й умовних) продавця у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами. Позивач також заявлена вимога про стягнення заборгованості зі сплати комісії в розмірі. Дані вимоги позивач обґрунтовує обовязком відповідача за договором (п. 1.4.4) щомісячно сплачувати комісію, розмір якої визначено графіком погашення. Слід зазначити, що встановивши в кредитному договорі (п. 1.4.4) сплату щомісячної комісії в розмірі 529,38 грн., банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, обмежившись посилання що комісія справляється за «управлінням кредитом». Згідно зі ст. 627 та відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. В ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» зазначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 11.01.2014 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини пятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №\~168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, умови п. 1.4.4 Договору про визначення обовязку позичальника щомісячно сплачувати комісію за управляння кредитом обмежують права споживача, а тому ці положення є недійсним з моменту укладення договору відповідно до ч. 1, 2, 3, 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 203 ЦК України, яка передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до вимог ст. 526, 530, 1049 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 31793,12 грн., що складається із заборгованості з повернення тіла кредиту та сплати відсотків. В задоволенні позову в частині стягнення заборгованості зі сплати комісії суд вважає за необхідне відмовити у звязку з необґрунтованість вимог. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені по справі судові витрати, пропорційно задоволеній частині позовних вимог (88%), в розмірі 1071,84 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial