Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Ппредставник позивача [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою в інтересах [PERSON] , в якій просив розірвати договір оренди землі укладений між [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , відповідно до якого передано в оренду земельну ділянку площею 8,9072 га, кадастровий номер 4824583400:05:000:0491, яка знаходиться в межах Новоюр?ївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області та яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №235 від 15 березня 2018 року. В обґрунтування позовних вимог представник позивачки, посилався на те, що після смерті батька [PERSON] - [PERSON] , вона прийняла спадщину, а саме земельну ділянку площею 8,9072 га, кадастровий номер 4824583400:05:000:0491, яка знаходиться в межах Новоюр?ївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області та отримала свідоцтво на право на спадщину за законом. Згодом [PERSON] дізналась, що зазначена земельна ділянка знаходиться в оренді [PERSON] , строком на 49 років відповідно до договору оренди землі укладеного між її батьком та [PERSON] та зареєстрованого 04.10.2012 року відділом Держкомзему у Новобузькому районі. З 2013 року по теперішній час відповідачем систематично не сплачується орендна плата за користування земельною ділянкою, що є підставою для припинення права користування земельною ділянкою. У зв`язку з наведеним представник [PERSON] вимушений був звернутися до суду з даним позовом. Представником відповідача [PERSON] до суду подано письмовий відзив на позов, яким він просить суд у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору оренди землі, відмовити у зв`язку з його безпідставністю. Свої заперечення мотивує тим, що за життя [PERSON] отримав по договору оренди землі від 11.05.2012 року від нього наперед грошову суму за період з 2013 року по 2015 рік у розмірі 18283 грн., що підтверджується копями видаткових касових ордерів. В частині сплати орендної плати за період 2016 року по 2019 рік, то він неодноразово по телефону повідомляв матір [PERSON] про те, що остання може отримати орендну плату без перешкод після оформлення для цього належних повноважень. До 12.12.2019 року питання про наявність заборгованості по орендній платі за договором оренди землі від 11.05.2012 року та її сплату перед ним у будь-який спосіб ніким не ініціювалося. Крім цього лише отримавши 30.12.2019 року позовну заяву з долученими до неї матеріалами, він дізнався, що позивач дійсно є спадкоємцем після смерті [PERSON] [PERSON] , у судове засідання не з`явилася та не повідомила суд про причину своєї неявки, була повідомлена своєчасно про час і місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Позов просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених в письмовому відзиві на позов. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконкомом Новоюр?ївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області 02 січня 2013 року встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у віці 47 років, про що 02 січня 2013 рок у складено відповідний актовий запис №02. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 березня 2018 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 8,9072 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4824583400:05:000:0491, яка знаходиться на території Новоюр?ївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Судом встановлено, що 11 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого [PERSON] передав в оренду орендарю строком на 49 років належну йому на праві власності земельну ділянку площею 8,91 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новоюр?ївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Зазначений договір зареєстрований у Новобузькому відділі Держкомзему, про що у Державному реєстрі земель внесено запис від 29 грудня 2012 року за № 482450004002113. Відповідно до пунктів 9, 11 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, готівкою, у розмірі 4819 грн. щорічно до 31 грудня звітного року. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають, змінюються і припиняються із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до п. 1 ч. 2 названої статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, зміст яких не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; за умови їх вчинення у формі, встановленій законом; особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; за їх вільного волевиявлення, відповідно до їх внутрішньої волі і спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (статті 203-204, 215, 626 ЦК України). Якщо недійсність договору прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним - то він є правомірним (презумпція правомірності) і підлягає виконанню сторонами, відповідно до встановлених в ньому умов (стаття 204 ЦК України). За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За загальним правилом він є укладеним з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими вважаються умови визначені в законі, або умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. За своєю характеристикою, істотні умови відображають природу договору, а тому відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом, необхідні для даного виду або на погоджені яких наполягає хоча б одна сторона, то договір вважається укладеним і набуває обов`язкової сили для сторін. Статтею 526 ЦК України встановлені загальні умови виконання зобов`язань та закріплено основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України). За її змістом належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або іншими звичайно застосовуваними вимогами. Виконання зобов`язання, проведене належним чином - припиняє його. За ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, чи розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків і моральної шкоди. Відповідно до ст.ст. 651, 654 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі порушення сторонами цих умов, вони можуть слугувати розірванню договору у добровільному або судовому порядку. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. При цьому, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Зазначені вище положення у повній мірі стосуються і договорів оренди землі та регулюються нормами спеціального закону, яким є Закон України «Про оренду землі». Як зазначив Верховний суд у постанові від 24.05.2018 у справі №481/126/17, відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Виходячи із аналізу наведених норм, саме систематична несплата орендної плати законодавством визначена як одна з підстав для дострокового розірвання договору оренди землі. Заявляючи вимоги про розірвання договору, представник позивача посилався на систематичність несплати відповідачем орендної плати з 2013 року. Дослідженими судом обставинами та матеріалами справи встановлено, що відповідач відповідно до видаткових касових ордерів сплатив [PERSON] наперед орендну плату за 2013 рік, 2014 рік та 2015 рік. Як зазначив представник позивача, позивачка не зверталася до відповідача після смерті її батька [PERSON] та прийняття спадщини, а саме спірної земельної ділянки, та не надавала останньому документи про реєстрацію права власності на земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ч.3 ст. 148-1 Земельного Кодексу до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. Отже, даючи оцінку наданим відповідачем на підтвердження виплати орендної плати за Договором оренди письмовими доказами (видатковими касовими ордерами), суд приходить висновку, що такий доказ є підтвердженням факту виплати орендної плати за 2013, 2014 та 2015 роки. Що стосується виплати орендної плати за 2016 - 2019 роки, суд бере до уваги те, що відповідач не був повідомлений, що після смерті орендаря право на орендовану земельну ділянку перейшло до позивачки, про що підтвердив представник позивача у судовому засіданні. Встановивши наведені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушення відповідачем істотних умов договору оренди земельної ділянки щодо систематичної несплати орендної плати, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому усі витрати позивача з приводу розгляду справи слід віднести на його рахунок. На підставі ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 22, 141, 158 ЗК України, ЗУ «Про оренду землі»,

Outcome: dismissed