Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач у 2008р. звернулася до суду з вищевказаним позовом, який заочним рішенням суду від 21.05.2010р. був задоволений повністю. 12.06.2012р. дане заочне рішення скасовано та справа призначена до судового розгляду в загальному порядку. Свої позовні вимоги позивач неодноразово уточняла та, з врахуванням їх від 01.04.2014р., позов обґрунтовує тим, що рішенням виконкому Солонківської сільської ради від 17.10.1996р. та виданого на підставі даного рішення державного акту на право приватної власності на землю, їй передано у власність земельну ділянку пл.0,1823 га, що у [ADDRESS] Дана земельна ділянка мала спільний заїзд з земельною ділянкою [PERSON] та межує з нею. Рішенням №60 виконкому Солонківської сільської ради Пустомитівського району від 20.11.2000 р., без її згоди та відома, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,5999 га, якому на підставі даного рішення 03.04.2001р. виданий Державний акт на право власності на згадану земельну ділянку. Про даний факт їй не було відомо до вересня 2006 р., допоки [PERSON] не закрив на замок в»їздні ворота на їх спільне подвір»я. З рішенням виконкому не згідна, оскільки [PERSON], отримавши у власність земельну ділянку в частині спільного заїзду, на межі належної їй та своєї земельних ділянок встановив зі сторони вулиці бетонно-металеву огорожу, а також встановив металеву огорожу довжиною 33 м на спірній земельній ділянці , захопивши у такий спосіб 1,5 метра ширини належної їй земельної ділянки. Із-за цього перекрив їй доступ до криниці, а також вона вимушена була влаштовувати окремий заїзд до свого будинку . Просить визнати недійсним п.48 зазначеного рішення №60 виконкому, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий [PERSON] 03.04.2001р., а також зобов»язати [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов»язавши його демонтувати самовільно встановлену зі сторони вулиці бетонно-металеву огорожу, звільнити захоплену належну їй земельну ділянки шириною 1,5 метра та демонтувати встановлену ним металеву загорожу довжиною 33 м. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] повністю підтримали позов з вище зазначених підстав та просять його задовольнити. Вважають, що рішення виконкому сільської ради за 1996р. про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,1823 га, та рішення за 2000 р. про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки пл.0,5999 га, суперечливі , оскільки рішенням від 20.11.2000 року [PERSON] також передано частину земельної ділянки, яка до того була передана у власність [PERSON], та являється спільним заїздом. Представник Відповідача 1 - Солонківської сільської ради, в судове засідання не явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність, в якій зазначив, що позов заперечує, в задоволенні якого просить відмовити за безпідставністю. Відповідач 2 - [PERSON] в судове засідання не явився та не повідомив причини неявки, його представник [PERSON] позов не визнав, вважає такий безпідставним, в задоволенні якого просить відмовити. Стверджує, що позивачем не надано достовірних доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема, що спірна земельна ділянка раніше перебувала у спільному користуванні ; що передана [PERSON] земельна ділянка в дійсності не відповідає межам, зазначеним у виданому їй Державному акті на земельну ділянку; що в результаті прийнятого виконкомом рішення №60 її права порушені. З»ясувавши дійсні обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Конституцією України ( статті 3,21,24,55 ) встановлено, що всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, права і свободи людини, громадянина захищаються судом відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно зі статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997р., визначені повноваження виконавчих комітетів сільських рад у сфері регулювання земельних відносин. Зокрема, до їх відання належить надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад , організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою тощо. Статтями 3, 7 і 17 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р.( в редакції від 12.07.2000р.), надалі -ЗК, визначено, що землею розпоряджаються Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або у користування. Передача земельних ділянок у приватну власність проводиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Статтями 22 і 23 ЗК передбачено, що право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) й одержання документа, що посвідчує це право - державного акту, які видаються і реєструються сільськими радами народних депутатів. Згідно зі статтею 56 ЗК, для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 га. Встановлено, що 20.11.2000р. виконком Солонківської сільської ради прийняв рішення №60 про передачу [PERSON] у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення підсобного господарства розміром 0,60 га ( а.с.136-137). 03.04.2001р. Солонківька сільська рада, на підставі рішення від 20.11. 2000р., видала [PERSON] Державний акт серії ІІІ-ЛВ №050428 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,5999 га, яка знаходиться на території с.Малечковичі, призначену для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, з зазначенням опису меж такої земельної ділянки, зокрема, що така від «Б» до «В» межує з землею [PERSON] (а.с.4). Також встановлено, що 17.10. 1996р. виконком Солонківської сільської ради прийняв рішення №85 про передачу [PERSON] у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель розміром 0,18 га в с.Малечковичі Пустомитівського району ( а.с.39). 21.01.2002р. Солонківька сільська рада, на підставі рішення від 17.10.1996р., видала [PERSON] Державний акт серії ЛВ №7244 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1823 га, яка знаходиться на території с.Малечковичі, призначену для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, з зазначенням опису меж такої земельної ділянки, зокрема, що така від «В» до «А» межує з землею [PERSON] (а.с.5). На виконання ухвали суду про витребування доказів, Солонківська сільська рада та відділ Держземагенства у Пустомитівському районі повідомили, що технічна документація по виготовленню Державних актів на право власності на земельні ділянки, виданих [PERSON] і [PERSON], відсутня. З врахуванням встановленого суд вважає, що оскаржуване рішення №85 від 20.11.2000р. про передачу у власність земельної ділянки [PERSON] розміром 0,5999 га, прийняте органом місцевого самоврядування у відповідності до вимог чинного законодавства, в межах його компетенції та в межах граничних розмір, і будь-яких порушень при прийнятті даного рішення , судом не встановлено. Щодо тверджень позивача та його представника про те, що [PERSON] самовільно встановив огорожу на земельній ділянці, яка належить [PERSON], то такі суд оцінює критично та вважає, що факт встановленої огорожі, без надання достовірних доказів про те, що така встановлена на належній позивачу земельній ділянці, не може бути підставою для зобов»язання відповідача демонтувати таку огорожу. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.4 ст.129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Позивач та його представник не скористалися даним правом, оскільки не довели суду існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та не надали доказів на їх підтвердження.

Outcome: dismissed