Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Золота Нива», в особі представника Новокщонової О.М., звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 02 вересня 2008 року між сторонами було укладено договір оренди землі № 431, за яким відповідач передав, а позивач отримав в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,37 га, розташовану на території Залісської сільської ради Борщівського району. При цьому, було визначено, що строк дії договору становить 10 років. Державну реєстрацію договору було здійснено 15 січня 2009 року, земельна ділянка передана позивачу 02.09.2008р. Проте, 26 серпня 2013 року між сторонами було укладено угоду про розірвання договору оренди землі, при цьому від імені позивача виступив директор товариства [PERSON], який на той момент повноваженнями щодо припинення дії договору оренди землі наділений не був, оскільки згідно статуту товариства щодо нього діяли ряд обмежень, в тому числі і щодо припинення дії договору оренди землі. Зазначені обставини стали відомі позивачу в квітні 2014 року, на момент коли [PERSON] було відкликано з посади директора - так, протоколом № 34 загальних зборів учасників від 03 лютого 2014р. було ухвалено рішення про відкликання [PERSON] з посади директора товариства з 03.02.2014р. та обрано на посаду директора товариства [PERSON] з 04.02.2014р. А отже, [PERSON] на момент укладення угоди про припинення дії договору оренди землі, а саме 26 серпня 2013 року, повноваження щодо укладення такої угоди наділений не був, про що відповідач знав, так як був ознайомлений із змістом статуту позивача, що випливає з преамбули договору № 431 від 02.09.2008р. За таких обставин вважає, що укладення угоди є неправомірним, а сама угода - недійсною. В зв»язку з чим, просив суд визнати недійсною угоду від 26 серпня 2013 року про дострокове розірвання договору оренди № 431 від 02 вересня 2008 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Золота Нива» та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача Борейко І.М. позов, з підстав наведених у поданій до суду заяві, підтримала повністю. Крім того, суду пояснила, що земельна ділянка, належна відповідачу, після укладення угоди про розірвання договору оренди землі, фактично перебувала в користуванні товариства. [PERSON], який на момент укладення спірної угоди обіймав посаду директора товариства, діяв самовільно, без відповідного рішення загальних зборів учасників товариства, про свої дії нікого до відому не поставив, що в подальшому схвалено позивачем не було - так, рішенням позачергових загальних зборів учасників товариства від 22 січня 2014 року дії [PERSON] визнано такими, що суперечать меті та діяльності товариства, визнано, що ці дії вчинені ним з перевищенням повноважень визначених статутом товариства, крім того, угоди про розірвання договорів оренди землі визнані такими, що не схвалені товариством. З приводу неправомірності дій [PERSON], які на думку позивача свідчать про перевищення останнім своїх повноважень, направлено відповідні заяви до правоохоронних органів Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, при цьому, суду пояснив, що відповідач на момент укладення договору про оренду земельної ділянки з статутом товариства не був знайомим. При внесеннні відомостей до державного реєстру позивачем відомості про обмеження повноважень директора подані не були. Такі відомості були внесені позивачем лише в січні 2014 року, коли фактично обов»язки директора товариства виконував [PERSON] З цих підстав, при укладенні угоди про дострокове розірвання договору оренди землі відповідач не володів жодною інформацією про будь-які обмеження, які нібито мав директор еа укладення будь-яких договорів чи правочинів. Представник третьої особи реєстраційної служби Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області Григор»єва Т.М. в сужове засідання не з»явилася, згідно поданої заяви просила суд розгляд справи провести без її участі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі», яка регулює припинення договору оренди землі, договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалось, 02 вересня 2008 року між сторонами було укладено договір оренди землі № 431, за яким відповідач, як орендодавець, передав, а позивач, як орендар, отримав в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,37 га, яка розташована в адмінмежах Залісської сільської ради. В преамбулі вказаного договору зазначено, що орендарем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Золота Нива», яке діє на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, зареєстрованого Борщівською райдержадміністрацією 01.03.2000р., в особі директора [PERSON], що діє на підставі статуту. При цьому, п. 8 вказаного договору було визначено, що договір укладено на 10 років. Державну реєстрацію договору було здійснено 15 січня 2009 року, земельна ділянка передана позивачу 02.09.2008 р. Пунктом 38. договору було передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін. Що в ході судового розгляду було стверджено договором оренди землі № 431 від 02.09.2008р., актом про передачу та прийом земельної ділянки від 02.09.2008р. Також, судом встановлено, що 26 серпня 2013 року між сторонами було укладено угоду про дострокове розірвання договору оренди № 431 від 02.09.2008 року, оскільки сторони досягли взаємної згоди достроково припинити дію договору, шляхом його розірвання. Державну реєстрацію припинення речового права позивача на земельну ділянку належну [PERSON] було здійснено 03.01.2014р. Що в ході судового розгляду було стверджено угодою від 26.08.2013р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначені обставини сторонами в ході судового розгляду оспорені не були, а тому, суд визнає такі встановленими та такими, що додаткового доказування не потребують. Як слідує з статуту позивача, в редакції від 30.11.2011 року, умов трудового контракту від 03.02.2010 року, протоколу № 34 від 03.02.2014 року позачергових загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Золота Нива», [PERSON] в період з 03.02.2010р. по 03.02.2014р. обіймав посаду директора товариства з обмеженою відповідальністю «Золота нива», був наділений відповідними повноваженнями, ряд яких мали певні обмеження - (згідно пп. 7.3, 17.3.16 Статуту) мав право вчиняти дії, спрямовані на припинення товариством договорів оренди земельних ділянок всіх форм власності лише за згодою загальних зборів товариства. Відповідно до ст. 92 Цивільного Кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі. Аналізуючи всі дослідженні в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач не довів ті обставини, що відповідач знав чи за всіма обставинами не міг не знати про обмеження повноважень директора ТзОВ «Золота нива» [PERSON] на момент укладення договору про оренду землі 02.09.2008 року, а тому його вимоги не знаходть такими, що підлягають задоволенню. Так, твердження сторони позивача про те, що відповідач [PERSON] на момент укладення договору оренди землі № 431, тобто станом на 02.09.2008 року, знав про обмеження повноважень директора товариства, суд не приймає, оскільки в обґрунтування даних обставин позивачем надано копію статуту товариства в редакції від 30.11.2011року, копію трудового контракту від 03.02.2010р., укладеного з [PERSON], які не містять в собі інформацію щодо предмета доказування, оскільки на момент укладення договору землі станом на 02.09.2008 року не існували. Доказів, які б стверджували ті обставини, що відповідач станом на 02.09.2008 року, будь-яким чином був ознайомлений з статутом товариства, суду надано не було, не здобуто таких і в ході розгляду справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги не є підставними, в зв»язку з чим в задоволенні позову слід відмовити, при цьому судові витрати по справі слід покласти на сторони в межах, в яких вони їх понесли. Виходячи з наведеного вище, на підставі Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 92, 203, 207 України та

Outcome: dismissed