Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач ТОВ «Порше Мобіліті» 07.09.2016 року звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що відповідно до кредитного договору № 50003080 від 03.02.2012 року, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 68 981,85 грн., еквівалент якої в іноземній валюті складає 8 574,50 доларів США, та 28 466,48 грн., еквівалент якої в іноземній валюті складає 3 498,40 доларів США зі сплатою 9,90% на рік з кінцевим терміном повернення 15.02.2017 року на придбання автомобіля марки Volkswagen Polo Sedan, кузов [NUMBER], з об'ємом двигуна 1 598 куб. см, 2012 року випуску. З метою забезпечення виконання зобов'язань між позивачем та відповідачем було укладено договори застави транспортного засобу, згідно якого відповідач зобов'язався перед позивачем своїм майном - предметом застави - за виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. У порушення зазначених норм закону та умов договору позичальник зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 18.08.2016 року має заборгованість - 294 358 грн. 26 коп., штрафу у розмірі 13 796 грн. 37 коп. В подальшому вказаний автомобіль було перереєстровано на [PERSON] Просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на рухоме майно відповідача шляхом його продажу в процедурі виконавчого провадження за ціною, що буде визначена в рамках виконавчого провадження. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про дату та місце слухання справи повідомлені належним чином через оголошення у пресі, сайт «Судової влади» та СМС-повідомлення. Суд вважає можливим розглянути справу без їх участі. Згідно ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутності відповідачів з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до укладеного договору № 50003080 від 03.02.2012 року, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 68 981,85 грн., еквівалент якої в іноземній валюті складає 8 574,50 доларів США, та 28 466,48 грн., еквівалент якої в іноземній валюті складає 3 498,40 доларів США зі сплатою 9,90% на рік з кінцевим терміном повернення 15.02.2017 року на придбання автомобіля марки Volkswagen Polo Sedan, кузов [NUMBER], з об'ємом двигуна 1 598 куб. см., 2012 року випуску. Відповідно до заочного рішення Селидівського міського суду Донецької від 29.10.2015 року з [PERSON] на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за Кредитним договором №50003080 від 03.02.2012 р. в сумі 256433 грн. 89 коп., а також сплачені судові витрати у розмірі 2564 грн. 35 коп. Згідно договору застави транспортного засобу від 14.02.2014 року, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON], останній для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором передав ТОВ «Порше Мобіліті» у заставу наступне майно - автомобіль марки Volkswagen Polo Sedan, кузов [NUMBER], з об'ємом двигуна 1 598 куб. см, 2012 року випуску, номерний знак [NUMBER], сірого кольору. Згідно відповіді Головного сервісного центру МВС України від 22.09.2016 року № 31/27-2695, станом на 20.09.2016 року автомобіль марки Volkswagen Polo Sedan, кузов [NUMBER], з об'ємом двигуна 1 598 куб. см, 2012 року випуску, номерний знак [NUMBER], зареєстрований на [PERSON]. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим до його виконання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, згідно положень статті 625 ЦК України. Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нормами чинного законодавства позивачу надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України у справі за № 6-10цс13 від 06.03.2013 року. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про заставу» передбачено, що застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у випадку коли для розпорядження предметом застави була необхідною згода заставодержателя (частина друга статті 586 ЦК), правочин заставодавця щодо розпорядження предметом застави, вчинений без згоди заставодержателя після укладення договору застави, не може бути визнаний недійсним за позовом заставодержателя, оскільки в пункті 2 частини другої статті 592 ЦК установлено інший наслідок порушення заставодавцем правил про розпорядження предметом застави, а саме - пред'явлення вимоги про дострокове виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а також тому, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»). Таким чином, суд, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] не виконав покладених на нього договором зобов'язання по поверненню кредиту та оплаті за користування грошима, внаслідок чого у позивача виникло право на плодання позову про звернення стягнення на рухоме майно у рахунок погашення боргу. Тоді як, відповідач [PERSON], що придбав предмет застави, в аспекті ст. 26 Закону України «Про заставу» фактично набув права та обов'язки заставодержателя за договором застави. У відповідності зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В судовому засіданні встановлено та підтверджено, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 756 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved