Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30 листопада 2015 року [PERSON] уклав з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредитний договір № 151130-103002, відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти у розмірі 1000 грн. 00 коп. і зобовязався їх повернути, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 600 грн. 00 коп. у строк до 29 грудня 2015 року. Крім того, вказує, що 29 грудня 2015 року відповідач сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 600 грн. 00 коп. та пролонгував договір строком до 28 січня 2016 року. Потім, 27 січня 2016 року сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 580 грн. 00 коп., частково сплатив суму кредиту в розмірі 20 грн. 00 коп. та пролонгував договір строком до 26 лютого 2016 року, зобовязавшись повернути кредит разом з відсотками у розмірі 1568 грн. 00 коп. Однак, в порушення умов договору, відповідач свої зобовязання щодо повернення отриманих грошових коштів не виконав, у звязку з чим, станом на 23 травня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 10 427 грн. 20 коп., яка складається з суми основного боргу 980 грн. 00 коп., процентів за користування кредитом в розмірі 588 грн. 00, пені в розмірі 8\~859\~грн. 20 коп. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 151130-103002 від 30 листопада 2015 року в розмірі 10\~427 грн. 20 коп., а також судові витрати в розмірі 1600 грн. 00 коп. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2017 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. 29 червня 2017 року справу передано на розгляд до Придніпровського районного суду м.\~Черкаси, оскільки заяву було прийнято з порушенням правил підсудності. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2017 року дану справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Підпунктом девятим п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Учасники справи заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. 02 січня 2018 року представник відповідача за дорученням центру БВПД адвокат [PERSON] надав відзив на позовну заяву. В судове засідання представник позивача ТОВ «Служба миттєвого кредитування» не зявився. До початку судового засідання директором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» подано заяву з проханням проводити розгляд справи без участі позивача, підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі. Не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідь на відзив подана не була. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник відповідача за дорученням центру БВПД адвокат [PERSON] пояснив, що відповідач визнає вимоги щодо погашення суми основного боргу 980\~грн. 00 коп. та процентів в розмірі 588 грн. 00 коп. Нараховану позивачем пеню за договором просив не стягувати або суттєво зменшити її розмір, оскільки, [PERSON] є інвалідом 2-ї групи, тяжко хворіє та має невеликий розмір пенсії. Крім того, просив частково зменшити розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача при винесенні рішення по справі. Враховуючи думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 30 листопада 2015 року між сторонами укладено кредитний договір, шляхом підписання відповідачем [PERSON] для отримання кредиту №\~151130-103002 та ознайомлення з Умовами надання та обслуговування кредитів, відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти у розмірі 1000 грн. 00 коп., які зобовязався повернути у строк до 29 грудня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2 % за кожен день користування кредитом (730 відсотків річних), а також зі сплатою при виникненні заборгованості неустойки в розмірі 2 % у порядку, передбаченому розділом 4 Умов. Вказаний кредитний договір є договором приєднання і складається із [PERSON] для отримання кредиту і Умов надання та обслуговування кредитів, затверджених наказом директора ТОВ «Служба миттєвого кредитування» № 51 від 11 жовтня 2014 року. Відповідач, подавши Заяву-анкету, яка відповідно до п. 1.7, 2.1 Умов є пропозицією (офертою) клієнта про укладання договору і, яка була акцептована позивачем, шляхом видачі грошових коштів, прийняв на себе зобовязання за кредитним договором. Факт надання позивачем відповідачу коштів в сумі 1000 грн. 00 коп. підтверджується видатковим касовим ордером від 30 листопада 2015 року і ніким не оспорюється. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №\~151130-103002 від 30 листопада 2015 року, який досліджено в судовому засіданні, відповідач 29 грудня 2015 року, відповідно до п. 2.3. Договору, сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 600 грн. 00 коп. та пролонгував договір строком до 28 січня 2016 року. Крім того, 27 січня 2016 року відповідач сплатив відсотки за користування кредитом в розмірі 580\~грн. 00 коп., частково сплатив суму кредиту в розмірі 20 грн. 00 коп. та пролонгував договір строком до 26 лютого 2016 року, зобовязавшись повернути кредит разом з відсотками у розмірі 1568 грн. 00 коп. Згідно з п. 1.5 Умов, датою повернення кредиту є дата, в яку Клієнт зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом шляхом внесення відповідної суми коштів до каси Товариства. Пунктом 2.3.1 Умов визначено, що клієнт має право звернутись до Товариства з пропозицією (офертою) про продовження строку користування кредитом не пізніше дати повернення кредиту. Умовою акцепту Товариством пропозиції (оферти) Клієнта про продовження строку користування кредитом є погашення Клієнтом процентів за користування кредитом, нарахованих на дату повернення кредиту, способом, зазначеним в п. 3.1.1.2 цих Умов. Погашення заборгованості здійснюється в дату повернення кредиту єдиним платежем. При цьому, такий платіж складається з суми кредиту та процентів, нарахованих за користування кредитом (п. 3.1.1.2 Умов). Відповідно до п. 3.2 Умов, при внесенні суми, що є недостатньою для погашення кредиту повністю, кошти зараховуються в наступному порядку: сума неустойки, проценти за кредитом, сума кредиту. Згідно з п. 4.3 Умов, за порушення строків повернення кредиту, Клієнт зобовязаний сплачувати Товариству неустойку у вигляді пені у відсотках від суми кредиту, у розмірі, що вказана в Заяві-анкеті за кожен день прострочення або неналежного платежу за кредитним договором у розмірі та порядку, зазначеному в п. 4.4 Умов. Відповідно до п. 4.4 та п. 4.5 Умов, при виникненні заборгованості клієнт зобовязується сплачувати Товариству пеню у розмірі 2,64 % від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на пятнадцятий день заборгованості клієнт зобовязується сплачувати Товариству пеню у розмірі 4,02 %, на тридцятий день заборгованості клієнт зобовязується сплачувати товариству пеню у розмірі 6,67 %. Клієнт погоджується із тим, що при порушенні терміну сплати процентів за користування кредитом його заборгованість за кредитом збільшується на неоплачену суму. Подальше нарахування відсотків штрафних санкцій розраховується з урахуванням збільшеної суми заборгованості за кредитом. Разом з тим, в порушення договірних умов, відповідач, станом на 23 травня 2017 року не виконав свої зобовязання щодо повернення отриманих грошових коштів в розмірі 980 грн. 00\~коп., а також щодо сплати процентів за користування кредитом. Доказів повернення несплаченої суми грошових коштів, або повідомлення про підстави неможливості погашення боргу відповідачем суду не надано. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Як передбачено ст. 627 ЦК України (в ред., що діяла на час спірних правовідносин), відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл.\~52 Цивільного Кодексу України. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. На час розгляду справи договір № 151130-103002 від 30 листопада 2015 року недійсним, розірваним чи припиненим не визнаний. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Поняття та підстави виникнення права на неустойку визначені ст.ст. 549, 550 ЦК України. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.\~551 ЦК України). Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Як передбачено ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 980 грн. 00 коп. та процентами в сумі 588\~грн. 00 коп. підтверджується розрахунком, наданим позивачем. Вказаний розрахунок є повним, чітким, обєктивним, він узгоджуються з умовами кредитного договору. Тому, суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. Таким чином, стягненню з відповідача в повному обсязі підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 980 грн. 00 коп. та процентами в сумі 588\~грн. 00 коп. Вирішуючи питання щодо розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, суд керується висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 03\~вересня 2014 року по справі № 6-100цс14, згідно яких частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Так, відповідно до принципів розумності і справедливості на кредитора покладається обовязок вживати необхідних заходів щодо зменшення розміру збитків, завданих йому порушенням зобовязання, але у всякому разі, не сприяти їх збільшенню. Невиконання кредитором цього обовязку також може бути підставою для зменшення судом розміру збитків та неустойки, що стягуються з боржника, що передбачено частиною другою статті 616 ЦК України, згідно якої суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобовязання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Крім того, відповідно до рішення Конституційного суду України від 11 лютого 2013\~року (справа №7-рп/2013), вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Істотними обставинами в розумінні частини 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Положення статті 616 ЦК України передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Враховуючи, що нарахований позивачем розмір неустойки, а саме, - плати за пропуск платежів, є неспівмірним із розміром основного боргу за кредитом та процентами, беручи до уваги, що позивачем до суду будь-яких доказів про негативні наслідки для позивача через прострочення виконання зобовязання не надано, а також ступінь виконання відповідачем своїх зобовязань і його стан здоров»я, майновий стан (є пенсіонером, особою з інвалідністю 2-ї групи безтерміново за даними довідки МСЕК від 01.11.2017р.), тому, суд,

Outcome: partial