Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» звернувся до суду із позовом в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за спожитий природний газ у сумі 40 070 грн. 94 коп., яка складається з основного боргу у розмірі 37 266,39 грн., інфляційних втрат у розмірі 1 531,11 грн., 3% річних на основний борг у розмірі 1 273,43 грн. та судові витрати у розмірі 2 270,00 грн. Обгрунтування позиції сторін. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що Жидачівський районний суд Львівської області ухвалою від 07.10.2020 у справі №443/292/20 відмовив у видачі судового наказу про стягнення із відповідача заборгованості за спожитий газ. Відповідач є споживачем природного газу за місцем проживання та використовує такий для власних побутових потреб. Позивач виконав свої зобов`язання та надав споживачу послуги, однак, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань та не оплачує повністю вартість спожитого газу. Заборгованість за спожитий природний газ станом на 12.02.2021 становить 40 070 грн. 94 коп., яка складається з основного боргу у розмірі 37 266,39 грн., інфляційних втрат у розмірі 1 531,11 грн., 3% річних на основний борг у розмірі 1 273,43 грн. Відповідач не звертався до ТзОВ «Львівгаз збут» із заявами про припинення подачі газу, а фактично користувався послугами з газопостачання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак, взаємних прав і обов`язків, що з таких випливають. Позивач зазначає, що оскільки обов`язок споживача житлово-комунальних послуг як власника житла ґрунтується не тільки на умовах договору, а й на вимогах закону, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 01.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. /а.с.18-19/. Ухвалою судового засідання від 07.06.2021 відкладено розгляд справи /а.с.26/. Ухвалою судового засідання від 30.07.2021 судом постановлено проводити заочний розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу /а.с.32-33/ Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №2500 від 30.09.2015 затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам /а.с.10-12/. Відповідно до ухвали Жидачівського районного суду від 07.10.2020 у справі №443/292/20 суд відмовив у видачі судового наказу про стягнення із відповідача заборгованості за спожитий природний газ /а.с.8-9/. Як вбачається із наявної в матеріалах справи довідки КП «Ходорівське УКГ» від 09.08.2018, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . /а.с. 6/ Згідно з фінансовим станом абонента [PERSON] , заборгованість за газопостачання станом на січень 2021 становить 36 455,10 грн. /а.с.5/. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням споживачами природного газу взятих на себе зобов`язань перед ТОВ «Львівгаз збут», внаслідок чого утворилась заборгованість. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Житлового кодексу України (далі -ЖК України), Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин та втратив чинність, далі - Закон №1875-IV), Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (який діяв і продовжує діяти на час спірних правовідносин, далі - Закон №2189-VIII), Закону України «Про ринок природного газу» (далі - Закон №329-VIII), Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 №2246 (далі - Правила). Так, Згідно зі статтею 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Приписами частини 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Нормою пункту 1 частини 1 статті 13 Закон №1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до пунктів 1, 5 частини 3 статті 20 Закон №1875-IV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Приписами підпункту 2 частини 1 статті 5 Закону №2189-VIII визначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до вимог пунктів 1, 5 частини 2 статті 7 Закону №2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Нормою частини 1 статті 9 Закону №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до частини 1 статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами (стаття 67 ЖК України). Згідно з положеннями частини 1 статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Приписами частини 1 статті 12 Закону №329-VIII передбачено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими нормативно-правовими актами. Нормами пунктів 1, 2 частини 2 статті 13 Закону №329-VIII визначено, що споживач зобов`язаний, зокрема, укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Правила постачання природного газу регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи. Так, у пунктах 21 та 22 Правил передбачено, що постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за вільними цінами, крім ціни постачальника із спеціальними обов`язками, яка встановлюється відповідно до законодавства. Оплата побутовим споживачем за надані послуги з газопостачання може провадитися: за квитанціями абонентської книжки постачальника; за платіжними документами, які виписуються постачальником. Відповідно до приписів пункту 32 Правил побутовий споживач зобов`язаний: укласти договір постачання природного газу з постачальником, а за відсутності укладеного договору припинити відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору. Згідно з приписами пункту 35 Правил побутовий споживач є відповідальним за несвоєчасне та/або не в повному обсязі внесення плати за надані послуги з газопостачання. У разі коли між побутовим споживачем і постачальником не досягнуто згоди про надання послуг з газопостачання, розмір їх оплати, відшкодування збитків, спірні питання вирішуються в судовому порядку (пункт 40 Правил). Обов`язок споживача житлово-комунальних послуг, до яких входить і послуга з постачання природного газу, оплатити надану виконавцем послугу, закріплений як в загальних нормах статей 319, 526 ЦК України, так і в спеціальних нормах, які містяться, зокрема, в Законі України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (стаття 20), та чинній на даний час (стаття 7), а також у вказаних вище Правил. Відсутність між сторонами договору про надання послуги з постачання природного газу не звільняє відповідачів від обов`язку оплатити за надані йому позивачем послуги, оскільки такий обов`язок у них виникає в силу закону. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач ТОВ «Львівгаз збут» надає послуги з газопостачання побутовим споживачам, зокрема, і відповідачу у справі. Відповідач як споживач цих послуг оплачував їх в неповній мірі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Надаючи оцінку аргументам позивача суд вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними і допустимими доказами, які не викликають сумнівів у своїй достовірності. Оцінюючи суму заборгованості, наведену позивачем у розрахунку, суд не знаходить обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності її нарахування. Щодо аргументів позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних суд зауважує, що статтею 625 ЦК України передбачено право вимоги кредитора у боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України, а тому аргументи позивача щодо застосування до відповідача цієї норми як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання є обґрунтованими. Надаючи оцінку розрахункам позивача щодо інфляційних збитків та трьох процентів річних суд доходить переконання, що такі проведені у визначеному порядку із застосуванням вірних формул та показників індексу інфляції, а тому сумнівів у своїй правильності не викликають. Надати оцінку аргументам відповідачів суд позбавлений можливості, оскільки такі ними не наведені. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд вважає, що позов слід задовольнити частково, оскільки згідно фінансового стану [PERSON] розмір основної суми боргу становить 36 455,10 грн., відтак, з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за послуги з газопостачання у сумі 39 259 грн. 64 коп., яка складається з основного боргу у розмірі 36 455,10 грн., інфляційних втрат у розмірі 1 531,11 грн., 3% річних на основний борг у розмірі 1 273,43 грн. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 224,15 грн. (39 259,64 х 100% : 40 070,94 = 97,98 %; 2 270,00 : 100% х 97,98 % = 2 224,15). На підставі статей 205, 509, 526, 610, 611, 625, 901, 903 Цивільного кодексу України, статей 64, 67, 68 Житлового кодексу Української РСР, статей 13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин та втратив чинність), Статей 5, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (який діяв і продовжує діяти на час спірних правовідносин), статей 12, 13 Закону України «Про ринок природного газу» та

Outcome: partial