Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач у вересні 2015 року звернувся до суду з указаним позовом, в якому зазначає, що рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 13.09.2012 року з відповідача, який є його батьком, було стягнуто аліменти на його користь в розмірі 1/5 частини його доходу (заробітку), починаючи з дня подання позову і до закінчення навчання до 01.07.2015 року, однак не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. 01.07.2015 року виплата аліментів припинилася у звязку із закінченням навчання. З 01.09.2015 року позивач вступив на навчання, термін закінчення якого спливає 30.06.2017 року. У звязку з тим, що відповідач не надає йому матеріальної допомоги, хоча має таку можливість, бо працює та отримує заробітну плату, позивач просив суд стягнути з [PERSON] аліменти на його користь в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходів), на його утримання щомісячно, починаючи з дати подання позову і до закінчення навчання 30.06.2017 року, але не довше, ніж до досягнення двадцяти трьох річного віку. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовільнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги просив задовольнити. При цьому пояснив, що відповідач має регулярний дохід, оскільки працює водієм у підрозділі Південної залізниці, отримує близько 5000 грн. заробітної плати щомісячно. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 13.09.2012 року судом уже було визначено можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/5 частини усіх його доходів, а тому враховуючи, що на думку представника позивача матеріальне становище відповідача не погіршилося, саме цей розмір аліментів має бути з нього стягнутий до закінчення навчання позивачем. Крім того, зазначив, що можливість відповідача утримувати свого меншого повнолітнього сина, який також навчається, свідчить і про те, що відповідач може сплачувати аліменти і позивачу, на що також вказує наявність у нього автомобіля і нерухомого майна. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача [PERSON] підтримала позов, вважала, що відповідач має можливість сплачувати аліменти їх сину у розмірі 1/5 частини його доходу. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили повністю. Вважали, що матеріальний стан відповідача, його хвороба, яку діагностовано у липні 2015 року, навчання його молодшого сина на другому курсі вищого навчального закладу на платній основі, витрати відповідача, повязані із утриманням та доглядом за його хворою матірю, непогашений кредит вказують на те, що він не має можливості взагалі сплачувати позивачу аліменти, який вже отримав базову вищу освіту, навчається на бюджетній основі, отримує стипендію. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що батьками позивача [PERSON], [INFO], є відповідач [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 13.09.2012 року у справі № 1818/1994/2012 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/5 частини заробітної плати (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 23.08.2012 року і до закінчення навчання до 01.07.2015 року, однак не довше, ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років (а.с.7). Відповідно до довідки № 117190 від 11.09.2015 року [PERSON] навчається за денною формою на бюджетній основі на 1 курсі магістратури факультету ветеринарної медицини Сумського національного аграрного університету за спеціальністю «Ветеринарна медицина», рік вступу 01.09.2015 року, термін закінчення навчання - 30.06.2017 року (а.с.6). Таким чином, судом установлено, що позивач є повнолітнім сином відповідача, досяг на час розгляду справи 21 року і з 01 вересня 2015 року продовжує навчання у вищому навчальному закладі. Доходи позивача за період з 01.01.2015 по 30.06.2015 року склали 10132,2 грн., у тому числі 6262,77 грн. стипендія, 3139,43 грн. аліменти, 730 грн. інші доходи (а.с.26). За вересень 2015 року стипендія позивача склала 825 грн. 00 коп. (а.с.36). Відповідно до відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків [PERSON], яка є матірю позивача, як підприємець в період з 01.01.2015 року по 30.06.2015 року не має доходу, у 2 кварталі 2015 року отримала 200 грн. від СТОВ (а.с.25). Доходи відповідача за січень-листопад 2015 року за даними Тростянецького відділення Охтирської ОДПІ Головного управління ДФС у Сумській області та довідки відокремленого підрозділу «Сумське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» Державного підприємства «Південна залізниця» від 03.12.2015 року склали 44113,47 грн., з яких утримано податки в сумі 6309,72 грн. [PERSON] заробітної плати відповідача, крім податків та інших обовязкових платежів, у період з 01.01.2015 року по 01.07.2015 року здійснювалось утримання аліментів на користь позивача. Середньомісячний розмір заробітної плати [PERSON] у поточному році коливався у межах від 3500 до 4000 грн. У період, який охоплюється періодом, за який позивач просить стягнути аліменти з батька, заробітна плата відповідача склала, зокрема, у жовтні 2015 року за виключенням податків - 3931,47 грн., у листопаді 2015 року 4183,24 грн. (а.с.75,76). Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення (статті 182 Сімейного кодексу України). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Вирішуючи питання про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на користь позивача та їх розмір, суд враховує, що позивач навчається на бюджетній основі, а тому не несе витрат на оплату навчання, та отримує стипендію в сумі 825 грн. щомісячно. Позивач вказав, шо проживає в місті Сумах, винаймає житло, не працює. Мати позивача [PERSON] є підприємцем, здійснює діяльність у місті Тростянці, її доходи за даними ДФС за І півріччя 2015 року склали 200 грн. Відповідач, крім старшого сина [PERSON], який є позивачем у цій справі, має молодшого сина [PERSON], [INFO], який на час розгляду справи досяг повноліття, навчається на 2 курсі факультету кіномистецтва у Харківській державній академії культури за денною формою навчання. Стипендію молодший син відповідача не отримує, оскільки навчається на платній основі, вартість навчального року складає 12700 грн., термін закінчення навчання - 30.06.2018 року. За умовами договору [PERSON] щомісячно сплачує за навчання 1300 грн. (а.с.53, 54,78,79). Отже, указані обставини засвідчують, що відповідач несе витрати на утримання іншого повнолітнього сина, який продовжує навчатись і, як і позивач, не досяг 23 років. Разом з тим, суд вважає непереконливими доводи відповідача, що його молодший син як такий, що ще не здобув базової вищої освіти заслуговує на матеріальну допомогу від нього, а позивач, який навчається наразі в магістратурі такої допомоги не заслуговує. Як на підставу неможливості сплачувати аліменти позивачу відповідач, крім необхідності оплати навчання та утримання молодшого сина [PERSON], посилався на наявність у нього захворювання діагностованого у ДЛПЗ «Центральна клінічна лікарня Укрзалізниці» 27.07.2015 року, яким відповідно до висновку лікаря є «левосторонняя мышечно-тоническая люмбоишиалгия вследствие остеохондроза с протрузиями дисков, формирующейся грыжи диска, рецидивирующее течение, стадия обострения, выраженный болевой синдром», відповідачу була показана госпіталізація у неврологічне відділення (а.с.48). У період з 21 по 25 липня 2015 року відповідачем було придбано лікарські препарати на загальну суму 947,3 грн. (а.с. 49,50). Суд вважає, що указане захворювання потребує витрат відповідача на періодичне лікування і придбання ліків, а тому підлягає врахуванню при визначенні розміру аліментів. При цьому посилання представника позивача на те, що враховуючи, що відповідач працює водієм і його допущено до роботи, а тому указане захворювання не має враховуватись при визначенні розміру аліментів, є неспроможними, оскільки працездатність відповідача не виключає його потреби у витрачанні коштів на профілактичне лікування і періодичні медичні огляди, які обумовлені указаним вище діагнозом. Разом з тим, суд не враховує доводи [PERSON] про те, що він не може платити аліменти позивачу, оскільки на його утриманні перебуває його матір, яка через захворювання та похилий вік потребує постійної сторонньої допомоги. В обґрунтування цієї обставини відповідач надав довідку виконкому Добрянівської сільської ради від 05.11.2015 року, відповідно до якої [PERSON] зареєстрована у [INFO] та довідку сімейного лікаря про потребу в сторонній допомозі останньої та її захворювання (а.с.51). Указані довідки не свідчать про те, що [PERSON] перебуває на утриманні відповідача, оскільки останній не надав доказів в якому саме розмірі він надає матері допомогу. Відомості, що мати отримує пенсію нижче прожиткового мінімуму та знаходиться на матеріальному утриманні [PERSON] у справі відсутні. Крім того, мати живе окремо від відповідача, а відповідач постійно працює і живе у місті Тростянці, що виключає його можливість постійного догляду та утримання матері, і як визнав [PERSON] з матірю проживає її чоловік, і крім відповідача у [PERSON] є дві доньки. Не доведено належними та допустимими доказами доводи відповідача про наявність у нього невиконаних кредитних зобовязань. Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на користь позивача, який у звязку із продовженням навчання потребує матеріальної допомоги. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує середньомісячний розмір заробітної плати відповідача, наявність у нього іншого повнолітнього сина, який продовжує навчання, його стан здоровя, отримання позивачем щомісячно стипендії, та навчання на бюджетній основі, а тому виходячи з рівності обовязку батьків утримувати дитину, конституційного права особи на прожитковий мінімум, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 1/7 частини його заробітку (доходу) щомісячно з дня звернення позивача до суду і до закінчення ним навчання, але не довше, ніж до досягнення двадцяти трьох років. Доводи представника позивача про те, що можливість відповідача сплачувати аліменти на користь позивача у розмірі 1/5 частини його доходу не підлягає доведенню, оскільки був уже визначений рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 13.09.2012 року у справі № 1818/1994/2012, не заслуговують на увагу суду, оскільки суд враховує обставини, визначені статтею 182 Сімейного кодексу України та оцінює можливість батьків надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині станом на час вирішення справи і не пов'язаний із розміром, визначеним судом у попередніх рішеннях суду, які ухвалювались виходячи із обставин, які мали місце на час їх ухвалення. Посилання представника позивача на наявність на праві власності у відповідача нерухомого майна та автомобіля як на підтвердження можливості відповідача сплачувати аліменти в 1/5 частини доходу щомісячно на повнолітнього сина є необґрунтованими, оскількисама по собі наявність певного майна у відповідача не є безумовним підтвердженням отримання відповідачем доходів за допомогою цього майна. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, необхідно врахувати, що позовні вимоги задоволені частково, зокрема, 71,5 % заявлених вимог. Ураховуючи, що доказів того, що відповідач звільнений від сплати судового збору останній не надав, відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути пропорційно до задоволеної частини позовних вимог на користь держави судовий збір в сумі 348 грн. 35 коп. (487,20 грн. х 71,5%). Позивач просив стягнути з відповідача 1000 грн. витрат на оплату правової допомоги за підготовку позовної заяви, участь представника в судових засіданнях. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». [PERSON] брав участь у справі на підставі довіреності, посвідченої відповідно до частини 2 статті 42 ЦПК України (а.с.15) та був допущений протокольною ухвалою суду як представник позивача. Як вбачається з копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та свідоцтва платника єдиного податку [PERSON] зареєстрований як фізична особа - підприємець та здійснює господарську діяльність у сфері права ( а.с. 38,39). Окрім того, з довіреності, договору про надання правової допомоги від 11.09.2015 та додаткової угоди до нього слідує, що позивач уповноважив [PERSON] бути його представником, у тому числі і як фахівця у галузі права (а.с. 37, 40). Як роз'яснено у пункті 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10 витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви). При вирішенні питання про розмір витрат на правову допомогу, які відповідач має компенсувати позивачу, суд враховує граничний розмір такої компенсації, яка визначена відповідним законом. Зокрема, згідно із статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Перевіривши розрахунок витрат на правову допомогу, наданий представником позивача, врахувавши зміст та обсяг позовної заяви, час протягом якого згідно із журналами судових засідань представник позивача [PERSON] брав участь у розгляді справи, суд дійшов висновку, що 1000 грн. не перевищує граничний розмір витрат, який підлягає компенсації (а.с.81). Враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 715 грн. витрат на оплату правової допомоги (1000 грн. х 71,5 %). На підставі викладеного та

Outcome: partial