Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач ТОВ Славутич звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] підприємства Агрофірма Борисфен про визнання недійсними з моменту укладання договору оренди землі та про скасування державної реєстрації договору оренди землі, визнання поновленим договору оренди землі. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що між ТОВ Славутич та [PERSON] було укладено договір оренди землі від 02.11.2007 року строком на 10 років /термін закінчення дії договору 01.11.2017 року/, на належну їй на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії III-ДП № 029768 площею 5,540 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 1225482000-01-002-0260, яка розташована на території Виводівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. Відповідно до пункту 3 зазначеного договору, після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. ТОВ «Славутич» надало належним чином оформлені лист-повідомлення про намір продовжити дію договору оренди землі від 25.09.2017 року, складеним на імя [PERSON], та доданою до нього проектом додаткової угоди у формі поновленого договору оренди землі на новий строк, 25 вересня 2017 року представнику по довіреності (зареєстрованої за №923) [PERSON] - [PERSON], який вивчив проект поновленого договору оренди землі та в письмовій формі, в цей же день, надав згоду про поновлення договору оренди землі. Відповідно ТОВ «Славутич» з [PERSON], як представником по довіреності [PERSON], було укладено договір оренди землі від 30.10.2017 року, на належну їй зазначену земельну ділянку. ТОВ «Славутич» звернулося до Державного реєстратора з питанням реєстрації договору оренди землі від 30.10.2017 року, проте отримало Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №41036056 від 11.05.2018 року, зі змісту якого слідує що речові права на земельну ділянку вже зареєстровані. З Державного земельного кадастру ТОВ «Славутич» отримало Витяг про земельну ділянку за НВ-1206303002018 від 26.06.2018 року зі змісту якого слідує, що земельна ділянка знаходиться в оренді ПП «Агрофірма Борисфен», дата державної реєстрації речового права 21.03.2018 року. З моменту укладання договору оренди землі від 02.11.2007 року та укладення поновленого договору оренди землі від 30.10.2017 року і по теперішній час земельна ділянка не вибувала з орендного користування позивача. На теперішній час вона засіяна та використовуються позивачем за призначенням. Укладений договір [PERSON] з [PERSON] підприємством «Агрофірма «Борисфен», є таким, що не відповідає ані фактичним обставинам, ані вимогам закону, оскільки фактично земельна ділянка [PERSON] підприємству «Агрофірма «Борисфен» не передавались і з питанням передачі земельної ділянки їй сама [PERSON] до позивача не зверталась, відповідно земельна ділянка залишилась в володінні та користуванні у позивача і на теперішній час оброблена та засіяна озимою пшеницею, що підтверджується довідкою ТОВ «Славутич» № 01-11/05 від 11.05.2018 року. Також позивач зазначає, що при реєстрації договору оренди землі, укладеного 20 березня 2018 року між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] згідно довіреності, та [PERSON] підприємством «Агрофірма «Борисфен», приватний нотаріус [PERSON], зобовязаний був врахувати положення ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі», та здійснити реєстрацію тільки після надання сторонами акта прийому - передачі земельної ділянки складеного між [PERSON] та ТОВ «Славутич», порушивши вимоги пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127. Реєстрацію речового права 21.03.2018 року на земельну ділянку за ПП «Агрофірма «Борисфен» позивач вважає незаконною, оскільки земельна ділянка знаходиться у володінні та користуванні позивача, та між ним і [PERSON], через її представника [PERSON], укладено договір оренди землі від 30.10.2017 року. Отже, договір [PERSON] з [PERSON] підприємством «Агрофірма «Борисфен» укладений з порушенням вимог Цивільного кодексу України та Закону України «Про оренду землі», у зв'язку з чим він має бути визнаний недійсним, а його державну реєстрацію - скасовано. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги ТОВ Славутич в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечує, так як позовні вимоги , викладені в позовній заяві позивача є абсолютно безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачем не дотримано процедуру поновлення договору оренди землі з орендодавцем, [PERSON] Крім того, договір оренди землі не був належним чином зареєстрований, а отже він не набрав чинності. Треті особи без самостійних вимог: [PERSON], приватний нотаріус [PERSON] звернулися до суду з заявами , в яких зазначено, що вони проти позову ТОВ Славутич заперечують, вважаючи дані вимоги безпідставними та необґрунтованими, та просять суд дану справу слухати у їхню відсутність. Крім того , приватний нотаріус [PERSON] надав суду письмове пояснення , в якому також посилається на безпідставність позову, вважаючи його таким, що не підлягає задоволенню. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, вислухавши доводи учасників судового процесу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ Славутич та [PERSON] було укладено договір оренди землі від 02.11.2007 року строком на 10 років /термін закінчення дії договору 01.11.2017 року/, на належну їй на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії III-ДП № 029768 площею 5,540 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Виводівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. ТОВ «Славутич» надало належним чином оформлені лист-повідомлення про намір продовжити дію договору оренди землі від 25.09.2017 року, складеним на імя [PERSON], та доданою до нього проектом додаткової угоди у формі поновленого договору оренди землі на новий строк, 25 вересня 2017 року представнику по довіреності [PERSON] - [PERSON], який в цей же день, надав згоду про поновлення договору оренди землі. Відповідно ТОВ «Славутич» з [PERSON], як представником по довіреності [PERSON], було укладено договір оренди землі від 30.10.2017 року, на належну їй зазначену земельну ділянку. ТОВ «Славутич» зверталося до Державного реєстратора з питанням реєстрації договору оренди землі від 30.10.2017 року, проте отримало Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки речові права на земельну ділянку вже зареєстровані і земельна ділянка знаходиться в оренді ПП Агрофірма Борисфен. Судом встановлено, що позивачем при укладанні даного договору, не дотримано процедури та строків реалізації переважного права на поновлення договору оренди землі передбаченої ст.33 Закону України Про оренду землі, оскільки зазначена норма містить імперативну вимогу про повідомлення саме орендодавця, в даному випадку [PERSON], а не його представника чи будь-яку іншу особу в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, з додаванням до листа-повідомлення проекту додаткової угоди. Належним доказом отриманих листа-повідомлення та додаткової угоди є повідомлення про їх вручення орендодавцю, однак, такі докази в матеріалах справи відсутні. Крім того, договір оренди з орендарем в особі ТОВ «Славутич» підписаний представником орендодавця [PERSON] на підставі довіреності, виданої [PERSON] до того ж, єдиним власником Статутного капіталу в ТОВ «Славутич» та відповідно власником юридичної особи є саме [PERSON], який не має права, відповідно до ч.3 ст.238 ЦК України, вчиняти по вказаній довіреності правочин від імені особи, яку представляє у своїх же інтересах. Даний факт було також підтверджено в судовому засіданні представником ТОВ Славутич. До того\~ж,\~договір оренди\~землі не\~було зареєстровано\~відповідно до\~чинного законодавства.\~Тобто,\~ відповідно\~до ст.ст.125,126\~Земельного кодексу\~України право\~власності на\~земельну ділянку,\~а також\~право постійного\~користування та\~право оренди\~земельної ділянки\~виникають з\~моменту державної\~реєстрації цих\~прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюються відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно із частиною пятою ст.6 Закону України Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Пунктами 6 та п.2 ч.1 ст.4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Дана процедура не відбулася, оскільки ТОВ Славутич звернулося до Державного реєстратора з питанням реєстрації договору оренди землі від 30.10.2017 року, проте отримало Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №41036056 від 11.05.2018 року, так як речові права на земельну ділянку вже зареєстровані, а земельна ділянка знаходиться в оренді ПП «Агрофірма Борисфен». Суд приходить до висновку, що позивачем не дотримано процедури поновлення договору оренди землі відповідно до вимог чч.1-6 ст.33 Закону України «Про оренду землі», тобто, відповідно до частини другої ст.792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Законом України «Про оренду землі». Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються ст.33 Закону України «Про оренду землі». Так, відповідно до частин першої - п'ятої ст.33 цього Закону, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Частиною шостою ст.33 Закону України Про оренду землі передбачено, що в разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Частинами восьмою, дев'ятою ст.33 Закону України «Про оренду землі»\~передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді. Ці положення узгоджуються із загальною нормою ч.1 ст. 777 ЦК України. Таким чином реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена ч.1 ст.33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Таким чином, суд приходить до висновку, що у даному випадку даної процедури позивачем дотримано не було. Крім того, у суду відсутні підстави для визнання за позивачем переважного права на поновлення договору оренди у відповідності до частин 2-5 ст.\~33\~Закону України\~«Про оренду землі», договір не можна вважати поновленим в силу ч.6 ст. 33 даного Закону. Також судом\~встановлено,\~що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №113812066 від 13.02.2018 року, [PERSON] на праві приватної власності, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії III-ДП № 029768, належить земельна ділянка кадастровий номер 1225482000-01-002-0260, площею 5,5400 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Виводівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. 20 березня 2018 року між [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON], згідно довіреності посвідченої приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу від 30.01.2018 року, та ПП Агрофірма Борисфен було укладено договір про оренду землі. Даний договір 21 березня 2018 року був належним чином зареєстрований у державного реєстратора та приватного нотаріуса [PERSON] Тобто, приватним нотаріусом 21.03.2018 року було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , на підставі якого зареєстровано право власності та похідне речове право оренди стосовно земельної ділянки кадастровий номер 1225482000-01-002-0260, отже, вказане рішення та реєстрація вчинена відповідно до п.40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу позовних вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд не знаходить підстав для задоволення позову, оскільки із встановлених в судовому засіданні фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд приходить до висновку, що представником позивача в судовому засіданні не доведено належними і допустимими доказами той факт, що саме діями відповідача порушено права ТОВ Славутич, а тому предявлені позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають. Так як позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, то понесені ним судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають та покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed