Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінфорс» звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 27.08.2019 року між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №640385-А. Згідно з зазначеним договором відповідач взяла споживчий кредит у розмірі 14 950 000 грн. для власних потреб на строк до 05.09.2019 року та з фіксованою процентною ставкою 1,65 % в день, (пп.1.2, 2.1, 2.2 Договору). Згодом, до зазначеного договору були укладені додаткові угоди. Додатковою угодою №7 від 24.09.2019 року термін повернення кредиту було продовжено до 23.11.2019 року. Підписання даного договору відповідачем було прямою та безумовною згодою з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «СС ЛОУН». При реєстрації на сайті ТОВ «СС ЛОУН» 27.08.2019 року було згенеровано особисто для відповідача цифровий підпис. Надалі сторони підписували всі документи в тому числі і договір виключно цифровим підписом. Тому, саме підписання документів цифровим підписом і є в даному випадку волевиявленням відповідача на отримання кредиту. 27.11.2019 року ТОВ «СС ЛОУН» уклало договір факторингу №40071779-27 з ТОВ «Фінфорс». Предметом даного договору є передача грошових коштів в розпорядження ТОВ «СС ЛОУН» за відступ факторові право грошової вимоги, основного зобов`язання, відсотків, комісії, неустойки, штрафу, пені та інших платежів. Згідно з договором та реєстрами до даного договору, які оформлені у вигляді додатків до договору за №1-6, грошове зобов`язання відповідача було передано позивачу. Позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку 38 015, 96 грн., а також відшкодувати судові витрати по справі. Позивач не направив в судове засідання свого представника, подали суду заяву де просять справу розглядати без участі їхнього представника, позов підтримали. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні відповідач визнала позов частково, підтвердила факт укладення договору про споживчий кредит та отримання в позику 14 950 000 грн. Відповідач надала відзив на позов. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 27.08.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №640385- А (а.с. 23-30). Підписання даного договору з відповідачем відбувалося в електронному вигляді. При реєстрації відповідача 27.08.2019 року їй було згенеровано особистий цифровий підпис. Згідно із зазначеним Договором відповідач отримала від ТОВ «СС Лоун» споживчий кредит у розмірі 14 950 000 грн. для власних потреб на строк до 05.09.2019 та з фіксованою процентною ставкою 1,65 % вдень, (пп.1.2, 2.1,2.2 Договору). Цей кредит був перерахований відповідачу у безготівковій формі на вказану нею банківську картку, що підтверджується копією витягу з реєстру виданих позик, скрін-шотами з особистого кабінету відповідача. Наведене відповідач підтвердила в судовому засіданні. Відповідно до умов Договору за період користування кредитом, а саме з 27.08.2019 по 05.09.2019 р. відповідачу було нараховано 1,65% за кожен день користування кредитом, що складає 1233,40 грн. (п.2.2 Договору). Впродовж з 05.09.2019 по 24.09.2019 було укладено 7 додаткових угод. Зокрема, додатковою угодою №7 від 24.09.2019 було продовжено строк дії договору до 23.11.2019 року (а.с. 31-45). Проте, відповідач вчасно не повернула кредит разом із нарахованими відсотками, в зв`язку з чим відповідачу було донараховано відсотки за період дії договору, а саме з 06.09.2019 по 18.09.2019 (13 календарних днів) в розмірі 3206,84 грн. за період з 20.09.2019 по 23.11.2019, що складає 16 054,50 грн. Крім того, в зв`язку з тим, що відповідач не виконала умови п.6.6.2 Договору, їй було донараховано проценти в розмірі 2460, 80 грн. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач частково сплатила борг за договором в розмірі 5899,74 грн. Договором передбачено у разі неповернення кредиту та відсотків до дня терміну платежу, позивач має право нараховувати пеню з дня, наступного за днем терміну платежу, в розмірі 1,66 % від суми кредиту (п.8.3 Договору). У зв`язку з неповерненням відповідачем кредиту та відсотків з 25.10.2019р. по 23.11.2019р. ТОВ «ССЛОУН» нарахував пеню у розмірі 3% від суми, що несплачена відповідачем. Укладеним договором передбачена можливість нарахування пені, лише, протягом 30 днів (8.3 Договору). В даному випадку нарахування відбувалося з 25.10.2019 року по 23.11.2019, тобто за 30 днів та складає загальну суму 7445,10 грн. (п. 8.3 Договору). Встановлено, що ТОВ «Фінфорс» та ТОВ «СС ЛОУН» уклали договір Факторингу від 27.11.2019 за №40071779-27 » (а.с.7-12). Відповідно до Договору факторингу ТОВ «СС ЛОУН» відступило позивачу заборгованість та право вимоги основного зобов`язання, відсотків, комісії, неустойки, штрафу, пені та інших платежів. Згідно договору факторингу Позивач викупив у ТОВ «СС ЛОУН» всі грошові вимоги стосовно відповідача та набув право стягнення їх з боржників. З моменту укладання договору Факторингу від 27.11.2019 за №40071779-27, та підписання акту прийому передачі розширеного реєстру прав вимог щодо цивільно-правових договорів станом на 27.11.2019 року до реєстру прав грошових вимог №; б\\н від 27.11.2019 року до договору Факторингу від 27.11.2019 за №40071779-27, та акту прийому-передачі документів, що підтверджують право грошової вимоги відповідно до договору Факторингу від 27.11.2019 за №40071779-27, ТОВ «Фінфорс» набуло право вимоги до боржників в тому числі і до відповідача [PERSON] (а.с.13-22). Заперечуючи позов відповідач зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості, який надано позивачем, загальна сума споживчого кредиту становить 14950,00 грн., та відповідачем було повернуто кредитору 6107, 28 грн. згідно витягів реєстру платежів по договору №640385-А станом на 17.12.2019 року. Відповідач не погоджується з нарахуванням пені. Крім того, відповідач зазначила, що відповідно до ст.133 КАС України, суд враховуючи майновий стан сторони може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк, а тому просила відмовити в задоволенні позову та стягненні судових витрат. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Встановлено, що позичальник свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач не надала своєчасно позичальнику грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором (а.с.63). Таким чином, в порушення умов договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконала. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Як встановлено судом, та вбачається з поштового реєстру 31.12.2019 ТОВ «СС ЛОУН» направив відповідачу лист від 27.11.2019 року за №27/11-1/14956/53 про продаж її боргу ТОВ «Фінфорс».При цьому слід зазначити, що позивачем не проводилося нових нарахувань за Договором про споживчий кредит № 640385-А. Всі нарахування були вчинені першим кредитором та відповідають умовам укладеного Договору про споживчий кредит. Відповідачем не спростовані вимоги позивача, так само, й не обґрунтована позиція щодо безпідставного нарахування пені. Відповідачем не надано жодного доказу в підтвердження відсутності боргу в 38015,96 грн. Свою позицію відповідач обґрунтовує власним баченням умов Договору, посилається на несправедливість умов Договору, порушення принципу добросовісності. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Посилання відповідача на несправедливість умов вказаного Договору є безпідставними, оскільки вимоги про їх оспорювання та визнання недійсними в установленому Законом порядку відповідачем не пред`являлися. Отже, встановленим є те, що відповідач порушила умови Договору про споживчий кредит № 640385-А та додаткові угоди до нього, не повернула кредит та станом на 23.11.2019 р. за відповідачем рахується борг в сумі 38015,96 грн. В силу положень ст. ст. 133, 136, 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума судових витрат, що складається з сплаченого судового збору в розмірі 1921 грн. (а.с.74). Суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні вимоги про стягнення судових витрат. Отже, даючи оцінку наданим доказам, суд прийшов до висновку, що на користь позивача належить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №640385- А від 27.08.2019 року в сумі 38 015, 96 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно ст. ст. 526, 530, 536, , 610-612, 614-615, 625, 1048-1050, 1054, 1057, 1077, 1048 ЦК України та

Outcome: approved