Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач у січні 2015 року звернулася до Бердянського міськрайонного суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO], в розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. В обґрунтування позову зазначала, що 28.04.2004 року Бердянським РАЦС Запорізької області був зареєстрований їх шлюб з відповідачем, актовий запис №161. Від цього шлюбу мають сина [PERSON]. 3 вересня 2009 року вони розірвали свій шлюб та разом не проживають. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. У судовому засіданні позивач підтримала позов, доповіла по його суті та просила задовольнити повністю. При цьому додатково пояснила, що вона на даний час не працює, оскільки має ще дочку, якій у травні 2015 року виповниться 4 роки, проте до дитячого дошкільного закладу влаштувати дочку не вдалося. Вона виховує її одна та отримує до 4 років державну допомогу в розмірі 866 грн. та до її повноліття ще 300 грн. як одинокій матері. Не заперечувала, що відповідач щомісячно надсилає їй кошти шляхом поповнення її картки на 250 грн., але з урахуванням комісії банку вона може зняти 240 грн., яких недостатньо для утримання дитини. Щомісяця вона здає в фонд школи та класу 70 грн., на оплату туристичного гуртка 20 грн. Крім цього потрібні кошти на продукти харчування, одяг, взуття для дитини На 1 вересня 2014 року відповідач купив синові тільки кросівки та кеди. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, в сумі 400 грн., пояснивши, що саме таку суму він в змозі сплачувати як аліменти на дитину. На даний час він не працює та не може знайти роботу за своєю спеціальністю телемайстра. Інших неповнолітніх дітей на його утриманні немає, стан його здоров'я нормальний, проте він має матір, яка є інвалідом І групи та потребує постійного вживання лікарських засобів. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбу в період з 28.04.2004 року по 03.09.2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, копіями паспортів сторін з відповідними відмітками про сімейний стан. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Встановлено, дитина зареєстрована з відповідачем, проте фактично проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповідними довідками ОСББ «Шанс №43 та №133 від 10.12.2014 року, довідкою КП «Житлосервіс-2а» №2463 від 22.12.2014 року, та дана обставина не заперечується самим відповідачем. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають значення. Судом з'ясовано, що позивач, крім спільного з відповідачем сина [PERSON], має ще молодшу дочку, яку вона виховує сама та за відсутності можливості влаштувати її до дитячого дошкільного закладу, поки не працює, отримуючи державну допомогу до досягнення дитиною 4-х років в розмірі 866,00 грн. та додатково 300,00 грн. як одинокій матері. Дані обставини позивачем не підтверджені відповідними письмовими доказами, проте й не оспорюються другою стороною. Зі слів відповідача, на даний час він також не працює, тому аліменти з нього слід присудити в твердій грошовій формі відповідно до положень ст. 184 СК України. Суд враховує те, що відповідач, заперечуючи проти стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 600 грн. з посиланням на те, що він в змозі сплачувати їх тільки в розмірі 400,00 грн., разом з тим, в порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, не надав суду належних доказів у підтвердження своєї позиції. Крім цього, повідомивши суд про те, що має матір-інваліда І-групи, яка потребує постійного лікування, також не надав відповідних доказів та те, що саме він здійснює її утримання. Дана обставина для зменшення розміру аліментів не може бути врахована судом, оскільки відповідач, не працюючи та не маючи відповідного постійного доходу, з його слів, сам фактично знаходиться на утриманні своєї матері. Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, який Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлений у розмірі 1286 грн., та приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному розмірі і стягненні з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 600,00 грн. щомісячно і до його повноліття, що становить навіть менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини, оскільки матеріали справи не містять інших даних щодо обставин, зазначених у ст. 182 СК України, які суд повинен враховувати при розгляді даної категорії справ. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»N 2402-III від 26.04.2001р. передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На думку суду, на даний час визначений розмір аліментів буде достатнім для задоволення потреб дитини, оскільки обов'язок її утримувати лежить на обох батьках в рівній мірі. При постановленні рішення про стягнення аліментів у визначеному розмірі суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст. 192 СК України чи стягнення додаткових витрат на дитину згідно із ст.185 СК України. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати при поданні позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved