Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду Дергачівського району Харківської області з позовом, який в ході судового розгляду був уточнений, в остаточній редакції позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №HAFEGA00000002 від 20.06.2007 року, в розмірі 24195,37 доларів США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.12.2013 року складає 193321.00 грн..; звернути стягнення на будинок загальною площею 92.50 кв.м., житловою площею 57.40 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №HAFEGA00000002 від 20.06.2007 р.) ПАТ КБ «Приватбанк», з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, кадастрового номеру земельної ділянки, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного домоволодіння; стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору №HAFEGA00000002 від 20.06.2007 року [PERSON] 20.06.2007 року отримав кредит у розмірі 39300,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.06.2017 року. У порушення умов договору [PERSON] зобов'язання належним чином не виконав, та станом на 12.12.2013 року має заборгованість в розмірі 24195,37 доларів США. Крім того, як зазначив позивач, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач, [PERSON] 20.06.2007 року уклали договір іпотеки №HAFEGA00000002, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 92,50 кв.м., житловою площею 57,40 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS], який належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 49291 грн. 40 коп. В судове засідання представник позивача, що діє на підставі довіреності юридичної особи, з'явилася, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] в судове засідання з'явилася, заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, була повідомлена своєчасно та належним чином. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, був повідомлений своєчасно та належним чином. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову, з наступних підстав. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З представлених доказів, наявних у матеріалах справи, вбачається, що відповідно до укладеного договору №HAFEGA00000002 від 20.06.2007 року [PERSON] 20.06.2007 року отримав кредит у розмірі 39300,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.06.2017 року. Відповідно до ст.627 ЦК України та ст. 6 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, обранні контрагенту та визначені умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту та вимог розумності та справедливості. Так, ст.628 ЦК України зміст договору складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін і узгоджені ними, та умови, що є обов'язковими у відповідності з актами цивільного законодавства. Крім того ст.629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Третьою особою було порушено зобов'язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, встановлені умовами кредитного договору. Внаслідок порушення з боку третьої особи вищевказаних умов повернення кредиту та сплати процентів за користування ними, у третьої особи перед позивачем виникла прострочена заборгованість, яка станом на 12.12.2013 року складає 24195,37 доларів США, та складається з наступного: - 20808,38 доларів США - заборгованість за кредитом; - 1575,63 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 314,40 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 315,00 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору; - 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина); - 1150,67 доларів США - штраф (процентна складова). У відповідності зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виповняться належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з вимогами ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України, боржник, якій прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Так, до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу сплатити послугу тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Крім того, до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач [PERSON] 20.06.2007 року уклали договір іпотеки №HAFEGA00000002, посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2281. Предметом цього договору є надання в іпотеку нерухомого майна в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] Так, згідно з договором іпотеки відповідач, [PERSON], надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 92,50 кв.м., житловою площею 57,40 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Житловий будинок належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 49291 грн. 40 коп. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Свої зобов'язання позивач виконав шляхом надання відповідачу кредитних коштів готівкою. Частина 2 статті 1050 ЦК України передбачає наслідки порушення договору позичальником, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. На виконання вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» позивачем було направлено на адресу відповідача повідомлення боржнику про порушення основного зобов'язання та/або іпотечного договору з вимогою добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення у разі продовження порушення. Згідно з ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 5 червня 2003 року у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно з ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 5 червня 2003 року у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до положень ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Як вбачається з матеріалів справи позивачем направлялося письмове повідомлення відповідачу [PERSON] та третій особі [PERSON] про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, яку відповідач отримав, про що свідчать рекомендовані повідомлення. Відповідно до ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду передбачено нормами ст.ст.39, 41, 42 Закону України «Про іпотеку» та ст.ст.590, 591 ЦК України. Правові наслідки невиконання вимоги обтяжувача визначені у статті 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зокрема, якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувала, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Крім того відповідно ч.1 ст.40 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч.ч. 2 і 3 цієї ж ст.40 законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку». Попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки та добровільне звільнення житлового приміщення було направлено на адресу відповідача та третьої особи, але матеріали справи не містять доказів того, що дане повідомлення було особисто отримано, що підтверджується листами відправлення на яких відсутні підписи відповідача та третьої особи. Крім того, суд зазначає, що відповідно довідки Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 19.05.2014 року №833 за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] та [PERSON], яка також є відповідачем по даній справі, але матеріали справи не містять підтверджень, що на адресу відповідача [PERSON] направлялася вимога про добровільне звільнення житлового приміщення. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідачами не надано доказів, які б підтверджували незаконність вимог позивача або їх необґрунтованість. Крім того тривалий термін прострочення платежів, відсутність дій, які б свідчили про наміри добросовісно виконувати свої зобов'язання з боку відповідача, вказують на наявність спроби ухилитися від виконання ним своїх зобов'язань. Судові витрати суд покладає на відповідача у відповідності до 88 ЦПК України,- На підставі викладеного,

Outcome: partial