Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що він з12.05.2003 року сумлінно та бездоганно працює охоронцем в СМГО АГТ «Автолюбитель». У продовж останніх 3 років голова правління СМГО АГТ «Автолюбитель» [PERSON] з особистих мотивів, з метою подальшого його звільнення з роботи, неодноразово намагався звинуватити його в порушенні посадових обовязків. Так, наказами від 30.06.2016 року № 140 та від 13.06.2016 року йому були оголошені догани. Зазначив, що ін. не допускав ніяких порушень трудової дисципліни та у відповідачу були відсутні підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Зазначив, що такі порушення його трудових прав змусили його нервувати та вимагати додаткових зусиль для організації життя, чим йому завдано моральну шкоду, яку оцінює в 20000 грн. Тому просить скасувати вказані накази як незаконні, стягнути з відповідача на його користь 20000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, а також понесені по справі на сплату судового збору судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача позов заперечили, посилаючись на його необґрунтованість. Зазначили, що позивач допустив порушення трудової дисципліни, які зазначені у спірних наказах, за якій позивача з дотриманням вимог трудового законодавства було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Також зазначили, що сплинув трьохмісячний строк, визначений ст. 233 КЗпП України, для оскарження наказу № 140, а тому просить застосувати строків давності. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши доводи сторін в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. З пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що позивач з 15 травня 2003 року працює в СМГО АГТ «Автолюбитель» охоронцем. Наказом від 30 червня 2016 року № 140 (а.с. 108-109) позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неприйняття до виконання наказу голови правління від 13.06.2016 року б/н шляхом особистого підпису про ознайомлення з наказом, виконання правок в вищенаведеному наказі. Наказом б/н від 26.09.2016 року (а.с. 104) позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за перевищення посадових повноважень визначених п. 4.2 Посадової інструкції. У силу ст. 10 ЦПК України саме на роботодавцеві лежить обов'язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку, за який до нього застосовано заходи дисциплінарного впливу у вигляді догани чи звільнення з роботи. Статтею 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізичну особу покладається обов'язок забезпечувати працівникові умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно із ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 141 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Досліджуючи зміст спірних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, суд відмічає, що у наказі № 140 взагалі не зазначено, в чому конкретно проявилось порушення трудової дисципліни позивачем. Так, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за наказом № 140 від 30 червня 2016 року фактично зазначене те, що позивач після ознайомлення з наказом б/н від 13.06.2016 року відмовився підписатися по ознайомлення з ним, став виправляти в ньому помилки, став у письмовій формі вимагати від голови правлінні розяснень з приводу цього наказу та ставити під сумнів посадові інструкції Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач не виконав вимоги наказу від 13.06.2016 року суду відповідачем не надано. Пояснення представника відповідача [PERSON] в судовому засіданні вказують на те, що фактично позивача було притягнуто до відповідальності за те, що він вступив в полеміку з керівником товариства з приводу правильності видання цього наказу та його оформлення. Однак дані дії працівника, за відсутності доказів саме не виконання (чи не належного виконання) розпорядження власника або уповноваженого ним органу, не додержання трудової і технологічної дисципліни, не є підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за наказом б/н від 26.09.2016 року зазначене те, що позивач в порушення вимог п. 4.2 Посадової інструкції 02.09.2016 року близько 8 години під час передачі міни [PERSON] відчинив ворота та запустив на 5 поверх без перевірки перепустки автомобіль Ауді під керуванням [PERSON], якій не має у користуванні чи власності стоянки (боксу) на 5 поверсі. Після того, [PERSON] увірвався до чергового приміщення став предявляти претензії [PERSON], наказував [PERSON] не передавати зміну. [PERSON] звинуватив [PERSON], якій прибув за викликом [PERSON], в тому що він не є головою правління, а [PERSON] викликав поліцію. Проте відповідачі не надали належні та допустимі докази у підтвердження того, що 02 вересня 2016 року позивачем допущені порушення трудової дисципліни суду не надані. Так, відповідно до п. 4.2 Посадової інструкції (а.с. 106-107) черговий охоронець несе відповідальність за невиконання покладених на нього обовязків, за перевищення чи невиконання наданих йому прав, за невиконання вимог керівництва наданих в усній чи письмовій формі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач послався на те, що [PERSON] не має боксу чи стоянки на 5 поверсі, а тому позивач не мав право пропускати автомобіль [PERSON] на 5 поверх. Відповідно до наданих суду Правил внутрішнього розпорядку - Заїзд на відкриту стоянку та бокси 5 поверху автотранспорту, не прописаного там, без дозволу адміністрації чи чергового охоронця забороняється. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що 02 вересня 2016 року він був на 5 поверсі в особових справах, оскільки має таке право користуватися майном кооперативу та вільно пересуватися по авто гаражному товариству. Пояснив, що він систематичне (фактично кожного дня) обїжджає територію кооперативу та перевіряє роботу охоронців. Він є членом кооперативу та має членську книжку. На першій прохідній його пропустив [PERSON]Г, пандус не має пропускної системи, а на 5 поверх він заїхав через відчинені ворота. На посту був [PERSON], а [PERSON] не було коли він заїжджав на 5 поверх. З копії членської книжки та квитанції (ас. 35-37) вбачається, що [PERSON] сплатив вступний внесок та 19.05.2016 року прийнятий в члени СМГО АГТ «Автолюбитель». У звязку з чим, посилання відповідача на те, що свідок [PERSON] не є членом товариства не заслуговують на увагу. З протоколу розширеного засідання правління та ревізійної комісії (а.с. 127) вбачається, що одним з питань що розглядалися було призначення т.в.о голови правління. При цьому, одним з кандидатів на цю посаду був [PERSON] З пояснень представника відповідача [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що 02.09.2016 року на територію товариства саме він пропустив [PERSON] З пояснень свідка [PERSON], якій працює охоронцем товариства, вбачається, що у нього з [PERSON] недобрі стосунки. 02 вересня 2016 року на 5 поверх [PERSON] пропустив [PERSON], який відкрив ворота 5 поверху. З 5 поверху можливо зїхати заднім ходом. [PERSON] у його чергування неодноразову заїжджав на 5 поверх. [PERSON]В викликав поліцію та примусив його пройти медичний огляд в наркодиспансері. 02.09.2016 року [PERSON] заїхав після 8 години, коли він вже прийняв зміну. Коли він почув гул мотору, [PERSON] відразу вийшов з чергового приміщення під час передачі зміни, відкрив ворота та пропустив [PERSON] на 5 поверх. [PERSON] зайшов до приміщенні охоронців, зачинив двері на гачок та викликав поліцію, при цьому не випускав його з приміщення. [PERSON] був присутній при цьому, але не втручався. [PERSON] лише просив щоб не влаштовували бійку. Після приїзду поліції та перевірки документів, [PERSON] разом [PERSON] та поліцією залишили 5 поверх. Пояснив, що [PERSON] приїздив на 5 поверх регулярно проводити агітацію серед власників боксів та стоянок щоб його вибрали головою правління. Випадків щоб автомобіль [PERSON] стояв на 5 поверсі, а самого власника не було поруч - такого не було. [PERSON] завжди був поряд з автомобілем. При цьому, суд не може взяти до уваги пояснення свідка [PERSON] з приводу того, що 02 вересня 2016 року на 5 поверх [PERSON] пропустив [PERSON], який відкрив ворота 5 поверху. Оскільки даний свідок перебуває у неприязне них стосунках з позивачем та дані пояснення спростовуються пояснення свідка [PERSON] Відповідно до ст. 140 КЗпП України метою застосування дисциплінарних стягнень є забезпечення трудової дисципліни. З урахуванням положень статті 147 КЗпП України оголошення догани є заходом стягнення, що застосовується до працівника за порушення ним трудової дисципліни, та допускається з додержанням правил, встановлених ст.149 КЗпП України для застосування таких стягнень. В той же час, відповідачі не надали суду жодних доказів, які б свідчили, що при прийнятті рішень про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, були виконані та враховані вимоги ст. 140, 147 КЗпП України і звільнення відповідало меті визначеної ст. 140 КЗпП України. Наведені вище обставини на норми права дають підстави суду прийти до висновку про незаконність обох наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. В той же час, ст. 148 КЗпП України визначає, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Частиною 2 вказаної статті Закону дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Так Законом визначено вичерпний перелік дисциплінарних стягнень догана та попередження. Частиною 2 ст. 149 КЗпП України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Судом встановлено, що позивачем пропущено встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України тримісячний строку звернення з позовом про оскарження наказу № 140 від 30.06.2016 року, оскільки станом на 01.07.2016 року позивач був повідомлений про притягнення його до дисциплінарної відповідальності (що підтверджується листом позивача від 01.07.2016 року а.с. 26-27 та не заперечувалося самим позивачем у судовому засіданні), та не надав суду доказів поважності пропуску вказано строку позовної давності, оскільки з повзом [PERSON] звернувся до суду 24.10.2016 року. У звязку з наведеним та відсутності клопотань про поновлення строку звернення з позовом до суду, в частині вимог пор скасування наказу № 140 належить відмовити через пропуск строків звернення з позовом до суду. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди завданої працівнику. Пленум Верховного Суду України в постанові № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В той же час, позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди діями відповідача, повязаними із накладенням дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню у звязку з необґрунтованістю цих вимог. За наведених вище обставин, суд вважає за необхідне частково задовольнити позов та скасувати як незаконний наказ голови правління Сумського міського громадського обєднання авто гаражного товариства «Автолюбитель» від 26 вересня 2016 року без номера про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани. В задоволенні позову в іншій частині відмовити за наведених мотивів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, так як позовні вимоги задоволені частково, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial