Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 19.07.2006 року, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він проінформований про умови кредитування, які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. На підставі договору відповідачу встановлено початковий кредитний ліміт на платіжну картку, розмір якого в подальшому збільшено до 11000 гривень. Представник Банку зазначив, що Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. В процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, таким чином, у порушення п.6.5 договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач на 31.03.2020 року має заборгованість 15765,80 гривень, яка складається з наступного: 8450, 55 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі : 20,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; 8430, 55 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 3086,72 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 3001,59 гривень - нарахована пеня; 0, 00 гривень - нарахована комісія, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 726, 94 гривень - штраф (процентна складова). У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором б/н від 19.07.2006 року у розмірі 15765, 80 гривень та понесені судові витрати у розмірі 2102,00 гривень. Згідно повідомлення Острівецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області №129 від 26.05.2020 року [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 01.06.2020 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 07.07.2020 року повторно розпочато розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача подав клопотання про слухання справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, в судові засідання, які були призначені для розгляду даної справи, жодного разу не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином і в передбаченому законом порядку. Згідно із ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За письмовою заявою представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 19.07.2006 року між АТ Комерційний Банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, на підставі якого відповідачу встановлено початковий кредитний ліміт 2100 гривень ( в подальшому збільшувався) на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним 19.07.2006 року заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг. На підставі вказаної заяви відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на умовах, що зазначені в описаній Довідці. На підтвердження надання кредиту відповідачу та порушення зобов`язання останнім позивач надав суду такі документи: заяву [PERSON] ; розрахунок заборгованості за договором №б/н від 19.07.2006 року, укладеного між Банком та [PERSON] на 31.03.2020 року, копію примірника Умов та Правил надання банківських послуг, що діяли на момент підписання заяви, копію наказу банку щодо затвердження Умов та правил надання банківських послуг (у редакції, що діяла на момент підписання заяви); довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, оформленої на [PERSON] (договір б/н), згідно з якою: 26.07.2006 року встановлений кредитний ліміт в розмірі 2100,00 гривень, з 12.04.2007року кредитний ліміт збільшено і становить 3000,00 гривень, з 13.04.2007 року кредитний ліміт зменшено і становить 3000,00 гривень, з 26.12.2007 року кредитний ліміт збільшено до 5000,00 гривень, з 27.12.2007 року кредитний ліміт зменшено і становить 5000,00 гривень, з 22.07.2009 року кредитний ліміт зменшено і становить 4560,00 гривень, з 01.10.2009 року кредитний ліміт зменшено і становить 4170,00 гривень, з 19.11.2009 року кредитний ліміт зменшено і становить 3890,00 гривень, з 29.12.2009 року кредитний ліміт зменшено і становить 3600,00 гривень, з 01.03.2010 року кредитний ліміт зменшено і становить 3310,00 гривень, з 02.04.2010 року кредитний ліміт зменшено і становить 3050,00 гривень, з 29.06.2010 року кредитний ліміт зменшено і становить 2730,00 гривень, з 21.08.2010 року кредитний ліміт зменшено і становить 2270, 00 гривень, з 14.09.2010 року кредитний ліміт зменшено і становить 2100, 00 гривень, з 15.11.2010 року кредитний ліміт зменшено і становить 1830, 00 гривень, з 22.12.2010 року кредитний ліміт зменшено і становить 1700, 00 гривень, з 25.01.2011 року кредитний ліміт зменшено і становить 1500,00 гривень, з 22.04.2011 року кредитний ліміт зменшено і становить 890,00 гривень, з 04.07.2011 року кредитний ліміт зменшено і становить 670, 00 гривень, з 22.08.2011 року кредитний ліміт зменшено і становить 620, 00 гривень, з 20.10.2011 року кредитний ліміт зменшено і становить 520, 00 гривень, з 21.12.2011 року кредитний ліміт зменшено і становить 400, 00 гривень, з 04.01.2014 року кредитний ліміт збільшено і становить 2000,00 гривень, з 21.07.2017 року кредитний ліміт збільшено і становить 8000, 00 гривень, з 21.10.2017 року кредитний ліміт збільшено і становить 11000,00 гривень, з 30.12.2017 року кредитний ліміт зменшено і становить 11000,00 гривень, з 21.02.2019 року кредитний ліміт зменшено і становить 9210, 78 гривень, з 05.06.2019 року кредитний ліміт зменшено і становить 0,00 гривень; довідку з інформацією про надані [PERSON] кредитні картки, зокрема про їх номер, дату відкриття та термін дії, виписку за договором №б/н на 02.04.2020 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] . При цьому суд звертає увагу, що надані на підтвердження копія примірника Умов та Правил надання банківських послуг, що діяли на момент підписання заяви, відповідачем не підписані а копію примірника Тарифів Банку, на що посилається позивач у позовній заяві, у матеріалах справи немає, про що складено судом акт, який направлений АТ КБ «ПриватБанк». З виписки про рух коштів встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами, не погашав вчасно кредитні кошти, у зв`язку з чим виникла заборгованість, розмір якої на 31.03.2020 року становить 15765,80 гривень та складається з наступного: 8450, 55 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі : 20,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; 8430, 55 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0, 00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 3086, 72 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 3001,59 гривень - нарахована пеня; 0, 00 гривень - нарахована комісія, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 726, 94 гривень - штраф (процентна складова). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У заяві позичальника від 19.07.2006 року зазначено процентну ставку за користування кредитними коштами у розмірі 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році. Банк, пред`являючи вимогу про погашення кредиту, просив крім суми, яку фактично отримав в борг позичальник (тіло кредиту), стягнути заборгованість за пенею та штрафами (фіксована та процентна складова) та підтвердив своє право вимоги, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19.07.2006 року, тільки копією Умов та правил надання банківських послуг. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що Умови та правила надання банківських послуг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені та штрафів та порядку її нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Як вже зазначено вище, «Тарифи Банку», якими обґрунтовує позовні вимоги позивач, до позовної заяви не долучено. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Суд зазначає, що у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки, зокрема, пені та штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (19.07.2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20.05.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви копію Умов та правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті домовленості сторін про сплату пені та штрафівза несвоєчасне погашення кредиту, надана Банком копія Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А тому суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені та штрафів є безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті від 19.07.2006 року, оскільки копія Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а Тарифи Банку взагалі не додано до матеріалів справи. Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду у справі № 365/159/19 від 12 лютого 2020 року. Таким чином, нарахування позивачем пені та штрафів як відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка погоджена сторонами при укладенні договору, нічим не підтверджено та сама тільки заява позичальника, у якій не зазначено про відповідальність за невиконання зобов`язання, копія Умов та правил надання банківських послуг, яка не містять підпису позичальника, не можуть бути належним доказом погодження сторонами умов кредитного договору в частині стягнення пені та штрафів. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надана Банком копія Умов та правил надання банківських послуг, не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин, а тому в цій частині позов до задоволення не підлягає. Відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі№ 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19. Щодо пред`явленої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимоги про сплату заборгованості за тілом та простроченим тілом кредиту у розмірі 8450,55 гривень, суд враховує, що відповідач [PERSON] фактично отримав та використовував надані позичальником кошти, що підтверджено випискою про рух коштів, активно користувався ними, та те, що у добровільному порядку кошти АТ КБ «ПриватБанк» не повернув, тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно вимог частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Також у даній справі позивач, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив, крім заборгованості за тілом кредиту, простроченим тілом кредиту, пенею, штрафами,стягнути з відповідача заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. З розрахунку заборгованості встановлено, що сума 3086,72 гривень, що становить заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, нарахована за відсотковою ставкою 84% річних. Суд вважає за необхідне зазначити, оскільки Умови та Правила надання банківських послугне підписані відповідачем, а отже, як вже встановлено судом вище, не є складовою частиною укладеного між сторонами Договору б/н від 19.07.2006 року, то і посилання представника позивача на нарахування таких відсотків Банком є безпідставними. Крім цього, у матеріалах справи відсутні докази, що [PERSON] ознайомився та погодився із зміненою відсотковою ставкою щодо розміру і порядку нарахування вказаних відсотків. Проте, частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з прострочення виконання грошового зобов`язання, яке виникло з невиконання судового рішення про стягнення грошових коштів.Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження№ 14-16цс18). Оскільки у матеріалах справи немає даних погодження відповідачем про сплату процентів за відсотковою ставкою 84% річних згідно ст. 625 ЦК України, а тому відсутні підстави стягувати з відповідача проценти, нараховані на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у зазначеному позивачем розмірі - 3086,72 гривень. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. Згідно розрахунку заборгованості по відсотках за ст.625 ЦК України, відсотки нараховувалися позивачем за період з 01.11.2019 року по 31.03.2020 року, тобто за 152 дні, отже, Банк має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми, як визначено в ч.2 ст.625 ЦК України. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: сума боргу х 3% : 365 х кількість днів. Таким чином, три проценти річних відповідно до заявлених позовних вимог за період з 01.11.2019 року по 31.03.2020 року становить суму 105,57 гривень (8450,55 х 3% : 365 х 152) та саме така сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за ч.2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача тіла кредиту (простроченого тіла кредиту) в розмірі 8450,55 гривень та процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі 105,57 гривень,що разом становить 8556,12 гривень, а в решті вимог позову слід відмовити. Згідно п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача 8556,12 гривень заборгованості, то на користь позивача з відповідача необхідно стягнути 1141 гривню (8556,12 х 2102,00 / 15765,80) сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. 1, 3, 207, 509, 526, 527, 530, 549, 610, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial