Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Полтавська районна державна адміністрація Полтавської області, як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом та просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі є батьками малолітньої дитини. Мати дитини, [PERSON] та її батько [PERSON] не виконують батьківські обов`язки з утримання, розвитку та виховання дитини. Відповідачі вчиняли насильницькі дії, пов`язаної з сексуальною експлуатацією малолітньої доньки, небезпечні для життя та здоров`я останньої і на теперішній час є обвинуваченими у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 3 ст. 149, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301 КК України. Починаючи з 2018 року дитина проживає з опікуном [PERSON] в с.Ковалівка Полтавського району Полтавської області. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Полтавської районної державної адміністрації та комісії з питань захисту прав дітей при районній державній адміністрації від 28.02.2020 року вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та її батько [PERSON] відносно їх доньки [PERSON] . Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 23.04.2020 року було відкрито провадження та справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 01.12.2020 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала із викладених в ньому підстав, додатково пояснивши, що вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.08.2020 року відповідачів визнано винуватими та засуджено до реального покарання у виді позбавленні волі на тривалий строк за злочини щодо малолітньої особи. Відповідач [PERSON] яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з місць позбавлення волі, позов визнала. Від відповідача [PERSON] в матеріалах справи є заява в якій прохав справу розглядати без його участі (а.с.45). Представник третьої особи Служби у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області, в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, в матеріалах справи є заява про розгляд справи без її участі, позов підтримала (а.с.40). Третя особа [PERSON] направила до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а справу розглядати без її участі (а.с.113). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 761 (а.с.17). Мати дитини відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Агдам, Азербайджанської Республіки, громадянка Азербайджанської Республіки, незаконно перебуває на території України та не має постійного місця (паспорт серія [NUMBER] , виданий Міністерством внутрішніх справ від 13.02.2014 року) (а.с.8). Батько дитини відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Гіясли Агдамського району, Азербайджанської Республіки, громадянин України (паспорт серія [NUMBER] , виданий Новосанжарським РС УДМС України в Полтавській області від 29.06.2016 року) (а.с.6). Відносно [PERSON] та [PERSON] було відкрито кримінальне провадження, яке 01.06.2018 року зареєстровано в єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12018170000000319 за ознаками ч. 5 ст. 301 КК України та ухвалами слідчого судді Полтавського районного суду м.Полтави відносно вказаних осіб застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою (а.с.9-15). В подальшому вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.01.2020 року у справі № 552/656/19 [PERSON] та [PERSON] визнані винними вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 149, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301 КК України та засуджено кожного до покарання у вигляді дванадцяти років шести місяців позбавлення волі. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду вказаний вирок залишено без змін та він набрав законної сили (а.с.97-225). Рішенням виконавчого комітету Покровської районної ради в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 18.09.2018 року № 404 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування у зв`язку із перебуванням батьків в місцях позбавлення волі та набуття дитиною статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми та улаштовано до державного закладу на повне державне забезпечення, а в подальшому до сімейних форм виховання (а.с.20). Розпорядженням голови Полтавської райдержадміністрації Полтавської області від 30.11.2018 року № 424 «Про встановлення опіки над дитиною, позбавленою батьківського піклування» над [PERSON] , [INFO] , як дитиною, позбавленою батьківського піклування, встановлено опіку та призначено опікуном [PERSON] , [INFO] (а.с.21). [PERSON] , громадянки України, 01.02.2019 року видано довідку про встановлення їй статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми (рішення Мінсоцполітики від 30.01.2019 року №2012/0/2-19/38) (а.с.18). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області від 28.02.2020 року № 538/01-32 комісією з питань захисту прав дітей при райдержадміністрації від 28.02.2020 року №08-02/2020 вирішено за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відносно їх доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.22). У статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав та обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно вимог ст.ст. 150, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема, статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до закону обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідачі ухиляються від виконання обов`язків по вихованню та утриманню їхньої неповнолітньої дитини, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, власною поведінкою не є прикладом морального виховання, жорстоко відносилися до дитини, відбувають покарання за вчинення умисного злочину відносно останньої, що в повній мірі підтверджується зазначеним вище письмовим висновком та іншими наданими представником позивача беззаперечними, переконливими та об`єктивними письмовими доказами, у зв`язку з чим позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх малолітніх дитини є доцільним і буде слугувати захистом здоров`я, моралі малолітньої дитини, відповідати якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Вирішуючи позов в частині стягнення з відповідачі аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки судом вирішено питання про позбавлення батьківських прав щодо матері та батька дитини, які фактично позбавлені батьківського піклування та враховуючи що на даний час малолітня дитина перебуває під опікою [PERSON] , то суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідачів на утримання дитини. Одночасно, вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання, малолітньої [PERSON] , суд виходить з того, що хоча відповідачі [PERSON] , та [PERSON] відбувають покарання за вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.08.2020 року є працездатними. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що вбачаються підстави для стягнення з кожного з відповідачів аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 03.04.2020 року до досягнення дитиною повноліття, яка на даний час перебуває під опікою [PERSON] . Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини

Outcome: approved