Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, оскільки відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в звязку з чим станом на 08.06.2015 року має заборгованість 1801897,12 грн. Позивач просить стягнути з відповідача вказану вище суму заборгованості та судові витрати, повязані з розглядом справи. Представник позивача до суду зявилася, позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, проти застосування строку позовної давності заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився. В судове засідання зявився представник відповідача. На думку представника відповідача банк звернувся з вказаним позовом з пропуском строку позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором [PERSON] здійснено в 06.05.2009 року. Просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог на підставі пропуску відповідного строку, а також зменшити розмір неустойки, який значно перевищує розмір збитків. Крім того, вважає, що до позовних вимог в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання також повинно бути застосовано строк позовної давності. Заслухавши пояснення осіб. які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позову. Судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини, що виникли в результаті укладення між ними кредитного договору № DNV0GA0000000003 від 10.04.2008 року (а.с. 8,9). Додатками до кредитного договору є графік погашення кредиту відповідно до якого встановлено щомісячний платіж 261.49 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості 10.04.2023 року. Додатком № 1 до договору кредиту є загальна вартість кредиту (а.с. 68-71). Судом встановлено, що відповідач належним чином свої зобовязання за договором не виконує і згідно наданого позивачем розрахунку за період з 11.04.2008 року станом на 08.06.2015 року має заборгованість в сумі 85722,98 доларів США, яка складає 1801897,12 грн. Вказана заборгованість складається з 22210,52 доларів США заборгованість за кредитом, 18478,25 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 579,22 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 40361,62 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 11,89 доларів США штраф (фіксована частина), 4081,48 доларів США штраф (процентна складова) (а.с. 4 -6). Слід зазначити, що сума боргу і проценти на нього становлять єдиний борг, а проценти не є заходом цивільно-правової відповідальності. В своїй письмовій заяві від 03.12.2015 року представник позивача вказує на те, що, враховуючи застосування строку позовної давності загальна сума боргу склала 29179, 70 доларів США, де: 17258,34 долари США за прострочення платежів з липня 2010 року по грудень 2015 року та з січня 2016 року по квітень 2023 року 11921,36 долари США тіло кредиту. Суд з таким розрахунком, наданим представником позивача погодитись не може, зокрема, враховуючи межі позовних вимог, тобто, що позивач просить стягнути заборгованість яка утворилась станом на 08.06.2015 року. Окрім вказаного вище та розрахунку, який надано позивачем, інших розрахунків суду сторонами не надано. Тому суд ухвалює рішення на підставі наявних доказів. Перевіряючи доводи представника відповідача в частині застосування норм закону щодо позовної давності, суд виходить із такого. З пункту 8.1. договору вбачається, що банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 10.04.2008 року по 10.04.2023 року, виключно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 24375,00 дол. США на споживчі та інші цілі, зі сплатою 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2 % від суми наданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 8.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з «21» по «28» число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 261,49 дол. США згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії (а.с. 9 зв.). Відповідно до п. 5.5. договору термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється тривалістю 5 років (а.с. 9). Згідно п. 5.4. договору нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобовязань, передбачених п. 5.1., 5.2., 5.3. здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобовязання повинне бути виконане позичальником. Відповідно до додатку № 2 до кредитного договору № DNV0GA0000000003 від 09.04.2008 року (графік погашення кредиту) позивач мав сплачувати 28 числа кожного місяця 261,49 доларів США. Відповідно до наданого позивачем розрахунку останній раз платіж ним здійснено 06.05.2009 року в сумі 1802,54 долари США і з того часу жодних платежів не було (а.с. 4). Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Отже, оскільки в кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами з «21» по «28» число кожного місяця і відповідно до графіка погашення кредиту, який є складовою частиною договору, то початком перебігу позовної давності для стягнення кредиту й процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, а тому загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений у договорі графіком платежів. Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інте\-ресу. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання, згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязаний його початок (ст. 253 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК). Позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. На це звернув увагу Верховний Суд України у своїй постанові від 19.03.2014 №6-20цс14, від 06.11.2013 р. № 6-116цс13, від 18.06.2014 р. № 6-61цс14, від 03.06.2015 р. № 6-31цс15. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК). З матеріалів справи вбачається, що згідно з умовами кредитного договору (пп. 5.1,5.3,8.1.,8.4.) позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення зобовязань із погашення кредиту та штрафи при порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів (фіксована частина та процентна складова). [PERSON] 06.05.2009 року припинив виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим з цього дня у нього утворилася заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до нього 09.07.2015 року і просив стягнути заборгованість, яка утворилась станом на 08.06.2015 року в сумі 85722,98 доларів США, включивши до позовних вимог всю заборговану суму за кредитом та по відсотками за користування кредитом. Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. При цьому з копії договору № DNV0GA0000000003 від 09.04.2008 року вбачається, що його підписано обома сторонами. Представник відповідача в своїй заяві посилається на те, що згідно п. 5.5. договору строк позовної давності встановлений сторонами у пять років. Договір підписаний сторонами, на теперішній час є дійсним. Отже, враховуючи викладене, до виниклих правовідносин слід застосовувати строк позовної давності тривалістю саме п'ять років. Враховуючи дату останнього платежу та встановлений договором період сплати чергового платежу до «28» числа кожного місяця, застосувавши пятирічний строк позовної давності, слід дійти висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за період з 29.07.2010 року до часу звернення з позовом до суду. На думку суду слід задовольнити клопотання представника відповідача та застосувати до спірних правовідносин наслідки пропуску строків позовної давності. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за кредитом станом на 08.06.2015 року складає 22210,52 долари США, в тому числі прострочене тіло 5132,09 доларів США. За вказаний період сальдо поточне зменшилось з 20752,70 доларів США до 17078,43 долари США. Станом на липень 2010 року прострочене тіло становило 978,85 доларів США, тому різниця складає 4153,24 долари США. Тому суд вважає за можливе, виходячи з наявного в матеріалах справи розрахунку, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 21231,67 доларів США (17078,43+4152,24), що в еквіваленті складає 446289,70 грн. Заборгованість за відсотками станом на 08.06.2015 року складає 18478,25 доларів США, а станом на 29.07.2010 року 4082,28 долари США. Тому різниця складає 14326,06 долари США, що в еквіваленті - 301133,78 грн. Суд не може взяти до уваги розрахунок банку по пені, який перевищує понад один рік. При цьому, хоча кредитним договором встановлено п'ятирічний строк позовної давності для звернення до суду, але пеня стягується за один рік у відповідності із ст. 258 ЦК України. \~ Підставою, яка породжує обовязок сплатити неустойку, є порушення боржником зобовязання, яке визначається ст. 610 ЦК України. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 40418,73 долари США. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що пеня має бути стягнута з відповідача на користь позивача в сумі 12371,54 долари США (40418,73 28047,19), що в еквіваленті складає 260049,77 грн. Заборгованість з комісії стягується з урахуванням строку позовної давності в сумі 451, 31 долари США (579,22-127,91), що в еквіваленті складає 9486, 54 грн. В задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафів суд вважає за необхідне відмовити, оскільки останній платіж було здійснено позивачем 06.05.2009 року в сумі 1802,54 долари США і з того часу жодних платежів не було, тому пятирічний строк позовної давності на цей час вже минув. Отже, загалом, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 48380,58 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (21.02 грн. за 1 долар) становить 1016959,79 грн. В задоволенні позову в іншій частині слід відмовити. Судом розяснювались сторонами наслідки вчинення або не вчинення певних дій, права та обовязки, а також можливість заявити клопотання про призначення експертизи, однак таке клопотання суду не заявлено. Судом розглянуті усі заявлені клопотання, досліджені наявні у справі докази. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд приймає до уваги лише часткове задоволення позовної заяви, однак судовий збір за розгляд справи судом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 3654,00 грн., що на час звернення з позовом до суду становило максимальний визначений законом розмір судового збору. Судові витрати підтверджено позивачем документально (а.с. 1).

Outcome: partial