Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивач ФОП [PERSON], через свого представника за довіреністю [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу у розмірі 10 545,60 грн. В процесі розгляду справи представник позивача неодноразово зменшував позовні вимоги, виклав їх в остаточній редакції від 02 листопада 2017 року, а саме просив стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] суму штрафу в розмірі 2 433,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 липня 2016 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу № 120778, відповідно до умов якого позивач передала у власність відповідача косметичні засоби, а саме товар «Agua Mineral», вартістю 15 767,50 грн., а остання зобов'язалася оплатити товар на умовах, визначених договором, що підтверджується актом прийому-передачі товару № 120778 від 19 липня 2016 року. 19 липня 2016 року відповідач оплатила аванс в розмірі 2 003,50 грн. та в подальшому здійснила наступну оплату вартості товару, а саме: 03 вересня 2016 року - 1800,00 грн., 09 жовтня 2016 року - 394,00 грн., 17 жовтня 2016 року - 150,00 грн., 18 жовтня 2016 року - 635,00 грн., 15 листопада 2016 року - 103,00 грн., 06 грудня 2016 року - 79,00 грн., 22 грудня 2016 року - 130,00 грн., 30 грудня 2016 року - 99,50 грн. 06 жовтня 2016 року, 25 жовтня 2016 року, 08 листопада 2016 року, 30 листопада 2016 року, 21 грудня 2016 року та 30 грудня 2016 року позивачем направлено відповідачу листи з вимогами сплатити борг та попереджено про наслідки непогашення заборгованості. 05 січня 2017 року відповідач звернулася до позивача з заявою про розподіл залишку у розмірі 10 368,00 грн. рівними частинами на 6 місяців в розмірі по 1 728,00 грн., які вона зобов'язувалася сплачувати до 20 числа кожного місяця в строк до 20 червня 2017 року, на що позивач погодилася. Водночас, відповідачем 05 січня 2017 року було сплачено 5,50 грн., 25 січня 2017 року - 700,00 грн., 09 лютого 2017 року - 700,00 грн. та 10 березня 2017 року - 728,00 грн. 27 березня 2017 року позивач повторно направив відповідачу лист з вимогою про оплату боргу, після чого відповідач 28 березня 2017 року оплатила ще 128,00 грн. За наступні три місяці, а саме за січень, лютий та березень 2017 року відповідач сплатила позивачу лише 2 256,00 грн. замість 5 148,00 грн. Крім того, відповідач сплати на користь позивача наступні грошові кошти: 10 квітня 2017 року - 648,00 грн., 18 квітня 2017 року - 102,00 грн., 24 квітня 2017 року - 150,00 грн., 28 квітня 2017 року - 78,00 грн., 20 травня 2017 року - 76 грн., 26 липня 2017 року - 120,00 грн., 08 вересня 2017 року - 324,00 грн., 05 жовтня 2017 року - 700,00 грн. та 10 жовтня 2017 року - 300,00 грн. 24 жовтня 2017 року відповідач здійснила платіж на суму 5 614 грн., чим повністю покрила існуючу суму заборгованості за вказаним договором, а тому заявлена сума позовних вимог відповідає сумі нарахованого штрафу в розмірі 5% від загальної вартості товару за кожен день прострочення виконання зобов'язання, яку позивач мав право нарахувати згідно п. 12 договору за період з 29 березня 2017 року по 05 квітня 2017 року. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 81-82). Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом, про причини неявки суд не повідомила. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 01 лютого 2018 року в судовому засіданні постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України). Судом встановлено, що 19 липня 2016 року ФОП [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу № 120778, предметом якого є косметичні засоби та/або засоби по догляду за волоссям, кінцевим терміном повернення коштів 20 січня 2017 року (а.с. 5). За п. 5.1.1 договору покупець здійснює авансовий платіж в розмірі 2 003,50 грн. Згідно п. 12 договору, у випадку неоплати та/або несвоєчасної оплати продавець має право вимагати від покупця сплати ціни товару в повному обсязі та має право застосувати до покупця штраф в розмірі 5% від загальної вартості товару за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Актом прийому-передачі товару до договору купівлі-продажу № 120778 від 19 липня 2017 року ФОП [PERSON] передала [PERSON] косметичні засоби «Agua Mineral» (омолоджуючий комплекс Мертвого моря), вартістю 15 767,50 грн. (а.с. 6). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Отже, як з'ясовано судом та підтверджується наявними у справі доказами, позивач свої зобов'язання за договором купівлі-продажу перед відповідачем виконав в повному обсязі, здійснивши передачу останньому майно. В подальшому відповідачем були здійснені платежі за вказаним договором в наступних розмірах: 03 вересня 2016 року - 1 800,00 грн., 09 жовтня 2016 року - 394,00 грн., 17 жовтня 2016 року - 150,00 грн., 18 жовтня 2016 року - 635,00 грн., 15 листопада 2016 року - 103,00 грн., 06 грудня 2016 року - 79,00 грн., 22 грудня 2016 року - 130,00 грн., 30 грудня 2016 року - 99,50 грн. (а.с. 9-16). 06 жовтня 2016 року, 25 жовтня 2016 року, 08 листопада 2016 року, 30 листопада 2016 року, 21 грудня 2016 року та 30 грудня 2016 року позивачем направлено відповідачу листи з вимогами сплатити борг та попереджено про наслідки непогашення заборгованості (а.с. 22-27). 05 січня 2017 року відповідач звернулася до позивача з заявою про розподіл залишку у розмірі 10 368,00 грн. рівними частинами на 6 місяців в розмірі по 1 728,00 грн., які вона зобов'язувалася сплачувати до 20 числа кожного місяця в строк до 20 червня 2017 року (а.с. 17). В подальшому відповідачем були здійснені платежі за вказаним договором в наступних розмірах: 25 січня 2017 року - 700,00 грн., 09 лютого 2017 року - 700,00 грн., 10 березня 2017 року - 728,00 грн., 28 березня 2017 року - 128,00 грн., 10 квітня 2017 року - 648,00 грн., 18 квітня 2017 року - 102,00 грн., 24 квітня 2017 року - 150,00 грн., 28 квітня 2017 року - 78,00 грн., 20 травня 2017 року - 76 грн., 26 липня 2017 року - 120,00 грн., 08 вересня 2017 року - 324,00 грн., 05 жовтня 2017 року - 700,00 грн. та 10 жовтня 2017 року - 300,00 грн. (а.с. 18-21, 71-79). 27 березня 2017 року позивач повторно направив відповідачу лист з вимогою про оплату боргу (а.с. 28). 24 жовтня 2017 року відповідач здійснила платіж у розмірі 5 614,00, який повністю покрив існуючу суму заборгованості за договором купівлі-продажу від 19 липня 2016 року (а.с. 83). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Як визначено в ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відмовках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. З наданих позивачем розрахунків вбачається, що штраф в розмірі 5% від загальної вартості товару за кожен день прострочення виконання зобов'язання в період з 29 березня 2017 року по 05 квітня 2017 року складає 2 433,60, який і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, аналізуючи вказані вимоги в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що ФОП [PERSON] правомірно заявила позов до [PERSON] про стягнення грошових коштів, оскільки в межах даного спору доведено факт порушення з боку відповідача договірних зобов'язань в частині порушення строків оплати вартості майна. Ці обставини не спростовані відповідачем, яка не скористалася процесуальним правом подати свої письмові пояснення (заперечення) та докази на спростування заявлених позовних вимог та підтвердження належного виконання зі свого боку договірних зобов'язань. На підставі викладеного та

Outcome: approved