Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Позивач у лютому 2018 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивує тим, що є власником земельної ділянки площею 0,0541 га (кадастровий номер 5925010100:00:008:0817) та розташованого на ній обєкта незавершеного будівництва (недобудований житловий будинок готовністю 9% та господарські будівлі і споруди) за адресою: Сумська область, м. Тростянець, вул. Володимира Великого, 9 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №366 та договору купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва №365, укладених 17 травня 2017 року між нею та [PERSON]. У свою чергу [PERSON] був власником зазначеного домоволодіння на підставі рішення народного суду Тростянецького району Сумської області від 11 червня 1982 року, що було встановлено рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 21.11.2016 року в ході розгляду цивільної справи №588/1086/16-ц за заявою Територіальної громади м. Тростянець в особі Тростянецької міської ради про визнання спадщини відумерлою. За адресою вул. Володимира Великого, 9 без будь-яких на те законних підстав на думку позивача проживає, відповідач [PERSON], [INFO]. Позивач 19 травня 2017 року повідомила відповідача про придбання нею зазначеного нерухомого майна, однак [PERSON] виселитися добровільно відмовилася. 11 серпня 2017 року було розпочато роботи з прибирання сміття та облаштування господарства на території придбаного володіння, але відповідач, порушуючи право користуватися та розпоряджатися власністю, перешкоджала проводити дані роботи. Позивач була вимушена звернутися до Тростянецької міської ради та до Тростянецького відділення поліції (м. Тростянець) Охтирського відділу Головного управління Національної поліції в Сумській області із заявами щодо вжиття відповідних заходів з метою захисту та відновлення її порушеного права. Відповідач веде асоціальний спосіб життя, проживає в неналежних для існування умовах (без світла, газу, в аварійній будівлі, серед купи сміття), своє поведінкою та діями створює небезпеку та значні незручності іншим мешканцям вулиці, на зауваження відповідає агресивно або взагалі їх ігнорує. На звернення до правоохоронних органів та вжиті ними заходи жодних результатів не дали. По цей час добровільно залишити володіння за адресою вул. Володимира Великого, 9 відповідач категорично відмовляється, чим порушує права позивача на володіння та користування належним її нерухомим майном. Посилаючись на указані обставини, позивач просить усунути перешкоди в користуванні її майном шляхом виселення [PERSON], з обєкта незавершеного будівництва за адресою: 42600, Сумська область, м. Тростянець, вул.\~Володимира Великого, 9. Ухвалою суду від 03.04.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Протокольною ухвалою суду від 10.05.2018 року було залучено [PERSON] до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Позивач в судове засідання не зявилась, була повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи. Її представник [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив [PERSON] Представник позивача [PERSON] з урахуванням заперечень відповідача пояснював, що факт набуття позивачем у власність речових прав на земельну ділянку та обєкт незавершеного будівництва офіційно визнано і підтверджено державою шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Надані [PERSON] договір купівлі-продажу від 12.11.1982 року, квитанції про оплату послуг з вивозу сміття та інших зборів не є належними та достатніми доказами, які б спростовували законність позовних вимог. Надані документи також, жодним чином не обґрунтовують законність перебування та проживання [PERSON] [INFO]. Договір купівлі-продажу від 12.11.1982 року не зареєстрований, свідоцтво про право власності [PERSON] не видавалося. Разом з тим, державна реєстрація права власності [PERSON] на зазначене нерухоме майно не скасовувалася. Нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу не визнавалися судом недійсними. [PERSON] вважав, що зясування чинності та законності укладеного договору купівлі-продажу від 12.11.1982 року не стосується предмету даного спору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позову та просила відмовити у його задоволенні повністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні та у відзиві на позов пояснювала, що вона проживає у недобудованому будинку по вул.Володимира Великого, 9 у м.Тростянець з дозволу родини [PERSON] вже більше 12 років. [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], якому на підставі договору купівлі-продажу належав недобудований будинок, який розташований за адресою: м.Тростянець, вул.Володимира Великого, 9. [PERSON], яка з чоловіком у період шлюбу придбала це майно, і є також його власником у 2002 році надала усний дозвіл на проживання у вказаному недобудованому будинку та з моменту проживання у будівлі з 2002 року позивач сама сплачує всі податки та збори, у тому числі податок на землю, квитанції на які приходять на імя [PERSON], а тому [PERSON] вважає, що її проживання є незаконним. Натомість дії позивача та її сина, який фактично придбав спірний недобудований будинок, а також продавця [PERSON], який взагалі не зявлявся з 1982 року з моменту продажу [PERSON] будинку за адресою м.Тростянець, вул.Володимира Великого, 9, [PERSON] вважає незаконними, їй було завдано шкоди, пошкоджено огорожу, дерева на території домоволодіння. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON], в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти задоволення позову, просив провести розгляд справи без його участі. Під час судового розгляду [PERSON] стосовно укладання договору купівлі-продажу 12.11.1982 року йому відомо нічого не було. На той час він перебував за межами м.Тростянець, доручень на продаж нерухомого майна своїй матері [PERSON] не давав. Зазначив, що крім того, у даного договору відсутні відомості про його реєстрацію як цього вимагає цивільне законодавство, а тому про існування договору невідомо не тільки йому, як власнику, а й органам реєстрації. [PERSON] вважав, що укладаючи 17.05.2017 року з [PERSON] договір купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва по вул.Володимира Великого, 9 у м.Тростянець Сумської області він діяв відповідно до вимог чинного законодавства і розпоряджався своєю власністю на законних підставах. Згідно відомостей БТІ дане нерухоме майно належало його на підставі рішення суду, що було встановлено та перевірено приватним нотаріусом при посвідченні даного договору купівлі-продажу. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 20.11.1982 року [PERSON] через [PERSON], яка діяла по довіреності, продав [PERSON] незакінчений будівництвом будинок, готовність якого 15% по вул.К.Маркса, 9 у м.Тростянець, який розташований на земельній ділянці 600 кв. метрів. Указаний договір купівлі - продажу від 20.11.1982 посвідчено державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1421 (а.с.39). Указаний незакінчений будівництвом будинок по вул.К.Маркса, 9 у м.Тростянець за змістом указаного договору від 20.11.1982 року та як установлено рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 21.11.2016, яке набрало законної сили 13.12.2016 року, належав [PERSON] на підставі рішення народного суду Тростянецького району Сумської області від 11.06.1982 року, яким було визнано за [PERSON] право власності на незакінчене будівництвом домоволодіння, що складається з літньої кухні, прибудови, погреба, фундамента під жилий будинок та огородження розташоване по вул.К.Маркса, 9 у м.Тростянець Сумської області (а.с.14). За змістом договору про подання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 17.11.1961 року Виконкомом Тростянецької міської ради депутатів згідно рішення №21 [PERSON], який був батьком [PERSON], надано на праві безстрокового користування ділянку по вул.К.Маркса №53 (9), загальною площею 600 кв. м. (а.с.35-37). Згідно з договором купівлі-продажу від 20.11.1982 року всі обовязки по закінченню будівництва будинку прийняв на себе [PERSON], що передбачено договором забудови від 29.11.1961 року. Проте, 17.05.2017 року, незважаючи на те, що спірний незакінчений будівництвом будинок вже було відчужено договором купівлі-продажу від 20.11.1982 року, [PERSON] знову за договором купівлі-продажу передав обєкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: вул.[PERSON] (до перейменування вулиця [PERSON]), під номером 9 у м.Тростянець Сумської області, у власність позивачу [PERSON]. Крім того, за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 17.05.2017 року [PERSON] передав у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0541 га, що знаходиться за адресою: вул.Володимира Великого, 9 у м.Тростянець Сумської області. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Указані договори купівлі-продажу від 17.05.2017 року були посвідчені приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу [PERSON], а право власності [PERSON] на незавершене будівництво та земельну ділянку площею 0,0541 га (кадастровий номер 5925010100:00:008:0817) за адресою: вул.Володимира Великого, 9 у м.Тростянець Сумської області зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] (а.с.8-13). Сторони визнали, що на цей час відповідач [PERSON] фактично проживає без реєстрації протягом тривалого часу в одній з будівель на території обєкту незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: вул.[PERSON] (до перейменування вулиця [PERSON]), під номером 9 у м.Тростянець Сумської області. Згідно з наданими відповідачем квитанціями остання оплачує послуги з вивозу сміття та земельний податок за адресою: вул.К.Маркса, 9 у м.Тростянець (а.с.61-74). З часу укладення [PERSON] та [PERSON] договорів купівлі-продажу земельної ділянки та обєкту незавершеного будівництва від 17.05.2017 року між позивачем та відповідачем виник спір з приводу користування спірним нерухомими майном. Позивач зверталася до Тростянецької міської ради та до Тростянецького відділення поліції (м. Тростянець) Охтирського відділу Головного управління Національної поліції в Сумській області з заявами щодо вжиття відповідних заходів з метою захисту та відновлення її порушеного права володіння та користування своєю власністю, проте указані органи рекомендували позивачу звертатись до суду. Оцінюючи позиції сторін та вирішуючи питання про те чи порушене відповідачем право позивача та чи підлягає воно захисту у судовому порядку, суд виходить з таких мотивів. На час укладення договору купівлі-продажу від 20.11.1982 року [PERSON] через [PERSON], яка діяла за довіреністю, та [PERSON] незакінченого будівництва за адресою: вул.[PERSON] (до перейменування вулиця [PERSON]), під номером 9 у м.Тростянець Сумської області діяли норми ЦК УРСР 1963 року. Згідно із статтею 128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до статті 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Як станом на час укладення договору купівлі-продажу від 20.11.1982 року, так і на час розгляду справи судом будівництво спірного житлового будинку та господарських будівель не завершено. Готовність спірного незакінченого будівництвом житлового будинку за змістом договору купівлі-продажу від 17.05.2017 року складає 9% (фундамент). Договір купівлі-продажу від 20.11.1982 року між представником [PERSON] та [PERSON] укладено з дотриманням форми, яка передбачена статтею 227 ЦК УРСР, оскільки він посвідчений державним нотаріусом. Державній реєстрації у Тростянецькій міській раді народних депутатів,як зазначено в тексті договору державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори [PERSON], указаний договір купівлі-продажу підлягав після закінчення будівництва. Відповідно до пункту 4 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31 січня 1966 року, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу від 20.11.1982 року, але втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.1995, реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Різні службові будівлі та споруди (сараї, літні кухні та ін.) не можна реєструвати окремо від жилого будинку. Отже, ураховуючи, що будівництво житлового будинку за адресою: вул.[PERSON] (до перейменування вулиця [PERSON]), 9 у м.Тростянець Сумської області, не було завершено, такий недобудований житловий будинок на час укладення договору купівлі-продажу від 20.11.1982 року не підлягав реєстрації. Прибудова, літня кухня, погріб як зазначено у примітці до пункту 4 Інструкції, затвердженої наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31 січня 1966 року, не підлягали реєстрації окремо від житлового будинку. Виникнення права власності на обєкти нерухомого майна на час дії ЦК УРСР не залежало від державної реєстрації такого права. Отже, на підставі викладеного суд дійшов, що після укладення договору купівлі-продажу від 20.11.1982 року власником незакінченого будівництва за адресою: вул.[PERSON] (до перейменування вулиця [PERSON]), 9 у м.Тростянець Сумської області став [PERSON]. Пояснення [PERSON] про те, що він не знав про укладення договору купівлі-продажу від 20.11.1982 року суд оцінює критично, оскільки доказів того, що він з 1982 по 2017 року реалізовував права та ніс обовязки власника незакінченого будівництва за адресою: вул.[PERSON] (до перейменування вулиця [PERSON]), 9 у м.Тростянець Сумської області, суду не було надано. Крім того, як установлено рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 21.11.2016, яке набрало законної сили 13.12.2016 року, [PERSON] було надано дозвіл рішенням виконкому Тростянецької міської ради від 14.07.1982 року про дозвіл на продаж незакінченого будівництвом домоволодіння по вул.К.Маркса, 9 у м.Тростянець - [PERSON] (а.с.14). Отже, на час укладення третьою особою [PERSON] з позивачем [PERSON] договору купівлі-продажу обєкту незавершеного будівництва від 17.05.2017 за адресою: вул.[PERSON] (до перейменування вулиця [PERSON]), 9 у м.Тростянець Сумської області, [PERSON] не був власником указаного нерухомого майна. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частиною 1 статті 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Частина 1 статті 659 ЦК Українипродавець зобов'язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається. Виходячи з положень ЦК України Правом розпорядження майном наділений лише власник цього майна або інша особа, якій на відповідній правовій підставі передано таке право. Не може право власності на майно одночасно належати декільком особам з однакових правових підстав (в одному і тому самому обсязі прав). Виходячи з виниклої в цьому випадку конкуренції договорів купівлі-продажу від 20.11.1982 року та від 17.05.2017 року як підстав для виникнення прав на одне і теж майно і з конкуренції суб'єктів щодо їх прав на одне майно, набуте ними з конкуруючих підстав, слід вважати, що перший правочин, який є дійсний за всіма ознаками і відповідає всім вимогам закону, є юридично значимим і таким, з якого для його сторін виникли дійсні права і обов'язки. Натомість другий за послідовністю їх вчинення правочин по відчуженню майна, укладений тим самим відчужувачем і відносно того самого майна, має в собі вже в момент укладення невідповідність вимогам закону, зокрема, містить у собі дефект зі сторони продавця (відчужувача), який не мав права розпоряджатись відчужуваним майном, яке є предметом вже виконаного зобов'язання за раніше укладеним договором про відчуження. І тому дійсність наслідків другого правочину (про повторне відчуження) і виникнення та зміна прав сторін у даному правочині напряму і виключно залежить від дійсності першого правочину по відчуженню. Договір купівлі-продажу обєкту незавершеного будівництва від 17.05.2017, укладений між [PERSON] і [PERSON], в умовах відсутності у продавця права розпоряджатись майном, що продається, в цілому суперечить закону, моральним засадам суспільства, порушує захищені конституцією принципи непорушності права власності, зокрема він не відповідає вимогам, зазначеним в частині 1 статті 203 ЦК України. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону «Про ратифікацію Конвенції про захист людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. З огляду на викладене, [PERSON], укладаючи 17.05.2017 року з позивачем договір купівлі продажу, не повідомивши позивача та приватного нотаріуса про права [PERSON] на це майно, діяв недобросовісно. Відповідач [PERSON] в обґрунтування свого права користування незакінченим будівництвом за адресою: вул.[PERSON] (до перейменування вулиця [PERSON]), 9 у м.Тростянець Сумської області, посилалась на дозвіл, наданий їй [PERSON], яка була дружиною [PERSON]. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показала, що на час укладення [PERSON] договору купівлі-продажу від 20.11.1982 року вона перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, незакінчене будівництвом за адресою: вул.[PERSON] (до перейменування вулиця [PERSON]), 9 у м.Тростянець Сумської області, було придбане за кошти батька [PERSON] для них з чоловіком, оформили на останнього, як на голову родини. В подальшому вони з [PERSON] розлучились, і вона стала проживати у флігелі на території цього домоволодіння, житловий будинок так і залишився недобудований. Деякий час тому [PERSON] помер, вона переоформленням будинку на себе не займалась. [PERSON] підтвердила, що дозволила [PERSON] вже досить давно проживати в цьому домоволодінні, [PERSON] оплачує всі витрати за будинок, у тому числі податок на землю. [PERSON] вказала, що вважає, ця нерухомість належить її родині і позивач не має на неї права. Згідно з статтею 22 Кодексу про шлюб та сімю майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] як особа під час шлюбу з якою [PERSON] було придбане на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.1982 року спірне нерухоме майно, мала право надати дозвіл на користування відповідачем цим майном. Крім того, викладене також підтверджує, квитанції на плату за землю за адресою: вул.К.Маркса, 9 у м.Тростянець надходили на імя [PERSON] (а.с.73,74). Отже, суд вважає, що [PERSON] користується спірним незакінченим будівництвом обєктом за згодою особи, яка хоч і не є титульним його власником, але в силу положень Кодексу про шлюб та сімю, має на нього право. Натомість право позивача на спірне нерухоме майно набуте на підставі правочину, що має дефект сторони, і в умовах чинного договору купівлі-продажу від 20.11.1982 року, за яким право власності на незакінчене будівництво за адресою: вул.[PERSON] (до перейменування вулиця [PERSON]), 9 у м.Тростянець Сумської області, перейшло від [PERSON] до [PERSON], на дає [PERSON] права вимагати усунення перешкод для неї у користуванні цим обєктом. Крім того, обраний позивачем спосіб захисту у виді усунення перешкод у користування майном шляхом виселення [PERSON] з обєкту незавершеного будівництва не відповідає закону, оскільки виселення, як і право проживання може виникати лише у закінченому будівництвом та уведеним в експлуатацію житловому приміщенні, до яких не належить незакінчене будівництво за адресою: вул.[PERSON] (до перейменування вулиця [PERSON]), 9 у м.Тростянець Сумської області. З огляду на викладене, позовні вимоги позивача є необґрунтованими і не підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд керується положеннями частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов не підлягає задоволенню у повному обсязі,позивачу не підлягають компенсації будь-які витрати. Відповідач, у свою чергу, будь-яких доказів понесених судових витрат до суду не подала, а тому підстав для компенсації понесених відповідачем витрат за рахунок позивача також немає. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: dismissed