Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позиція сторін у справі У листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Олександрівської клінічної лікарні м. Києва про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача на свою користь 72 373, 00 грн за період затримки з 07 лютого 2019 року по 30 січня 2020 року. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року у справі № 757/13677/17-ц стягнуто з Олександрівської клінічної лікарні м. Києва на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.12.2016 по 31.01.2017 включно в сумі 5 908, 00грн. Стягнуто з Олександрівської клінічної лікарні м. Києва на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 3 840, 00 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку допущено до негайного виконання. Стягнуто з Олександрівської клінічної лікарні м. Києва в дохід держави судовий збір у розмірі 1 280, 00 грн. Разом з тим, вказане рішення суду відповідачем ні в добровільному, ні в примусовому порядку не виконується. Крім того, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року у справі № 757/42667/18-ц стягнуто з Олександрівської клінічної лікарні м. Києва на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу 120 338, 80 грн. Посилаючись на вказані обставини та на положення статті 236 КЗпП України [PERSON] просив позов задовольнити. Представник Олександрівської клінічної лікарні м. Києва подав відзив на позов, в якому зазначив, що на його думку, Печерський районний суд м. Києва під час ухвалення рішення від 23 червня 2017 року у справі № 757/13677/17-ц не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідно до частин першої - другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. В судове засідання позивач не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву про вирішення справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на виклик його для допиту в якості свідка у кримінальному провадженні, який призначено на 02 березня 2020 року о 14-00 год. За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Представником відповідача не надано доказів виклику його в якості свідка у кримінальному провадженні, а відтак суд визнає причини неявки неповажними та здійснює розгляд справи у відсутність сторони відповідача. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року у справі № 757/13677/17-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року, стягнуто з Олександрівської клінічної лікарні м. Києва на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.12.2016 по 31.01.2017 включно в сумі 5 908,00грн. Стягнуто з Олександрівської клінічної лікарні м. Києва на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 3 840, 00 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку допущено до негайного виконання. Стягнуто з Олександрівської клінічної лікарні м. Києва в дохід держави судовий збір у розмірі 1 280, 00 грн. Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Петрухно С. О. відкрито виконавче провадження № 54265889 за виконавчим листом № 757/13677/17-ц, виданим 30 червня 2017 року Печерським районним судом м. Києва. За поданням державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Петрухно С. О. від 23 лютого 2018 року № 8286/16 про те, що посадові особи Благодійної організації «Олександрівська клінічна лікарня» умисно не виконують рішення суду Печерським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві зареєстровано кримінальне провадження № 12018100060001950 від 08 травня 2018 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 383 КК України. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року у справі № 757/42667/18-ц стягнуто з Олександрівської клінічної лікарні м. Києва на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу 120 338, 80 грн. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною п`ятою статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості й підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику невідкладно приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. За приписами статті 236 КЗпП України в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Верховний Суд України у постановах від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-648цс15 виклав правовий висновок, відповідно до якого за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. За змістом правил пунктів 2, 4 частини першої статті 367 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року) суд зобов`язаний допустити негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Рішення від 12 жовтня 2017 року у справі № 46852/13 «Бурмич та інші проти України» є продовженням пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04, рішення від 15 жовтня 2009 року), у якому Європейський суд з прав людини констатував порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зазначені порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв`язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту. Виходячи із приписів частини п`ятої статті 235 КЗпП України, рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року у справі № 757/13677/17-ц підлягало обов`язковому негайному виконанню після проголошення, незалежно від його оскарження та дати набрання законної сили. Згідно із частиною другою статті 14 ЦПК України 2004 року невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 18 ЦПК України у чинній редакції. Судом встановлено, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року у справі № 757/13677/17-ц про поновлення позивача на роботі не виконано роботодавцем у день його проголошення, а тому з цього моменту у позивача виникло право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення. Наявні в матеріалах справи докази свідчать про свідоме ухилення сторони відповідача від виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, його незгода із ухваленим судом рішенням по суті трудового спору не звільняє від обов`язку негайного виконання рішення суду. Згідно з пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, (далі - Порядок № 100) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з довідкою Олександрівської клінічної лікарні м. Києва від 18 серпня 2016 року № 394 розмір заробітної плати [PERSON] в травні-червні 2017 року становив: 5 613, 97 грн + 5 611, 41 грн = 11 225, 38 грн. Таким чином, середньоденний заробіток позивача становить 11 225, 38 грн / 38 днів = 295, 40 грн. Середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу в період з 07 лютого 2019 року по 30 січня 2020 року становить: 295, 40 грн * 245 днів = 72 373, 00 грн. Під час розгляду справи представник відповідача не надав заперечень щодо розрахунку позивача розміру середнього заробітку відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України. Щодо судових витрат За змістом частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За приписами частин другої-четвертої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. До матеріалів справи стороною позивача не надано будь-яких доказів понесених [PERSON] витрат на правову допомогу, а відтак суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Outcome: approved