Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

Позивач у квітні 2019 звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 21.03.2018 року між ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» та [PERSON] було укладено комплексний договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/02-40К-0134674 забезпечений транспорт «Volkswagen» д.н. [NUMBER] . 28.04.2018 року у Київській області, с.Ровжі мало місце ДТП за участю автомобіля «Volkswagen» д.н. [NUMBER] та автомобіля «Рено» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Внаслідок даного ДТП було пошкоджено забезпечений транспортний засіб «Volkswagen» д.н. [NUMBER] , що був застрахований у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», згідно комплексного договору добровільного страхування наземного транспорту, водія та пасажирів від нещасних випадків № 06/02-40К-0134674. Відповідно до постанови Вишгородського районного суду Київської області дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] . ПДР України за що був притягнутий до відповідальності за ст.124 КУпАП. Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що мала ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до страхового акту № 180000160607 від 29.05.2018 року та умов Договору страхування № 06/02-40К-0134674, розмір страхового відшкодування склав 8113,83 грн., яке позивачем було сплачено на проведення відновлювального ремонту згідно платіжного доручення № ЗР039023 від 31.05.2018 р. Відповідно до умов Договору страхування № 06/01-40К-0134674 при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, за вирахуванням встановленої Договором франшизи. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] за шкоду , заподіяну життю, здоров*ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Рено» д.н. [NUMBER] була не застрахована. У зв`язку з чи позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 8113 грн.83 коп. та судовий збір в розмірі 1921 грн. Ухвалою суду від 16 травня 2019 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, подав заяву в якій вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи без його участі та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судові засідання призначені на 07.08.2019 на 10 год., 17.12.2019 на 9 год. не з`являвся, про розгляд справи судом повідомлявся, як шляхом направлення судових повісток так і шляхом оголошення на сайті судової влади. Причини неявок не повідомив, суд за згодою позивача вважає за можливе провести заочний розгляд без участі відповідача. Відповідач відзив на позов не надав. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 21.03.2018 року між ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» та [PERSON] було укладено комплексний договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/02-40К-0134674 забезпечений транспорт «Volkswagen» д.н. [NUMBER] . Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо. Як убачається з постанови Вишгородського районного суду Київської області від 18.05.2018 року 28.04.2018 року об 11 год. 50 хв. в Київській області Вишгородський район, МСТ «Дружба» вул.Сонячна, 16 водій [PERSON] керуючи автомобілем «Рено» д.н. [NUMBER] під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль «Volkswagen» д.н. [NUMBER] , водія [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Зазначеними діями водій [PERSON] порушив вимоги п.10.9 ПДР. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 18.05.2019 року [PERSON] визнано винним у вищевказаному ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача встановлена та в порядку ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Вказані фактичні обставини справи не оспорені стороною відповідача. Внаслідок даного ДТП було пошкоджено забезпечений транспортний засіб «Volkswagen» д.н. [NUMBER] , що був застрахований у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», згідно комплексного договору добровільного страхування наземного транспорту, водія та пасажирів від нещасних випадків № 06/02-40К-0134674. Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що мала ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до страхового акту № 180000160607 від 29.05.2018 року та умов Договору страхування № 06/02-40К-0134674, розмір страхового відшкодування склав 8113,83 грн., яке позивачем було сплачено на проведення відновлювального ремонту згідно платіжного доручення № ЗР039023 від 31.05.2018 р. Відповідно до умов Договору страхування № 06/01-40К-0134674 при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, за вирахуванням встановленої Договором франшизи. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Рено» д.н. [NUMBER] була не застрахована. Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Відповідно до ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно зі ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до відповідача на підставі ст.993 ЦК України - в порядку суброгації. Стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст. ст.76-81 ЦПК України на спростування даних обставин як на підтвердження своїх заперечень проти позову. Як передбачено ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п. 1 ч. 1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Правові підстави права позивача щодо вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування ґрунтуються на законі і повністю є доведеними та вмотивованими. Таким чином, з врахуванням наведеного, позивач у повному обсязі довів свої позовні вимоги, а тому суд вважає за можливе позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 8113 грн. 83 коп. Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1921 грн., а тому на підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача та підлягає стягненню на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved