Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з вимогою до ФОП [PERSON] про стягнення компенсації за порушення виключних майнових прав позивача на створені її творчою працею твори образотворчого мистецтва. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що вона є художником та створила твори образотворчого мистецтва (картини), які увійшли до збірників: «Каталог робіт художниці [PERSON] за 2008 рік», «Каталог робіт художниці [PERSON] за 2009 рік», а також «Каталог робіт художниці [PERSON] за 2011 рік» та інші. Користуючись своїм правом на реєстрацію авторського права, позивач звернулась до Державної служби інтелектуальної власності України та зареєструвала авторське право на зазначені збірники творів образотворчого мистецтва, що підтверджується свідоцтвами № 54868, № 54869 та № 54873 про реєстрацію авторського права від 20.05.2014 року. В позовній заяві позивач вказує, що відповідач без дозволу [PERSON] неодноразово здійснювала розповсюдження продукції невідомого походження, на якій були нанесені контрафактні примірники творів зображення картин позивачки. Виробника продукції встановити неможливо, а розповсюдження контрафактної продукції дає підстави для стягнення з порушника компенсації за кожен окремий факт продажу такого товару, що підтверджується відповідними товарними чеками з відбитком печатки відповідача. Розповсюджені товари є контрафактними примірниками творів образотворчого мистецтва картини із різних збірників. З огляду на це, позивач вважає, що ФОП [PERSON], розповсюджуючи контрафактні примірники творів позивача, грубо порушує її виключні майнові права автора. Вважає, що відповідачем порушено вимоги Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів, Цивільного кодексу України,Закону України «Про авторське право і суміжні права», а тому просила позов задовольнити, стягнути з відповідача на її користь компенсацію за порушення виключного майнового авторського права у розмірі 30 мінімальних розмірів заробітних плат замість відшкодування збитків та стягнення доходу та судові витрати по справі. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На думку суду в справі є достатньо документів для її розгляду у відсутності відповідача згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є художником та створила твори образотворчого мистецтва (картини), які увійшли до збірників: «Каталог робіт художниці [PERSON] за 2008 рік», «Каталог робіт художниці [PERSON] за 2009 рік», а також «Каталог робіт художниці [PERSON] за 2011 рік» та інші. Користуючись своїм правом на реєстрацію авторського права, позивач звернулась до Державної служби інтелектуальної власності України та зареєструвала авторське право на зазначені збірники творів образотворчого мистецтва, що підтверджується свідоцтвами № 54868, № 54869 та № 54873 про реєстрацію авторського права від 20.05.2014 року. У магазині «Дарунок», що знаходиться в м. Луцьку по пр. Волі, 4, 01 жовтня 2014 року представником позивача придбано дзеркальце, на яке нанесено твір образотворчого мистецтва позивача із збірника «Каталог робіт художниці [PERSON] за 2011 рік». 02.02.2015 року, у магазинах «Дарунок», що знаходяться за адресою: м. Луцьк, пр. Волі, 4, та у приміщенні торгового центру «Луцьк» (пр. Волі, 1, м. Луцьк), було придбано три обкладинки для паспорту, на яких використано твори позивача зі збірників «Каталог робіт художниці [PERSON] за 2008 рік», «Каталог робіт художниці [PERSON] за 2009 рік» та інші твори позивача. Проданий в магазинах «Дарунок» товар розповсюджувався відповідачем без дозволу позивача, отже є контрафактним. Будь-які відомості про виробника товару на самому товарі відсутні. На ухвалу суду відповідач не надав витребуваних відомостей про товар. Факт продажу товару на який нанесено контрафактні примірники творів позивачки підтверджується наданими суду товарним чеком від 01.10.2014 року, виданим на суму 24 грн., та товарним чеком № 89 від 02.02.2015 року, виданим на суму 30 грн., а також товарним чеком від 02.02.2015 року, виданим на суму 60 грн. З метою доведення факту продажу конкретного товару представником позивача була проведена відеофіксація порушення авторського права. Судом встановлено, що ФОП [PERSON], розповсюджуючи товар, на якому нанесені контрафактні примірники творів позивача, допустила порушення її виключних майнових прав. У звязку з допущеним порушенням виключних майнових прав, позивач має право на отримання компенсації, що визначається ЗУ «Про авторське право і суміжні права» в розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про авторське право і суміжні права», примірник твору - копія твору, виконана у будь-якій матеріальній формі; твір образотворчого мистецтва - скульптура, картина, малюнок, гравюра, літографія, твір художнього (у тому числі сценічного) дизайну тощо. Відповідно ст. 437 ЦК України, ч. 2\~ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права», авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Одночасно, ч. 5 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» \~визначено, що субєкт авторського права для засвідчення авторства (авторського права) на оприлюднений чи не оприлюднений твір, факту і дати опублікування твору чи договорів, які стосуються права автора на твір, у будь-який час протягом строку охорони авторського права може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах (що й було зроблено позивачем). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про авторське право і суміжні права» субєктами авторського права є автори та особи, яким автори передали свої авторські майнові права. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про авторське право та суміжні права» автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених ст.\~ст. 21-25 цього Закону України «Про авторське право та суміжні права». Використання творів без письмового дозволу (укладення ліцензійного договору) є порушенням авторського права, що є підставою для звернення до суду за захистом порушених прав, що передбачено\~ст. 50 Закону України «Про авторське право та суміжні права». Згідно зі ст.ст.\~440,\~443 ЦК України, ч. 1 ст.\~15\~та ч. 1 ст.\~32 Закону України «Про авторське право і суміжні права»\~до майнових прав автора належить виключне право на використання твору, а також виключне право надавати дозвіл або забороняти використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами іншими особами.\~ Відповідно до ст. 441 ЦК України, використанням твору є його: 1) опублікування (випуск у світ); 2) відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; 3) переклад; 4) переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; 5) включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; 6) публічне виконання; 7) продаж, передання в найм (оренду) тощо; 8) імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про авторське право і суміжні права», розповсюдження обєктів авторського права і (або) суміжних прав - будь-яка дія, за допомогою якої обєкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці, в тому числі доведення цих обєктів до відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до цих обєктів з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором. Контрафактний примірник твору, ... - примірник твору, ... розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, ... (ст. 1 ЗУ «Про авторське право і суміжні права»). Контрафактна продукція продукція або примірник, які випускаються, відтворюються, публікуються, розповсюджуються, реалізуються тощо з порушенням майнових прав інтелектуальної власності (Постанова КМУ від 3 жовтня 2007 року № 1185 «Про затвердження Національного стандарту № 4 «Оцінка майнових прав інтелектуальної власності» (Національний стандарт № 4, п.3). Згідно із п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» належним відповідачем у справі про захист авторського права і (або) суміжних прав є особа, яка своїми діями порушила особисті немайнові чи майнові права субєктів авторського права і (або) суміжних прав. Так, відповідно до п. 1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права субєктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 згаданого Закону, та їх майнові права, визначені ст.ст. 15, 39-41, з урахуванням передбачених ст.ст. 21-25, 42-43 обмежень майнових прав. Згідно п. «г» ч. 2 ст. 52 Закону № 3792-XII суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. Розмір компенсації позивачем визначено з урахуванням п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», де вказано: «Відповідно до пункту «г» частини першої статті 52 Закону № 3792-ХІІ субєкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав субєкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; обєктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням обєкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних обєктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦКУ, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені у судовому рішенні. Розмір компенсації визначається судом, виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 й не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (пункт «г» частини другої статті 52 Закону № 3792-ХІІ), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі. Суд погоджується з доводами позивача, що відповідач за кожен окремий факт неправомірного розповсюдження в різний час, в різних торгових точках контрафактної продукції, на яку нанесено самостійні контрафактні примірники творів позивача, відповідач повинен сплатити компенсацію в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, що становить на дату винесення рішення у справі 36\~540,00 грн. Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтовані та підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 365,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved