Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивач у липні 2016 року звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є її сином, який зареєстрований та проживав разом з нею за адресою: с.Кірове, м.Торецька, вул. Юності 19/28. Вказує, що з грудня 2013 року останній виїхав за межі України та за вказаною адресою не проживає, комунальні послуги не сплачує. На прохання позивача приїхати та знятися з реєстрації останній пояснив, що немає можливості цього зробити, оскільки не може приїхати на територію України. Позивач проживає в квартирі одна, сплачує комунальні послуги за себе та сина, робить самостійно ремонт квартири. У звязку із вказаними обставинами просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняти останнього з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали заявлені вимоги, наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомої суду причини, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Справа розглядається на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є другом відповідача по справі. Зазначив, що дійсно [PERSON] проживає в Російській Федерації, він сам особисто у 2013 році проводжав його поїзд. З того самого часу відповідач має там постійне місце роботи та повертатися в м.Торецьк не збирається. Свідок [PERSON], в суді пояснив, що відповідач [PERSON] є його племінником. Він дійсно зареєстрований за адресою: [INFO], однак з 2013 року проживає та працює в Російській Федерації, та наміру повертатись в м.Торецьк не має. Його особистих речей за адресою реєстрації немає. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно правовими актами. Згідно положень ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач по справі проживає та зареєстрована [INFO]. Разом з нею в зазначеній квартирі зареєстрований також і відповідач. (а.с. 13). Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ч.1 ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Особа визнається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. У відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з акту від 16.06.2016 року, складеного головою вуличного комітету, та підписаного сусідами, відповідач більше одного року не проживає в [INFO] в м. Торецьку (Дзержинську) Донецької області (а.с.12). Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідач тривалий час відсутній за місцем своєї реєстрації без будь-яких поважних причин, її особистих речей в квартирі [ADDRESS] в м. Торецьку (Дзержинську) Донецької області немає. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позовні вимоги в частині зняття\~\~відповідача з реєстраційного обліку,\~\~суд вважає передчасними, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня\~\~2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, суд вважає позовні вимоги доведеними, тому підлягають задоволенню. \~На підставі викладеного,

Outcome: approved