Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач разом зі своїм представником звернулися до суду з позовною заявоюдо Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення коштів, а саме просили стягнути з відповідача на користь позивача: вклад за Договором № 300937/67922/7-14 від 04.11.2014 у сумі 120 000,00 грн; нараховані та не виплачені проценти за Договором № 300937/67922/7-14 від 04.11.2014; пеню у розмірі 172 800,00 грн за період з 05.06.2015 по 22.07.2015. Позовні вимоги обґрунтовувано наступним. 04 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу, відповідно до умов якого позивач вніс на рахунок банку 120 000,00 грн, а відповідач зобов'язувався повернути вклад 04 червня 2015 року. Після закінчення строку дії договору позивач звертався до відповідача за поверненням вкладу. Проте відповідач суму вкладу не повернув. У судове засідання ні позивач, ні її представник не з'явилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, представник подав до суду заяву, у якій просив про розгляд справи без їх участі і зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 04 листопада 2014 року між [PERSON] (позивач) та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (відповідач) був укладений договір банківського вкладу № 300937/67922/7-14, відповідно до умов якого позивач вніс на рахунок відповідача вклад у розмірі 120 000,00 грн зі строком повернення вкладу 04 червня 2015 року (а.с.7). Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Після закінчення строку дії вищевказаного договору позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою, в якій просив повернути йому внесені за вищезазначеним договором коштів, однак відповідач суму вкладу не повернув (а.с.8-11). Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Суд встановив, що відповідач порушив свої зобов'язання відповідно до умов вищезазначеного договору та не повернув позивачу вкладених коштів, тому позовні вимоги щодо повернення банківського вкладу на 120 000,00 грн суд вважає необхідним задовольнити. Щодо стягнення пені з відповідача на користь позивача у загальному розмірі 172 800,00 грн за період з 05.06.2015 по 22.07.2015 та процентів за Договором № 300937/67922/7-14 від 04.11.2014 суд зазначає наступне. На підставі постанови Національного банку України від 17.09.2015 №612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.09.2015 прийнято рішення №171 про запровадження тимчасової адміністрації строком на 3 місяці з 18.09.2015 по 17.12.2015 (включно). Згідно п.п. 3, 5 ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. У зв'язку з вищенаведеним суд вважає необхідним у частині задоволення позовних вимог про стягнення пені з відповідача на користь позивача у загальному розмірі 172 800,00 грн за період з 05.06.2015 по 22.07.2015 та процентів за Договором № 300937/67922/7-14 від 04.11.2014 відмовити. Враховуючи вищенаведене, ст.ст. 509, 526, 1058, 1060 ЦК України; ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та

Outcome: partial