Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Позивач ТОВ «Глобал Спліт» звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 03.03.2011 року між ПАТ ВБР та [PERSON] укладено кредитний договір № IKAPNNG.3698.001, відповідно до умов якого ПАТ ВБР надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 132750,00грн. на придбання автомобіля, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 02.03.2016 року та сплатити проценти за його користування. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Зобов`язання [PERSON] за договором № IKAPNNG.3698.001 забезпечені договором поруки № РХ029031.3700.001 від 03.03.2013 року, відповідно до якого поручителем є [PERSON] , яка згідно договору та згідно ст.554 ЦК України, повинна нести солідарну відповідальність. 03.03.2013 року між ПАТ ВБР та [PERSON] укладено договір Z ZX079500/3698/002 застави рухомого майна, предметом застави є автомобіль MITSUBISHI, модель LANCER, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . 06.03.2019 року між ПАТ «ВБР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого Банк відступив ТОВ «Глобал Спліт» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі з відповідачем [PERSON] . В зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору станом на 01.11.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 53053,52 грн., з яких: 26528,70грн.- сума поточної заборгованості за кредитом, 26512,83грн. -заборгованість за відсотками по кредиту, 12,32грн.-пеня. Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості за кредитом в розмірі 53053,52 грн. та понесений судовий збір в розмірі 1921,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, згідно наданої заяви просив справу слухати без участі представника (а.с.67). Відповідачі в судове засідання не з`явилися повторно, про день і час слухання справи повідомлялися належним чином, інформація про час і місце судового засідання розміщена на сторінці Красноармійського міськрайонного суду у розділі «Інформація для учасників процесів (зона АТО)» офіційного веб-порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет (а.с.68-70). Суд на підставі ст. 280 ЦПК України виносить заочне рішення по справі, оскільки проти цього не заперечує позивач, а належним чином повідомлені відповідачі не з`явилися в судове засідання, не повідомили причини своєї неявки в судове засідання, не надали відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Судом встановлено, що 03.03.2011 року між ПАТ ВБР та [PERSON] укладено кредитний договір № IKAPNNG.3698.001, відповідно до умов якого ПАТ ВБР надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 132750,00грн. на придбання автомобіля, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 02.03.2016 року та сплатити проценти за його користування, на укладання якого дала згоду дружина [PERSON] (а.с.30-32,33). Згідно договору поруки № РХ029031.3700.001 від 03.03.2013 року зобов`язання [PERSON] за договором № IKAPNNG.3698.001 забезпечені договором поруки, відповідно до якого поручителем є [PERSON] (а.с.35). Відповідно до умов Кредитного договору виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором забезпечується заставою транспортного засобу- автомобіля MITSUBISHI, модель LANCER, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , відповідно до договору застави рухомого майна Z ZX079500/3698/002 від 03.03.2011 року (а.с.36-39). Відповідно до укладено Договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 06.03.2019 року між ПАТ «ВБР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт», Банк відступив ТОВ «Глобал Спліт» права вимоги за кредитними договорами, у тому числі з відповідачем [PERSON] за договором № IKAPNNG.3698.001 від 03.03.2011 року (а.с.46-50). В порушення умов Кредитного договору та норм Цивільного кодексу України, відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, а тому виникла заборгованість за договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 01.11.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 53053,52 грн., з яких: 26528,70грн.- сума поточної заборгованості за кредитом, 26512,83грн. -заборгованість за відсотками по кредиту, 12,32грн.-пеня (а.с.4-29). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525,526,530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 536 ЦК України передбачено, що користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань від 17.12.2013 року №14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язаннчя боржником. Відповідно до положень ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо, що передбачено ч.1 ст.543 ЦК України. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом п.2. укладеного Договору поруки,- поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник (а.с.35). Оскільки відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним договором та в добровільному порядку не сплачує заборгованість, ураховуючи викладене, а також те, що умовами договору поруки не встановлена субсидіарна відповідальність поручителя, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] суми заборгованості. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в ст.2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, до проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України №6-2879 цс/16 при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитними договорами з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, суди повинні враховувати вимоги статті 2 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Вказаний закон зазначає, що забороняється нарахування пені і штрафних санкцій. Як встановлено в судовому засіданні відповідачі зареєстровані в Донецькій області м.Донецьк ( копії паспортів а.с.40-44), тобто в зоні проведення антитерористичної операції. Отже, враховуючи вищезазначені норми права, суд вважає, що граничний період, до якого повинні розраховуватися пеня та штрафні санкції - 13.04.2014 року включно. За таких підстав суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, зокрема в сумі 53041,53 грн., яка складається: 26528,70грн.- сума поточної заборгованості за кредитом, 26512,83грн. -заборгованість за відсотками по кредиту; за виключенням пені в сумі 12,32грн., яка нарахована з 07.08.2014 року, тобто після 13.04.2014 року. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Тому вимога позивача про стягнення судового збору з відповідачів солідарно задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів [PERSON] , [PERSON] понесені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог, судовий збір у розмірі 1920,56 грн., по 960,28 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial