Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

представник [PERSON] - [PERSON] звернувся з вказаним позовом до суду, який мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON], а [INFO] - померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з будинку [ADDRESS] та господарських споруд до нього. Заповіту [PERSON] та [PERSON] не залишили, а позивач прийняв спадщину за ними, оскільки на момент їх смерті проживав у вказаному будинку, користується ним та присадибною ділянкою й даний час. Відповідач [PERSON] не успадкував частку за померлими, оскільки як онук, є спадкоємцем п'ятої черги і до нього не перейшло право на спадкування у відповідності до ч. 2 ст. 1258 ЦК України. Для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок [PERSON] звернувся до нотаріуса, однак йому було відмовлено в оформленні такої за відсутністю достатніх правовстановлюючих документів на спадковий будинок. Тому просить задовольнити позов та визнати за позивачем право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди в розмірі 50 % після смерті спадкодавця [PERSON] та 50 % - після смерті спадкодавця [PERSON] Тому просить позов задовольнити. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини позову. У судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов визнали. Представник Сімерської сільської ради Перечинського району у судове засідання також не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги залишив на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], а [INFO] померла [PERSON], що стверджується відповідними свідоцтвами про смерть [NUMBER] та [NUMBER], виданими виконкомом Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 22 жовтня 1999 року та 25 липня 2000 (а. с. 37, 38). Також встановлено, що згідно погосподарської книги № 2 за 1996 - 2000 роки, особовий рахунок [NUMBER], головою домогосподарства та забудовником будинку [ADDRESS] був [PERSON], який помер [INFO], що стверджується довідкою виконкому Сімерської сільської ради № 722 від 18 липня 2016 року (а. с. 26). Крім цього встановлено, що згідно довідок виконкому Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 723 та № 724 від 18 липня 2016 року, на момент смерті [PERSON], який помер [INFO], за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, та [PERSON] - онук; а на момент смерті [PERSON], яка померла [INFO] - позивач [PERSON] (син) та [PERSON] (онук) (а. с. 27, 28). Як роз'яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] відкрилася [INFO] та [INFO] відповідно і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним для вирішення вказаного позову застосувати норми ЦК УРСР. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. ст. 524, 525, 529 ч. 1 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Разом з цим, як вбачається з повідомлення завідувача Перечинською державною нотаріальною конторою № 150/01-16 від 07 вересня 2016 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки свідоцтво про право власності на житловий будинок не було виготовлено та не було зареєстроване у встановленому законом порядку та відповідно право власності на житловий будинок у [PERSON] не виникло (а. с. 10). Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за законом та може прийняти за спадщину за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом, постійно проживав з покійними батьками у спадковому будинку на час відкриття спадщини та продовжує там жити і після їх смерті, протягом строку, встановленого статтею 549 ЦК Української РСР не відмовився від неї, а тому вважаються таким, що прийняв спадщину. Отже враховуючи те, що позивач протягом встановленого законом строку прийняв спадщину, однак у нього існують перешкоди в оформленні права на спадщину у нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved