Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Мотивують заявлені вимоги тим, що 30.05.2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № CVSNGA00000052, відповідно до якого відповідач отримав кредит (грошові кошти) у розмірі 49530,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом, на строк до 29.05.2017 року. Вказують, що в забезпечення повернення кредиту за кредитним договором № CVSNGA00000052 від 30.05.2007 року між [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] банк ПриватБанк та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого, відповідач [PERSON] виступила поручителем перед ПАТ КБ ПриватБанком за виконання кредитних зобовязань [PERSON], як солідарного боржника. Зазначають, що у звязку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобовязань, станом на 10.12.2015 року утворилася заборгованість, що становить 159123,57 доларів США., яка складається: із заборгованості за кредитом в розмірі 37760,89 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 43133,38 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 6480,00 доларів США; заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 71749,30 доларів США. Просять, заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості у зазначеній вище сумі і судових витрат задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник позивача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк», за довіреністю [PERSON] не зявилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, від останньої до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримано в повному обсязі і не заперечується, у разі повторної неявки в судове засідання відповідачів, справу розглянути в заочному порядку. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання, повторно не зявилися, будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи в порядку ст. 74 ч. 4 ЦПК України, відомостей про поважність причини неявки в засідання, суду не повідомили, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів і зі згоди представника позивача у наданій письмовій заяві, в заочному порядку. Отже, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача і зі згоди представника позивача у наданій письмовій заяві, в заочному порядку з ухваленням заочного рішення в справі, що відповідає вимогам ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України. Розгляд справи проведено у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без участі сторін та фіксування судового процесу. Вивчивши і розглянувши матеріали справи, обєктивно дослідивши і оцінивши докази надані сторонами, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом, належними доказами по справі встановлено, що 30.05.2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №CVSNGA00000052, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит (грошові кошти) у розмірі 49530,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк до 29.05.2017 року (а.с.12-14). На виконання вищенаведеного кредитного договору, між [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] банк ПриватБанк та [PERSON] було укладено договір поруки, тобто в забезпечення повернення кредиту, відповідно до умов якого, відповідач [PERSON] виступила поручителем перед [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] банк ПриватБанк за виконання зобовязань [PERSON], як солідарного боржника (а.с.15). Судом установлено, що сума заборгованості відповідача [PERSON] перед [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] банк ПриватБанк, станом на 10.12.2015 року становить 159123,57 доларів США., яка складається: із заборгованості за кредитом в розмірі 37760,89 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 43133,38 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 6480,00 доларів США; заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 71749,30 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-7), що за курсом 22,89 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.12.2015 року складає 1929009,99 грн. Розрахунок заборгованості по кредиту (а.с.4-7) відповідача [PERSON] перед Банком станом на 10.12.2015 року свідчить про те, що сума заборгованості по наведеній вище сумі відповідачем не погашена. Відповідачам [PERSON], [PERSON] відповідною претензійною вимогою про дострокове повернення кредиту від 11.12.2015 року повідомлялися про наявність кредитної простроченої заборгованості та не виконання умов кредитного договору; при цьому, відповідачам було надано строк для виконання вимоги, який складався з пяти днів, яку відповідачі залишили без уваги (а.с.9). Вищенаведені правовідносини, виходячи з сукупності досліджених по справі доказів, у системному звязку регулюються наступними вимогами закону. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст.\~598,\~ст.\~599 ЦК України\~зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Указана позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 та від 23 вересня 2015\~року у справі № 6-979цс15; Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З урахуванням норм частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою третьою, пятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у звязку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої\~ сторони\~ понесені\~ нею і документально підтверджені судові витрати.\~ Якщо\~\~ позов\~\~ задоволено\~\~ частково,\~\~ судові\~\~ витрати присуджуються\~\~ позивачеві\~\~ пропорційно\~ до\~ розміру\~ задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved