Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Представник Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» Ляр Дмитро Юрійович звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 12.03.2012, яка станом на 16.09.2020 становить 79954 грн 91 коп. та складається з наступного: 47768 грн 60 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 16691 грн 36 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 15494 грн 95 коп. - нарахована пеня. Також просить стягнути судові витрати в розмірі 2102 грн 00 коп. судового збору. Позов обґрунтовано тим, що 12.03.2012 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] в порядку ст. 207, ч.1 ст. 634 та ч.2 ст. 638, ч.2 ст. 642 ЦК України був укладений кредитний у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом написання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Тарифів та Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розміщених на офіційному вебсайті Банку з використанням інтернет-ресурсу - www.privatbank.com.ua. Відповідач користувався коштами Банку за допомогою кредитних карток типу «Універсальна», які йому видавались з встановленим кредитним лімітом. При цьому, Умови кредитування за допомогою платіжних карток, які є складовою Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розміщених на офіційному вебсайті Банку, щодо своєчасного повернення використаних кредитних коштів відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого має заборгованість в сумі 79954 грн 91 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача з урахуванням всіх складових боргу. Факт укладення договору кредитного договору шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку та умови кредитування позивач підтверджує Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаною позичальником та представником банку та роздруківкою з офіційного сайту ПриватБанку: витягом з «Тарифів» та «Умов та правил надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання заяви. Факт видачі позичальнику кредитної картки впродовж часу кредитування та користування кредитним лімітом позивач підтверджує довідкою з номерами всіх виданих карток, а також довідкою про встановлення кредитного ліміту на кредитну картку та випискою про грошові операції по картковому рахунку станом на 18.09.2020. Наявність заборгованості та її розмір позивач підтверджує розрахунками, які додає до позовної заяви. Ухвалою від 13.11.2020 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та роз`яснено право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні може бути призначено за клопотанням сторін. 12.01.2021 відповідач [PERSON] отримав копію ухвали про відкриття провадження та пакет документів, про що свідчить його особистий підпис у супровідному листі, проте відзив на позов не надав, заяв, клопотань на адресу суду від нього не надходило. Судом встановлено наступні обставини. 21.05.2018 Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» змінило свою назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». 12.03.2012 відповідач [PERSON] подав позивачу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) Анкету-заяву за встановленою Банком формою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку(а.с.21). У формулярі цієї Анкети-заяви міститься заготовлений банком текст про те, що клієнт погодився, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг. Клієнт ознайомився і згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua та зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку. В Анкеті- заяві відповідач [PERSON] зазначив бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою Кредитка «Універсальна»/Gold у розмірі 5000,00 грн (а.с.42). Доданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не підписаний відповідачем та містить стислий виклад основних умов кредитування по чотирьом видам карток типу «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD». Згідно довідки Банку клієнту [PERSON] були видані наступні кредитні картки: 12.03.2012 видано картку № [NUMBER] з терміном дії до листопада 2015 року включно; 26.08.2013 видано картку № [NUMBER] з терміном дії до жовтня 2016 року включно; 11.02.2014 видано картку№ [NUMBER] з терміном дії до квітня 2017 року включно; 11.02.2014 видано картку № [NUMBER] з терміном дії до лютого 2018 року включно; 03.08.2015 видано картку № [NUMBER] з терміном дії до серпня 2017 року включно; 21.08.2017 видано картку № [NUMBER] з терміном дії до червня 2021 року включно (а.с.20). За змістом вказаної довідки та довідки складеної представником позивача про зміну умов кредитування, а також у відповідності до виписки по картковому рахунку, банк вперше встановив відповідачу кредитний ліміт 12.03.2012 у розмірі 300,00 грн на картку № [NUMBER] з терміном дії до 11/2015. Також на цю ж картку було збільшено кредитні ліміти: 09.07.2013 - 800,00 грн; 17.09.2013 - 2000,00 грн (а.с.19, звор.стор.а.с.77,78,79). Також 16.07.2014 на рахунок [PERSON] № 99926255620462401 встановлено кредитний ліміт 2500,00 грн; 03.08.2015 - 2500,00 грн; 24.10.2015 - 4500,00 грн; 02.11.2015 - 5000,00 грн (а.с.19,69, звор.стор.а.с.68,69,73). На картку [PERSON] № [NUMBER] з терміном дії до 08/2017 було збільшено кредитний ліміт: 21.01.2016 - 8000,00 грн; 16.11.2016 - 8400,00 грн; 13.02.2017 - 10000,00 грн; 24.04.2017 - 15000,00 грн; 08.05.2017 - 17000,00 грн; 16.05.2017 - 19000,00 грн; 28.05.2017 - 21000,00 грн; 04.06.2017 - 23000,00 грн; 17.07.2017 - 25000,00 грн; 01.08.2017 - 27000,00 грн (а.с.19,61,62,63,68,звор.стор.а.с.61,62,63,64). Окрім того, на картку № [NUMBER] терміном дії до 06/21 (видана 21.08.2017) було встановлено кредитні ліміти: 27.08.2017 - 29000,00 грн; 08.09.2017 - 31000,00 грн; 29.09.2017 - 33000,00 грн; 05.10.2017 - 35000,00 грн (а.с.19,60, звор.стор.а.с.59, 60.) Надання таких кредитних лімітів у вказані дати перевірено судом по виписці про рух коштів за кредитними рахунками відповідача (а.с.55-79). Випискою по картковому рахунку підтверджується той факт, що відповідач активно користувався коштами банку за рахунок кредитного ліміту у споживчих цілях шляхом зняття готівки, здійснення покупок, оплати послуг тощо. При цьому, у цей період на рахунки відповідача поступали грошові платежі (перекази), які позивач зараховував на погашення включених до тіла кредиту відсотків за користування коштами, відсотків на прострочену заборгованість, пені, щомісячних страхових платежів по кредитному ліміту та комісії, нарахованих в порядку та розмірах, визначених Умовами та Правилами надання банківських послуг, розміщеними на вебсайті ПриватБанку, що вбачається з розрахунку заборгованості. Станом на 01.06.2015 відповідач погасив всю поточну заборгованість по використанню кредитного ліміту та з 02.06.2015 знову активно продовжив користуватись коштами банку (а.с.11, 79-70 звор). З розрахунку заборгованості за період з 01.06.2015 по 30.09.2019 та виписки по картковому рахунку встановлено, що відповідач [PERSON] 14.11.2018 востаннє використав кредитні кошти в розмірі 50 грн на оплату щомісячного страхового платежу «Захист на кожен день». В подальшому банк продовжив нараховувати щомісячні проценти, страхові платежі та комісії (членський внесок), включаючи їх до основного боргу і в такий спосіб формував «тіло кредиту». Водночас, відповідач на погашення кредитної заборгованості за цей період сплатив банку 421398,43 грн, з яких 413999,23 грн - зараховано на погашення так званого «тіла кредиту»; 6849,20 - зараховано на погашення простроченого «тіла кредиту»; 550 грн - погашено боргу по пені, нарахованої у фіксованому розмірі за несплату щомісячно мінімального розміру використаного ліміту (а.с. 11-17). У підсумку: позивач станом на 30.09.2019 визначив відповідачу заборгованість в сумі 63263,55 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту склала 47768,60 грн (34803,94 грн поточного тіла + 12964,66 грн простроченого тіла); нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 14994,95 грн; пеня за несвоєчасну сплату боргу від 100 грн щомісяця - 500 грн (а.с. 17) Відсутність у вище проаналізованому розрахунку заборгованості боргу по відсоткам, які регулярно нараховувались у кількох вимірах: як за ставкою 3,50% річних так і за цією ж ставкою з коефіцієнтом «1» та «2», а також боргу по комісії та страховим платежам за кредитним лімітом свідчить про те, що ці нарахування включені до «тіла кредиту», на яке знову нараховувались відсотки і т.д. З виписки розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку [PERSON] вбачається, що після 30.05.2019 (дата встановлення на картку відповідача нульового кредиту) активного погашення кредитної заборгованості шляхом внесення платежів відповідачем не здійснювалося, але продовжилось нарахування банком пені у процентному та фіксованому розмірі, комісії за обслуговування, страхових платежів, а також відсотків за користування кредитом та відсотків у подвійному розмірі (84% річних), які банк відніс до відсотків за ч.2 ст. 625 ЦК України. Всього з такими нарахуваннями позивач станом на 01.03.2020 виставив до стягнення суму 79954,91 грн, з яких 47768,60 грн- заборгованість за простроченим «тілом кредиту»; 16691,36- заборгованість за відсотками по ч.2 ст. 625 ЦК за ставкою 84 % річних, 15494,95 грн - заборгованість по пені (а.с.18-19,55). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України зазначається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Згідно з приписами частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Встановивши зміст спірних правовідносин та дослідивши подані позивачем матеріали, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За своїм змістом Анкета-заява відповідача [PERSON] подана ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 12.03.2012 є заявкою фізичної особи на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку, тобто висловлення особою свого бажанням стати клієнтом Банку, та отримати кредитну картку типу «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом 5000,00 грн. При цьому у цій Анкеті-заяві зовсім не вказано відсоткової ставки за користування кредитом, порядку розрахунків, ставки пені за кожен день прострочки, штрафів, річної ставки відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК), комісії, страхових платежів тощо, до яких приєднується відповідач. За встановлених у даній справі обставин, у суду є обґрунтовані сумніви, що саме додані до позову та розміщені на офіційному вебсайті АТ «КБ ПриватБанк» Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких позивачем здійснено розрахунок боргу з 12.03.2012 по 01.03.2020, відповідач [PERSON] розумів, ознайомився і погодився з ними. Велика Палата Верховного Суду у постанові 03 липня 2019 року при розгляді справи № 342/180/17 у подібних правовідносинах зазначила, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. У вказаній постанові Верховний Суд також зробив висновок, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17 також враховані висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, та вказано, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на вебсайті позивача за відсутності доказів, про ознайомлення з ними позичальника не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Виходячи з того, що згідно виписки по картковому рахунку відповідач [PERSON] , згідно Анкети-заяви від 12.03.2012 є клієнтом ПриватБанку, користувався коштами банку у споживчих цілях за допомогою кредитних карток та до дня встановлення нульового кредиту (30.05.2019) погашав кредитну заборгованість, суд вважає визначену банком заборгованість за тілом кредиту в сумі 47748,60 грн обґрунтованою, такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вимоги щодо стягнення пені - 15494,95 грн та відсотків за ставкою 84 % річних, як відповідальність за прострочення грошового зобов`язання по ч.2 ст. 625 ЦК України - 16691,36 грн задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів, що з відповідними умовами та ставками відповідальності був ознайомлений відповідач і погодився на них. Інший висновок не відповідав би з`ясованим обставинам, а також принципу справедливості, добросовісності, розумності. За правилами ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн, як передбачено ст. 4 ЗУ «Про судовий збір». Ціна позову визначена позивачем сумою стягнення - 79954,91 грн. Оскільки, суд частково задовольняє вимоги - на суму 47748,60 грн, що становить 59,72 відсотки від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1255,31 грн судових витрат у виді судового збору (2102,00 х 59,72%). На підставі викладеного,

Outcome: partial