Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач ТОВ «Кредекс Фінанс» звернулось до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначено, що 07 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11072762000, відповідно до умов якого банк надав позичальникові кредит в сумі 16722,00 доларів США на строк до 07 листопада 2013 року зі сплатою за користування 11,00 % річних. У забезпечення виконання умов кредитного договору по поверненню отриманих кредитних коштів, [PERSON] передав у заставу банку належне йому на праві власності майно: автомобіль марки OPEL ASTRA державний номер: [NUMBER]. У зв'язку з цим 09.11.2006 року внесено відповідний запис до Державного реєстру обтяження рухомого майна. 20 квітня 2012 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений договір факторингу № 05/12, згідно якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №11072762000 від 07 листопада 2006 року. 01.06.2013 року ТОВ «Кредекс Фінанс» отримано Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, з якого стало відомо, що відповідно до Запису 2 за заявою прокуратури Кіровоградської області було внесено запис про арешт та заборону відчуження на все майно боржника [PERSON]. Підставою обтяження є постанова про накладення арешту на майно обвинуваченого у кримінальній справі № 80-1214від 25.06.2010 р. Згідно Запису 3 Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за заявою Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ було внесено запис про арешт та заборону відчуження на все майно боржника [PERSON]. Підставою обтяження є постанова Ленінського ВДВС б/н від 13.12.2010р. Проте, наявність накладених арештів та заборони на його відчуження на предмет застави порушує законне право заставодержателя на переважне, перед іншими кредиторами, право задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави. В зв'язку з чим просить звільнити з-під арештів та зняти заборони на відчуження, накладених прокуратурою Кіровоградської області на підставі постанови про накладення арeшту на майно обвинуваченого у к.с. №80-1214 від 25.06.2010 р. та Ленінським ВДВС Кіровоградського МУЮ на підставі постанови Ленінського ВДВС № б/н від 13.12.2010р., з легкового автомобіля марки ОРЕL, модель ASTRA OAHL48, державний номер: [NUMBER]; номер кузова: [NUMBER], що належить [PERSON] на праві власності. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини викладені у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, однак надав письмові заперечення, в яких просив розглядати справу за його відсутності та зазначено, що на примусовому виконанні в Ленінському ВДВС Кіровоградського МУЮ знаходилось виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-6333 від 10.08.2010 року, виданого Ленінським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь КП «Теплоенергетик» боргу в розмірі 1244,83 грн. та витрати на ІТЗ в розмірі 30,00 грн. 26.10.2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам для виконання та до відома. В зв'язку з тим, що боржником самостійно рішення суду не виконано державним виконавцем розпочато примусове виконання. Для забезпечення реального виконання рішення державним виконавцем винесено постанову від 13.12.2010 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Станом на 20.06.2013 року на виконанні у Ленінському відділі ДВС перебувають відкриті виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] в дохід держави коштів та за яким розпочато примусове виконання. З цих підстав представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову. Представник прокуратури Кіровоградської області в судовому засіданні позов не визнала, надала письмові заперечення та пояснила, що прокуратурою області 23.06.2010 порушено кримінальну справу № 80-1214 за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 222 та ч. 4 ст. 190 КК України. В подальшому слідчим прокуратури області 03.07.2010 стосовно [PERSON] порушено кримінальну справу за фактом легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом за ч.1 ст. 209 КК України. Зазначені кримінальні справи об' єднано в одне провадження та присвоєно єдиний обліково-реєстраційний номер 80-1214. У ході досудового розслідування слідчим слідчого відділу прокуратури Кіровоградської області згідно вимог ст.ст. 125, 126 КПК України (1960 року) 25.06.2010 винесено постанову про накладення арешту на усе належне обвинуваченому рухоме майно та направлено її до державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України для внесення даних до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, пояснивши, що дійсно згідно вироку суду його було засуджено за ч. 1 ст. 222, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України та стягнуто судові витрати у розмірі 1618,4 грн. Також було рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда про стягнення з нього на користь КП «Теплоенергетик» боргу в розмірі 1244,83 грн. Тому, державним виконавцем було накладено арешт на все його майно. Заслухавши пояснення представників сторін, третю особу, дослідивши і оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07.11.2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в сумі 16722 долара США для купівлі автомобіля марки OPEL ASTRA, державний номер [NUMBER] (а.с. 7-11). Того ж дня між банком та [PERSON] укладено договір застави вказаного автомобіля (а.с. 12-14), на підставі чого до Державного реєстру рухомого майна 09.11.2006 року було внесено відповідний запис. 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до якого позивач отримав право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] (а.с. 20-23) При цьому в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 30.06.2010 р. та 28.04.2011 р. були зареєстровані публічні обтяження у вигляді арештів всього належного [PERSON] рухомого майна (а.с. 15-19) на підставі відповідно постанови про накладення арешту на майно обвинуваченого від 25.06.2010 року слідчого Чеботарьова С.С. по кримінальній справі №80-1214, по якій [PERSON] обвинувачувався за ч. 4 ст. 190 і ч. 1 ст. 209 КК України, санкціями яких передбачена конфіскація майна, і постанови державного виконавця Ленінського ВДВС Харченко Т.О. від 13.12.2010 року, винесеною при здійсненні примусового виконання виконавчого листа за рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.08.2010 року про стягнення з [PERSON] 1244,83 грн. боргу на користь КП «Теплоенергетик». Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.10.2012 року, зміненого ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 28.03.2013 року, [PERSON] засуджено за ч. 1 ст. 222, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 70 КК України до трьох років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах всіх форм власності строком на 1 рік 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного призначеного покарання. За ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України [PERSON] виправданий за відсутністю в його діях складу злочину (а.с. 80-93). На викладені обставини вказують представники сторін, вони підтверджені матеріалами справи, а тому вважаються судом встановленими. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що постанова слідчого слідчого відділу прокуратури Кіровоградської області Чеботарьова С.С. від 25.06.2010 року про накладення арешту на все належне обвинуваченому [PERSON] рухоме майно була винесена в рамках розслідування кримінальної справи і відповідала положенням ст.ст. 125, 126 КПК України (в редакції 1960 року). Так само винесення державним виконавцем 13.12.2010 року при здійсненні примусового виконання виконавчого документа, виданого відповідно до рішення суду про стягнення з [PERSON] грошових коштів, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відбулось згідно з вимогами ст.ст. 32, 57 Закону України «Про виконавче провадження». Дані обставини встановлені рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 26.09.2013 року (а.с. 130-132), а тому відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» передбачено, що відповідачами в справах зазначеної категорії є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а у випадках, коли опис провадиться для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, - відповідна державна податкова інспекція. В ході розгляду справи судом були роз'яснені особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, однак представником позивача клопотань про залучення до участі у справі в якості відповідачів всіх осіб на користь яких накладено арешт на спірне майно не заявлено. Крім того, на предмет застави не звернуто стягнення згідно з діючим законодавством, позивачем не надано доказів на підтвердження наявної заборгованості [PERSON] перед банком за кредитним договором, про звернення в порядку примусового виконання щодо погашення існуючої заборгованості боржника, наявності відповідних рішень та не обґрунтовано в чому полягає порушення прав та законних інтересів позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). За наведених обставин, враховуючи, що позивачем не доведено обґрунтованість тих вимог, які обрані ним у даному випадку як спосіб захисту його порушених прав, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Outcome: dismissed