Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позовна заява подана до суду 09.12.2013 року, яку гр. [PERSON] повністю підтримала в судовому засіданні та подала додатково на підтвердження своїх доводів ще додаткові документи, які судом долучені до матеріалів справи. В позові вона зазначила, що з 1986 року працювала лікарем - акушер-гінекологом , мала багато заохочень та відзнак за сумлінну роботу, але після звільнення з роботи її чоловіка гр. [PERSON] з посади головного лікаря та після призначення головним лікарем КЗ «Біловодська ЦРБ», або установи, яка неодноразово змінювала свою назву, гр. [PERSON] позивачку як інваліда другої групи з причин її обмежених фізичних можливостей піддано дискримінації , включно до першого звільнення, та після поновлення на роботі, яке також закінчилося після переслідувань з бюлетенями черговим звільненням з роботи з ініціативи адміністрації 10.01.2014 року, про яке вона дізналася, перебуваючи на стаціонарному лікуванні в м. Луганськ від свого чоловіка 13.01.2014 року. Відповідач в особі іншого головного лікаря гр. [PERSON] , яка очолила КЗ «Біловодський первинний центр медико - санітарної допомоги» з 01.01.2012 року та до якої позивачка неодноразово зверталася з метою працевлаштування на будь - яку підходящу вакантну посаду після першого звільнення також в свою чергу неодноразово відмовляла в прийому на роботу з різних штучних та незаконних причин, та на думку позивачки, виконувала вказівки голови Біловодського РДА та гр. [PERSON] не примати її на роботу за будь - яких обставин. Окрім того, позивачка, яка є єдиним інвалідом в районі з заміненими штучними суглобами та постійно потребує лікарів за рахунок бюджетних коштів з метою обезболювання, фактично вимолювала в неї медикаменти, які повинні бути наданими їй як інваліду безоплатно, таким чином помститися за невелику заробітну плату, яку отримувала в організації під час керівництва гр. [PERSON]. В свою чергу, інспектор територіальної Державної інспекції з питань праці в Луганській області гр. Оробцова ( за позовом Горобець)О.В., яка була уповноважена проводити перевірки законності звільнення та відмови в наступному працевлаштуванні , складала документи, які не відображали дійсному стану речей, всіляко виправдовуючи незаконні дії перших двох вище вказаних нею відповідачів, таким чином вона також своїми діями фактично підтримала дискримінаційні дії посадових осіб двох бюджетних установ, які вчинені всіма ними стосовно неї . У зв'язку з їх незаконними діями гр. [PERSON] постійно перебувала в стані стресу, душевного дискомфорту, не могла вести звичний спосіб життя, втратила сон , в очах населення селища втратила авторитет, постійно переслідувалася керівниками вказаних установ в різноманітний спосіб, тому понесла значні матеріальні витрати на лікування, на відновлення своєї душевної рівноваги, моральні сили та час на захист свого права на працю, яке в черговий раз втратила під час звернення з останніми позовами на захист своїх порушених прав до суду , і з вини відповідачів понесла матеріальні збитки - від дій відповідача в собі головного лікаря КЗ «Біловодська ЦРБ» 70000( сімдесят тисяч) гривень, моральні збитки 100000( сто тисяч) гривень; від дій відповідача головного лікаря КЗ «Біловодський первинний центр медико - санітарної допомоги» (за позовом ПМРСП) гр. [PERSON] 5000(п'ять) гривень матеріальної шкоди та 10000( десять тисяч) гривень моральної шкоди; і інспектора з праці гр. Оробцової( за позовом Горобець) Н.В. 15000( п'ятнадцять тисяч ) моральної шкоди, а за загальними сумами - 125000( сто двадцять п'ять тисяч) моральної шкоди та 75000(сімдесят п'ять тисяч) гривень матеріальної шкоди . Вважаючи, що саме їхніми діями їй спричинена вказана позивачці шкода, гр. [PERSON] просить суд її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, притому ніяких розрахунків спричиненої їй матеріальної шкоди суду не навела, документів з приводу її розміру не подала, але детально аргументувала свої доводи з приводу спричинення їй моральної шкоди . Відповідач гр. [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона діяла в межах своїх службових повноважень як головний лікар очолюваної нею установи, у зв'язку з фактичним ігноруванням позивачкою її вимог та за відмовою від виконання службових обов'язків без поважних причин , безпосередньо для виконання яких позивачка була прийнята на роботу, вона змушена була звільнити гр. [PERSON] з роботи, також це знову вона зробила після розгляду апеляційним судом справи за ново виявленими обставинами, тому вважає, що ніякої шкоди позивачці вона не завдавала, переслідуваннями не займалася, тому просить суд в задоволенні позову повністю відмовити. Відповідач гр. [PERSON] також позовні вимоги не визнала повністю і просить суду в їх задоволенні відмовити, вважаючи, що свої повноваження виконувала добросовісно, намагалася допомогти позивачці працевлаштуватися відповідно до її показань в можливій виконуваній нею роботі на підставі індивідуальних програм реабілітації позивачки , виходячи з її обмежених можливостей з врахуванням стану її здоров'я , яке вона має з поважних причин . Відповідач гр. Оробцова О.В. надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та просить суд в задоволенні позову відмовити. Вислухавши всіх прибулих в судове засідання учасників процесу, оглянувши всі подані письмові докази у справі , суд приходить до висновку, що в даному випадку всі відповідачі, працюючи чи будучи керівниками відповідних бюджетних установ, без залучення у якості відповідачів самих юридичних осіб, в яких вони працюють чи якими керують, не можуть бути належними відповідачами у справі, оскільки за вимогами норм КзПП України вони можуть нести відповідальність перед юридичними особами, в яких працюють за трудовим договором, у встановлених КЗпП України розмірах в разі перелічених там підстав, а відповідно до ст. 1172 ч.1 ЦК України в інших випадках за їх дії несе відповідальність та юридична особа, з якою вони перебувають в трудових відносинах, з наступною відповідальністю в порядку регресу , і також в прямо у встановлених КЗпП України випадках. За цих підстав суд бере до уваги, що позовні вимоги гр. [PERSON] в цілому ґрунтуються безпосередньо на нормах КЗпП України( за позовом має місце посилання на ст. 134 п.8,172,184,235,237-1 та можуть бути заявленими до юридичних осіб у встановлені нормами ст. 233 КЗпП строки ) до закладів чи установ , в яких працюють відповідачі. Але такі вимоги не заявлені, в процесі слухання справи не змінювалися і не уточнювалися. То подальший аналіз дій залучених до участі у справі відповідачів по відношенню до відповідачки суд вважає недоцільними саме з мотивів пред'явлення позову як до неналежних відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed