Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

Представник АТ Акціонерно-комерційний банк «Львів» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за Кредитним договором № 06470/112/2019 від 22.05.2019 р. про надання фінансового кредиту у сумі 63 503,07 грн. та витрати по сплаті судового збору 2 102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між АТ Акціонерно-комерційний банк «Львів») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 06470/112/2019 від 22.05.2019 р. про надання фінансового кредиту у розмірі 60 000,00 грн. Відповідно до п. 1.1. Договору банк надав позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 60 000 грн., на умовах договору, згідно якого позичальник зобов`язується повернути кредит в термін до 21.05.2022 року, зі сплатою 48% річних. У визначені договором строки відповідач кошти не повертає. Станом на 30 липня 2020 року сума боргу становить 63 503,07 грн., що складається з: заборгованості за основним кредитом - 52 602,96 грн., заборгованість по відсоткам - 10 814,55 грн., заборгованість по нарахованій та не сплаченій пені за період з 01.11.2019 р. по 29.02.2020 р. включно - 85,56 грн. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2020 року позовну заяву Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за територіальною юрисдикцією до Дніпровського районного суду м. Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду від 11 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що між АТ Акціонерно-комерційний банк «Львів» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 06470/112/2019 від 22 травня 2019 р. про надання фінансового кредиту. Згідно умов договору № 06470/112/2019 від 22 травня 2019 р. року позикодавець на умовах цього договору надає позичальнику кошти у позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики, та відповідно до умов цього Договору, а позичальник зобов`язується отримати (прийняти) та повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою в порядку і в строк визначений цим договором. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язався вчасно повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою. Позикодавець свої зобов`язання за договором не виконав. Згідно розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи, у відповідача виникла заборгованість станом на 30 липня 2020 року сума боргу становить 63 503,07 грн., що складається з: заборгованості за основним кредитом - 52 602,96 грн., заборгованість по відсоткам - 10 814,55 грн., заборгованість по нарахованій та не сплаченій пені за період з 01.11.2019 р. по 29.02.2020 р. включно - 85,56 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідачу направлявся лист-вимога № 376/0-14 від 03 червня 2020 року з вимогою погасити заборгованість, однак він був проігнорований відповідачем. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається з письмових матеріалів справи, товариством повністю було виконано умови кредитного договору та надано відповідачу обумовлену останнім суму кредиту. Однак, відповідач грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору не повернув, що призвело до виникнення заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою(штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved