Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач ТОВ «РАДА 7» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просив стягнути заборгованість за житлово - комунальні послуги, яка складається з інфляційної складової боргу - 2 292,29 грн., 3% річних - 739,58 грн. та основної частини боргу в сумі 24 258,59 грн., яка утворилася внаслідок несплати відповідачем грошових коштів за надані вперіод з 01 червня 2016 року по 30 квітня 2018 року житлово-комунальні послуги у квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності останній. Ухвалою судді від 14 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального Кодексу України, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII. У своєму відзиві, поданому 19 січня 2018 року представник відповідача посилається на те, що в розумінні ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 638 ЦК України договір «Про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, надання комунальних послуг» від 15 вересня 2011 року, з огляду на відсутність зазначення підстав визначення тарифів, адже такі тарифи не узгоджуються із чинною на момент укладення договору постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» від 01 червня 2011 року № 869, якою було затверджено порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, яку не було враховано позивачем при укладенні договору, а тому вважає його неукладеним. Ухвалою суду від 23 серпня 2018 року розгляд даної справи призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, сторонам роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 29 жовтня 2018 року в зв`язку з невідповідністю положенням п. 9 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України зустрічний позов [PERSON] про визнання недійсним договору «Про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, надання комунальних послуг» від 15 вересня 2011 року залишено без руху, а ухвалою суду від 15 січня 2019 року в зв`язку з не усуненням недоліків у визначений строк його повернуто [PERSON] 09 вересня 2019 року до суду надійшла зустрічна позовна заява про визнання недійсним договору «Про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, надання комунальних послуг» від 15 вересня 2011 року із заявою про поновлення пропущеного строку для її подання, у якій [PERSON] посилається на те, що ТОВ «Рада 7» було укладено зазначений договір всупереч вимогам ч.ч. 1, 2 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також посилається на те, що умови п.п. 3.3.15, 3.14.18 цього Договору та додатку № 3 до нього про оплату консьєржів є такими, що суперечать ч. 2 ст. 26 цього Закону. Ухвалою суду від 11 вересня 2019 року поновлено пропущений строк для подання зустрічного позову, а останній прийнято до спільного розгляду, шляхом об`єднання його з первісним позовом, а розгляд справи призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, сторонам роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. 30 жовтня 2019 року до суду надійшов відзив на зустрічний позов, у якому представник ТОВ «Рада 7» вказує на помилковість тверджень [PERSON] щодо того, що товариство має статус балансоутримувача, оскільки воно є виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а тому згідно вимог абз. 13 ст. 19 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» мало право на укладення спірного договору із [PERSON] , як споживачем послуг. У відповіді на відзив, поданій 13 листопада 2019 року представник [PERSON] зазначив, що представником ТОВ «Рада 7» не спростовано доводів, викладених у зустрічному позові, адже умови спірного договору суперечать нормам ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою суду від 02 грудня 2019 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду справи по суті. Вислухавши представника позивача за первісним позовом, який поданий ним позов підтримав та просив задовольнити, а у задоволенні зустрічного просив відмовити, представників відповідача, які проти первісного позову заперечували, просили відмовити, а поданий ними зустрічний підтримали та просили визнати недійсним договір «Про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, надання комунальних послуг» від 15 вересня 2011 року, а тому дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд, приходить наступного висновку. Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що передбачає ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.ст. 67, 68 ЖК Української РСР та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року за № 572 плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Житлово - експлуатаційною організацією, яка обслуговує даний будинок є ТОВ «РАДА 7». 15 вересня 2011 року між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «РАДА 7» укладено договір б/н «Про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, надання комунальних послуг» (а.с. 11-15). Відповідно до договору боржник взяв на себе зобов`язання вносити передбачену договором плату за послуги не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Зобов`язання, передбачене зазначеним положенням договору, не виконуються боржником належним чином, що вбачається з остаточного розрахунку, наданим представником позивача (а.с. 69), який приймається судом. Власність зобов`язує, що передбачає ч. 4 ст. 319 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки [PERSON] належним чином не виконує свої обов`язки щодо оплати житлово-комунальних послуг, то за період з 01 червня 2016 року по 30 квітня 2018 року утворилась заборгованість, яка станом на 09 серпня 2018 року складається з інфляційної складової боргу - 2292,29 грн., 3% річних - 739,58 грн. та основної суми боргу - 24 258,59 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Суд, також приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] про визнання недійсним договору «Про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, надання комунальних послуг» від 15 вересня 2011 року задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Помилковим є твердження [PERSON] щодо того, що ТОВ «Рада 7» має статус балансоутримувача, оскільки воно є виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, що стверджується тим, що на виконання абз. 13 ст. 19 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» 30 вересня 2008 року розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 1221 було затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, де, зокрема, але не виключно було закріплено передачу будинку від забудовника ПАТ «Позняки-жил-Буд» експлуатаційній організації ТОВ «Рада 7». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 24 червня 2004 року (чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Рада 7» є виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території та мало право на укладення спірного договору із [PERSON] , як споживачем послуг. Поряд із цим, посилання позивача за зустрічним позовом на те, що 26 грудня 2016 року мало місце її звернення до відповідача з вимогою припинити дію договору, суд сприймає критично, адже відповідно до п. 6.1.4. спірного Договору одностороннє розірвання договору або відмова від його виконання забороняється. Умова договору, передбачена п. 3.4.18. стосовно обов`язку сплати щомісяця до 20 числа плати за послуги з утримання консьєржів, спростовує доводи [PERSON] щодо порушення її прав споживача, з огляду на норму п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яка передбачає право виконавця пропонувати при укладенні договору ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги третьої групи (п. 3 ч. 1 ст. 14 цього Закону, тобто житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Враховуючи те, що [PERSON] належним чином не виконує свої обов`язки щодо оплати житлово-комунальних послуг, що не заперечується останньою, а лише оспорюється обсяг, якість та ціна надання таких послуг згідно договору, суд приходить до висновку про необхідність задоволення первісного позову. У зв`язку з цим, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 762,00 грн. відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України компенсуються позивачу відповідачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved