Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Позивач у вересні 2018 року звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2018 року цивільну справу передано за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Зосименко С.Г. від 27.11.2018 року відкрито провадження у справі. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2018 року справа розподілена судді Слюсар Л.П., ухвалою якої від 13 грудня 2018 року прийнята до провадження та призначена до розгляду в спрощеному позовному провадженні. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 05 червня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з яким позивач надав у борг відповідачу 118500,00 грн., що підтверджується розпискою. Позика підлягає поверненню у строк до 07 червня 2018 року. Однак зазначений обов`язок відповідачем не було виконано. Просив суд: стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 118500 грн. та судові витрати у розмірі 1185,00 грн. Позивач в судовому засіданні, яке відбувалося 10.09.2019 року позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Також надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Суду неодноразово повернені судові повістки у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 червня 2018 року відповідач [PERSON] надав розписку про те, що він бере в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 118500 грн. які зобов`язується повернути до 07 червня 2018 року. Написано власноручно та підписано 05 червня 2018 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявної в матеріалах справи розписки від 05.06.2018 року вбачається, що відповідач [PERSON] зобов`язався повернути борг позивачу [PERSON] до 07.06.2018 року. Судом враховується, що вищезазначена розписка містить в собі відомості щодо строку погашення боргу, скріплені підписом відповідача [PERSON] . Отже, вказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано розписки від 05.06.2018 року. Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання [PERSON] , боргового зобов`язання перед [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved