Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач та його представник в позовній заяві просять суд стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання батька [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. Позивач та його представник покликаються на те, що позивач та матір відповідача [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому в них народився син відповідач по справі [PERSON] . До досягнення сином повноліття позивач, як він стверджує, турбувався про нього, про його повноцінний розвиток та не був позбавлений батьківських прав. В даний час позивач є інвалідом першої групи, пенсіонером і проживає сам. Єдиним його джерелом доходу є державна соціальна допомога, яка призначена 18.11.2019 року довічно і становить 1564 грн. У зв`язку із хворобою, дані кошти щомісяця позивач витрачає на придбання ліків, а кошти що залишаються є меншими ніж мінімальний прожитковий мінімум і їх не вистачає на придбання продуктів харчування та побутових предметів першої необхідності. З урахуванням вищевказаних складних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності, позивач не отримуючи він сина жодної грошової підтримки вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі позовних вимог. Ухвалою суду 14.07.2020 року про відкриття провадження у справі відповідачу надано строк для подання відзиву на даний позов та роз`яснено наслідки його неподання без поважних причин. Відповідач відзиву на даний позов у визначений судом строк не подав, однак в судовому засіданні позову не визнав, стверджує, що відповідач жодної матеріальної допомоги, в той час як він був неповнолітнім і її потребував, йому не надавав, аліментів на його утримання не сплачував, тому в нього відсутній обов`язок сплачувати аліменти на утримання батька. З даних підстав він позову не визнає та просить відмовити в його задоволенні повністю. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов до задоволення не підлягає, виходячи із наступного: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] з 25.04.1989 року по 04.03.1993 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про народження відповідача, серії [NUMBER] від 11.06.1989 року у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . Позивач [PERSON] являється інвалідом першої групи, що стверджується посвідченням серії [NUMBER] від 12.12.2019 року. Позивач стверджує, що до досягнення сином повноліття турбувався про нього, про його повноцінний розвиток та не був позбавлений батьківських прав. Однак, позивач у своїй письмовій заяві від 20.01.2020 року першому заступнику голови Заліщицької РДА просить помістити його у відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання, покликаючись на те, що хоча в нього є син [PERSON] , однак він участі у його вихованні не приймав, матеріальної допомоги йому не надавав, тому не вправі вимагати від нього жодної допомоги. Аналогічну інформацію, щодо того, що позивач не піклувався про свого сина відповідача по справі, не займався його вихованням, не надавав жодної допомоги матері на його утримання, аліментів не сплачував, підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Довідкою №89 виданою 25.08.2020 року Заліщицькою загальноосвітньою школою №2 стверджується. що позивач [PERSON] не приймав участі у вихованні сина [PERSON] , не відвідував батьківських зборів, не мав бесід з класним керівником стосовно навчання сина, не цікавився його успішністю, дозвіллям, не приймав участі у роботі батьківської спільноти. Відповідно до положень ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Дана норма Основного Закону України кореспондується з положеннями ст.202 Сімейного кодексу України, відповідно до якої повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Однак, суд, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, які дають достатньо підстав для висновку про те, що позивач в свій час, коли його син відповідач по справі був неповнолітнім і потребував від нього матеріальної допомоги, ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, приходить до переконання, що в даному випадку слід застосувати положення ст.204 СК України, відповідно до якої дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог і з підстав, зазначених позивачем та його представником, та на підставі поданих доказів, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання, тому в задоволенні даного позову слід відмовити повністю за безпідставністю позовних вимог. Вирішуючи, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Outcome: dismissed