Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій» звернулося до суду з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, а саме: просив стягнути з неї заборгованість за договором споживчого кредиту від 24.11.2015 року у розмірі 30932,71 грн., також судовий збір в сумі 1378,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві виклав наступне. 24 листопада 2015 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір споживчого кредиту № 380-15/СК від 24.11.2015р. (далі договір), відповідно до пункту 1.1. якого кредитор (позивач) надав, а позичальник (відповідач) отримав грошові кошти в розмірі 3000,00 (три тисячі гривень) на засадах строковості, зворотності, цільового характеру, використання та платності, а позичальник зобовязується повернути грошові кошти кредитору на умовах договору. Відповідно до п.1.2. договору строк кредиту складав 30 календарних днів з моменту отримання грошових коштів позичальником, а саме: з 24 листопада 2015 року по 23 грудня 2015 року. Термін повернення кредиту до 23 грудня 2015 року включно. Термін сплати відсотків згідно умов договору в момент повернення кредиту, але у будь-якому випадку не пізніше 23.12.2015 року включно; у разі порушення термінів повернення кредиту відсоткова ставка становить 2% в день від суми заборгованості та сплачується в день фактичного повернення кредиту. Вид кредиту в договорі зазначено як споживчий кредит, цільове використання задоволення споживчих потреб. Сукупна вартість кредиту за договором становить: 730,0% річних або 2,0% в день від суми заборгованості, що у грошовому вираженні складає 1800,00 грн. за 30 днів або 60 гривень за день. Тип процентної ставки фіксована. Відповідно до п.8.3. договору у разі порушення строків повернення Позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, позичальник зобовязаний сплатити на вимогу кредитора штраф у розмірі 2,98% процентів від суми кредиту за кожний день такого порушення строків та нараховується, виходячи з фактичного числа календарних днів такого порушення. Нарахування штрафів здійснюється в момент остаточного розрахунку, до цього моменту вони вважаються прогнозованими. Штраф є засобом відповідальності позичальника та нараховується окремо від процентів за користування кредитом. В позові позивач посилається на статті 526, 536, 610,\~611,\~624, 625 ЦК України щодо сплати процентів, неустойки та виконання зобовязання належним чином. Далі позивач посилається на ч.2 ст. 232 Господарського кодексу України відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання припиняється через 6 місяців від дня, коли зобовязання повинно було бути виконано. 20.06.2016 року протоколом загальних зборів позивач (кредитор) ухвалив рішення зупинити фізичній особі [PERSON] нарахування відсотків та штрафів у звязку з настанням 180-денного строку простроченої заборгованості. Станом на 19.12.2016 року (дата подання позову) прострочена заборгованість позичальника, за підрахунками кредитора, складала 30932,71 грн. і складалася з наступних сум: 3000,00 грн. заборгованість по кредиту; 1800,00 грн. - заборгованість по відсоткам; 10800,00 грн. заборгованість по простроченим відсоткам; 15243,20 грн. - заборгованість по нарахованим та несплаченим штрафним санкціям; 89,51 грн. 3% річних від простроченої суми. В судове засідання зявилися відповідачка, представник відповідачки. Представник позивача приймав участь в режимі відео конференції. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд задовольнити позов. Відповідачка визнала позовні вимоги частково, а саме, в частині заборгованості за тілом кредиту у сумі 3000,00 грн. Представник відповідачки, адвокат [PERSON] надав письмові заперечення, в яких виклав свою думку щодо неможливості стягнення штрафних санкцій, оскільки незрозуміло правову природу неустойки в договорі чи то штраф, чи то пеня. Також просив зменшити суму неустойки, оскільки вона значно перевищує суму збитків відповідно до ст. 551 ЦК України. В судовому засіданні також пояснив, що вважає даний договір нікчемним,оскільки позивач не має ліцензії на надання послуг з кредитування. Також поясняв, що відповідачка взяла кредит на таких невигідних для себе умовах в звязку з важкими життєвими обставинами і що повернути суму, зазначену у позові, не має можливості. Позивач додатково надав письмові пояснення, в яких зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій» є фінансовою установою, діяльність якої здійснюється на підставі закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1 даного закону фінансова установа це юридична особа, яка надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції) та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових послуг належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом інші послуги (операції), повязані з наданням фінансових послуг. Згідно п.6 ч.1 ст. 4 даного закону фінансовими вважаються такі послуги: надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Відповідно до ст. 6 розділу 1 Положення «Про Державний реєстр фінансових установ» юридична особа набуває статусу фінансової установи з дати внесення відповідного запису про неї до Реєстру. Датою внесення відповідного запису до Реєстру для набуття юридичною особою статусу фінансової установи є дата прийняття Нацкомфінпослуг рішення про внесення фінансової установи до Реєстру. Згідно зі ст.7 розділу 1 Положення «Про Державний реєстр фінансових установ» документом, що підтверджує статус фінансової установи, є свідоцтво. Відповідно до статті 8 розділу 1 Положення «Про Державний реєстр фінансових установ» фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до Реєстру та отримання свідоцтва. Позивач надав копію свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, а саме товариства з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій», код ЄДРПОУ 36295902 Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши зібрані письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 24 листопада 2015 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір споживчого кредиту № 380-15/СК від 24.11.2015р відповідно до умов якого [PERSON] __ отримала споживчий кредит у розмірі 3000,00 грн. строком на 30 календарних днів з 24 листопада 2015 року по 23 грудня 2015 року включно. Факт отримання відповідачкою грошових коштів підтверджується видатковим касовим ордером від 24 листопада 2015 року (копія ордеру, а.с.10). Відповідачка в судовому засіданні також підтвердила факт отримання нею коштів. Згідно пункту 1.2. договору сукупна вартість кредиту за договором становить: 730,0% річних або 2,0% в день від суми заборгованості, що у грошовому вираженні складає 1800,00 грн. за 30 днів або 60 гривень за день. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч.1 ст. 530 ЦК України). За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України). Пунктом 8.3. договору передбачено, що у разі порушення строків повернення позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, позичальник зобовязаний сплатити на вимогу кредитора штраф у розмірі 2,98% процентів від суми кредиту за кожний день такого порушення строків та нараховується, виходячи з фактичного числа календарних днів такого порушення. Нарахування штрафів здійснюється в момент остаточного розрахунку, до цього моменту вони вважаються прогнозованими. Штраф є засобом відповідальності позичальника та нараховується окремо від процентів за користування кредитом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Внаслідок неналежного виконання відповідачкою умов кредитного договору утворилась заборгованість у розмірі 30932,71 грн., яка складається з непогашеної суми кредиту - 3000,00 грн., заборгованості зі сплати відсотків за період з 24 листопада 2015 року по 23 грудня 2015 року - 1800,00 грн., заборгованості по відсоткам за період з 24 грудня 2015 року по 20.06.2016 року - 10800,00 грн., штрафу за цей період - 15243,20 грн., 3% річних від простроченої суми - 89,51 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на імя відповідача вчасно було направлено вимогу про виконання зобовязання. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1 закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа це юридична особа, яка надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції) та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових послуг належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом інші послуги (операції), повязані з наданням фінансових послуг. За змістом п.6 ч.1 ст.4 даного Закону, надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, вважається фінансовою послугою. Відповідно до ст. 6 розділу 1 Положення «Про Державний реєстр фінансових установ» юридична особа набуває статусу фінансової установи з дати внесення відповідного запису про неї до Реєстру. Датою внесення відповідного запису до Реєстру для набуття юридичною особою статусу фінансової установи є дата прийняття Нацкомфінпослуг рішення про внесення фінансової установи до Реєстру. Згідно зі ст.7 розділу 1 Положення «Про Державний реєстр фінансових установ» документом, що підтверджує статус фінансової установи, є свідоцтво. Відповідно до статті 8 розділу 1 Положення «Про Державний реєстр фінансових установ» фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до Реєстру та отримання свідоцтва. Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, а саме товариства з обмеженою відповідальністю «Менеджмент інвестицій», код ЄДРПОУ 36295902 13.08.2009 року. В додатку до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи № 230 серія ФК зазначено види послуг, які має право здійснювати фінансова компанія без отримання ліцензі: факторинг, надання послуг фінансового лізингу, надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів. Отже, відповідачка відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України зобовязана сплатити позивачу суму кредиту 3000,00 гривень, відсотки за користування кредитом 12600,00 грн. та 3% річних від простроченої суми кредиту - 89,51 грн. Вимогу про стягнення штрафних санкцій у сумі 15243,20 грн. слід задовольнити частково. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, частина 3 статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає суду право зменшити суму неустойки за умови, що вони значно перевищують розмір збитків. Конституційний суд України в своєму рішенні по справі №1-12/2013 від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною в договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обовязку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, повязаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобовязань позичальниками-фізичним особами. Суд встановив, що нараховані за договором штрафні санкції в пять разів перевищують суму боргу за тілом кредиту і складають значну суму коштів, а саме 15243,20 грн.. враховуючи дану обставину, а також майновий та сімейний стан відповідачки, те, що вона тимчасово не працює, тяжкі життєві обставини, виходячи з засад справедливості та розумності, суд вважає за можливе зменшити суму штрафних санкцій з 15243,20 грн. до 3000,00 грн. до розміру основного боргу за договором в сумі 3000,00 грн. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1378,00 грн., оскільки згідно з п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі, якщо суд на підставі частини 3 статті 551 ЦК України зменшує розмір неустойки, витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial