Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив позбавити останнього батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що [PERSON] з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] року у них народилась донька [PERSON]. Через різні погляди на життя та неможливість спільного проживання, 04.03.2016 року шлюб між нею та [PERSON] за рішенням Городоцького районного суду було розірвано, донька залишилась проживати з матір'ю. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не цікавиться її життям, тому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON]. В судовому засіданні позивачка, її представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві, проти заочного розгляду не заперечили. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відзиву не подав, а тому суд вирішив ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] року народилася донька [PERSON], котра на даний час проживає з позивачкою. Згідно рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 23.02.2016 року, котре набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи. Як стверджує позивачка, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. На спростування цього [PERSON] будь-яких доказів не надав. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи від дня пред'явлення позову. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Статтею 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Преамбулою вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. В силу п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Отже, ухилення від виконання своїх обов'язків із виховання дитини повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки, змінити її в кращу сторону не бажає, нехтуючи при цьому найкращими інтересами дитини, внаслідок чого фізичний, психічний і моральний розвиток дитини піддаються небезпеці. Доказів саме такої поведінки відповідача, свідомого нехтування ним батьківських обов'язків, а також доказів в підтвердження того, що [PERSON] попереджався про відповідальність за невиконання батьківських обов'язків, позивачкою, її представником, в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України , не надано. Суд не може визнати належним доказом в підтвердження позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав довідку Росошанівського НВК «Загальноосвітній навчальний заклад - дошкільний навчальний заклад» від 15.02.2018 року № 14, оскільки в ній не зазначено коли саме [PERSON] відвідувала дитячий садок. Як пояснила позивачка в судовому засіданні, донька [PERSON] відвідувала цей заклад під час їх проживання в [ADDRESS] влітку 2017 року, тобто протягом близько трьох-чотирьох місяців, що не дає обґрунтовані підстави стверджувати про невиконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків. Суд не може взяти до уваги в якості належного доказу в підтвердження наявності достатніх підстав для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав відповідача, і висновок органу опіки і піклування Городоцької РДА від 22.12.2017 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, який складений менш як на одному аркуші та не містить мотивованих висновків необхідності позбавлення відповідача банківських прав. Крім того, з пояснень представника Городоцької РДА в судовому засіданні видно, що такий висновок наданий на підставі пояснень [PERSON] та після спілкування в телефонному режимі з [PERSON] Проте, при цьому представник Городоцької РДА не змогла пояснити які саме обставини були з'ясовані під час спілкування з відповідачем. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] дали покази про те, що проживають разом з [PERSON] та її донькою [PERSON]. Проте, чітких та послідовних показань в підтвердження невиконання [PERSON] батьківських обов'язків відносно доньки [PERSON] свідки не дали. На підставі наведеного, враховуючи, що позивачкою, її представником не наведено виключних обставин, які б викликали крайню необхідність втрати зв'язку між батьком та донькою, що тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (ст. 166 СК України), а також ту обставину, що до відповідача раніше не застосовувались заходи попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки; з метою захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування суд вважає, що слід відмовити в задоволенні вимог щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виконання обов'язку по вихованню дитини, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Outcome: partial