Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра») звернувся до суду з позовом до до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги обґрунтовано тим, що 05.08.08 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 872542/фл, відповідно до умов якого позивач надав відпвідачу кредит у розмірі 70312,00 доларів США з виплатою відсоткової ставки 14,49 % річних зі строком повернення кредиту до 12.07.2028 року. Крім того 05.08.08 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] поручився перед позивачем за виконання відповідачкою [PERSON] всіх її зобов'язань, що виникають з кредитного договору як існуючих так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Банк свої зобов'язання виконав, однак відповідач [PERSON] зобов'язань належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 04.06.13 року у розмірі 1 023 887,55 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту - 69162,75 доларів США, що в еквіваленті складає 552 817,86 грн, заборгованість по відсоткам - 45 442,64 доларів США, що в еквіваленті складає 363 223,02 грн., заборгованість по пені - 6461,44 доларів США, що в еквіваленті складає 51646,29 грн, заборгованість по штрафам - 7031,20 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 56 200,38 грн.. на підставі ст..ст. 526,530,543,546,547,549,550, 554,612,625,1048,1050,1054 ЦК України Просили стягнути солідно з [PERSON], [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 872542/ФЛ від 05.08.08 року у сумі 1023887,55 грн. Відповідачем [PERSON] пред'явлено зустрічний позов до ПАТ КБ «Надра», третя особа - [PERSON] про визнання припиненим договору поруки, визнання недійсним кредитного договору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно п. 3.3.4 кредитного договору № 872542/ ФЛ від 05.08.2008 року встановлений кінцевий термін повернення кредиту позичальником [PERSON] -12.07.2028 року. Згідно п. 1.3 договору поруки відповідальність поручителя наступає (виникає) як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язань , так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому. П. 3.3.3 договору встановлено, що позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту. Таким чином, у випадку, якщо позичальник за договором не вносить до банку визначений договором платіж, у банку виникає право на пред'явлення до нього позову про сплату боргу позичальника. Позивач пропустив строк позовної давності, визначений ЦК України, тому вимоги банку про стягнення заборгованості до серпня 2010 року не підлягають задоволенню. Відповідно до умов кредитного договору та ч. 2 ст.1050 ЦК України у випадку порушення позичальником умов договору, кредитор має право на звернення до суду ( пред'явлення вимог до позичальника ) про дострокове погашення кредитних коштів . Однак він поручився за виконання кредитного договору, де термін повернення кредиту був встановлений помісячно з вказівкою на конкретні дати та встановлена остаточна дата погашення кредиту в повному обсязі -12.07.2028 року. При укладенні договору поруки дата зобов'язання по достроковому поверненню кредиту не була встановлена, вона була не визначена, обумовлена лише правом пред'явлення вимоги банку у разі порушення виконання зобов'язання ( п.4.2.4 кредитного договору) . З моменту пред'явлення до позичальника вимоги банку про дострокове стягнення суми кредиту , що залишилась, попередні зобов'язання щодо строків погашення кредиту припинені, виникли нові зобов'язання , строк виконання яких при укладенні договору встановлений не був ( він встановлений днем пред'явлення вимоги ). Тому, згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, банк має право на стягнення з нього суми кредиту лише у випадку пред'явлення до нього позову протягом одного року з дня укладення договору поруки. Позов банку до нього про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 872542/ ФЛ від 05.08.2008 року , поданий поза межами одного року з дня укладення договору поруки ( в серпні 2013 року). Тому, договір поруки № 872542/ФЛ-II від 05.08.2008 року, має бути визнаний припиненим в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України. Крім того, вважає, що сам кредитний договір має бути визнаний недійсним, оскільки укладений з порушенням вимог нормативних актів, які регулюють укладення правочинів, видачу кредиту в іноземній валюті, права споживача , його зміст суперечить вимогам законодавства, діючого на час укладення. На підставі ст.. ст.. 203, 215, 216,230 ЦК України, ст.. ст.. 15, 19, 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», п. 3.8. Правил надання банками інформації споживачам про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених ПП НБУ від 10.05.07 року № 168, просив суд визнати кредитний договір недійсним. У судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «Надра» позов підтримав. Просив задовольнити з підстав, вказаних у позові. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, оскільки строк позовної давності за згодою сторін збільшено до 5 років, поручителю направлялась вимога про дострокове погашення кредиту, яка залишена без розгляду, тому договір поруки не припинено, [PERSON] не є стороною кредитного договору, а тому не може бути позивачем по позову про визнання кредитного договору недійсним. Просив в зустрічному позові відмовити. У судовому засіданні відповідач [PERSON], його представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували, просили відмовити, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі, з підстав, вказаних у зустрічній позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, у зв'язку з чим справу розглянуто у її відсутність. Суд, вислухавши учасників процесу, приходить до висновку, що позов первісний слід задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні обставини. 05.08.08 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 872542/фл, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 70312,00 доларів США з виплатою відсоткової ставки 14,49 % річних зі строком повернення кредиту до 12.07.2028 року (а.с. 4-8). 05.08.08 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] поручився перед позивачем за виконання відповідачкою [PERSON] всіх її зобов'язань, що виникають з кредитного договору як існуючих так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с.9). Банк свої зобов'язання виконав, однак відповідач [PERSON] зобов'язань належним чином не виконала,з 06.10.08 року почала порушувати строки погашення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.10-11). П. 3.3.3 договору встановлено, що позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту, визначений в п. 3.1. договору щомісячно до 10 числа поточного місяця. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 901.87 доларів США. П. 4.2.4 кредитного договору встановлено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту , сплати нарахованих відсотків та інших платежів , передбачених договором , можливих штрафних санкцій , якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін , встановлений п. 3.3.3 договору, а також у випадку невиконання умов , передбачених п. 4.3.6. договору. Тому з 10 листопада 2008 року у позивача виникло право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту , сплати нарахованих відсотків та інших платежів , передбачених договором , можливих штрафних санкцій. Відповідач [PERSON] і надалі порушувала строки погашення заборгованості, і тому виникла заборгованість станом на 04.06.13 року у розмірі 1 023 887,55 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту - 69162,75 доларів США, що в еквіваленті складає 552 817,86 грн, заборгованість по відсоткам - 45 442,64 доларів США, що в еквіваленті складає 363 223,02 грн., заборгованість по пені - 6461,44 доларів США, що в еквіваленті складає 51646,29 грн, заборгованість по штрафам - 7031,20 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 56 200,38 грн.. У червні 2013 року на адресу відповідачки [PERSON] позивачем направлено досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.12). У червні 2013 року на адресу відповідача [PERSON] позивачем направлено досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.13). А 23.08.13 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором. При цьому строк позовної даності при зверненні з позовом не порушено, оскільки згідно п. 7.3 Кредитного договору сторони погодили, що строк позовної давності згідно ст.. 259 ЦК України становить 10 років. Позов пред'явлено про стягнення грошової суми в гривні, вимог про збільшення позовних вимог у зв'язку зі зміною курсу долару США не пред'явлено, доказів невірності розрахунку заборгованості на момент пред'явлення позову відповідачами не надано, а тому суд погоджується з розрахунком заборгованості, складеним позивачем. Ч.1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст.553, ч.ч.1,2 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст.. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та відсотки, встановлені договором. Тому, позов ПАТ КБ «Надра» до [PERSON], [PERSON] слід задовольнити у повному обсязі. Позовні вимоги [PERSON] про визнання договору поруки припиненим задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. 05.08.08 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] поручився перед позивачем за виконання відповідачкою [PERSON] всіх її зобов'язань, що виникають з кредитного договору як існуючих так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с.9). Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. П. 3.3.4 кредитного договору № 872542/ ФЛ від 05.08.2008 року встановлений кінцевий термін повернення кредиту позичальником [PERSON] -12.07.2028 року. З позовом до поручителя відповідача [PERSON] позивач звернувся впродовж місяця з дня направлення відповідача [PERSON] вимоги про дострокове повернення кредиту, тобто в межах строку, встановленого ст.. 559 ч. 4 ЦК України. Тому, в позові про визнання договору поруки припиненим слід відмовити у повному обсязі. Також не підлягають задоволенню вимоги про визнання недійсним кредитного договору, з наступних підстав. За ч. 3 ст. 215 ЦК, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 626, 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Спірний договір укладено в письмовій формі та своїм підписом [PERSON] підтвердила свою згоду з його умовами умовами. Відповідно до ст 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином недійсними можуть бути правочини, вчинені під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, а також внаслідок тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах (ст. ст. 229 - 233 ЦК України). Однак позивач по зустрічному позову [PERSON] в порушення ч. 1 ст. 60 ЦПК України доказів на підтвердження вказаних фактів не надав. Під час укладення кредитного договору сторонами було додержано всіх необхідних вимог для чинності правочину, а саме: позивач мала весь необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі, про свідчить її підпис на додатковій угоді, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, сторонами додержана письмова форма правочину та укладення правочину було спрямоване на реальне настання правових наслідків. У пункті 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що зростання (коливання) курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні до іноземної валюти. Тому, у суду відсутні підстави вважати, що під час укладання кредитного договору відповідачу [PERSON] не надано або надано у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору . На підставі викладеного, у задоволенні позову [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним слід відмовити. В судовому засіданні встановлено, що позивачем понесені витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 3441 грн., тому з відповідачів слід стягнути понесені судові витрати у рівних частинах - по 1720,50 грн. з кожного. На підставі ст. 526, 554, 611, 11 ЦК України,

Outcome: approved